Berengar av Tours

**Berengar av Tours** (født ca. 999 i Tours i Frankrike, død 6. januar 1088 i Saint-Cosme i Haut-Rhin i Alsace) var en middelalderlig teolog.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han studerte under biskop Fulbert ved domskolen i Chartres, en skole velkjent i samtiden. Ved studiet av klassikerne oppnådde han et friere syn på flere ting og også en dialektisk skolering som han brukte i sin bedømmelse av de overleverte teologiske læresetninger. I samtiden ble han dessuten berømt for sin innsikt i legevitenskapen og for sine betydelige evner som dikter.

I 1040 ble han domherre ved domkirken i Tours og erkediakon i Angers, der han eide store gods. På grunn av sin vinnende personlighet og sin lærdom ble Berengar årsaken til at domskolen i Tours fikk et stort ry, som kun den normanniske klosterskole i Bec kunne måle seg med. 

### Teologi
Hans selvstendige oppfattelse av flere ting vakte ganske visst geistlighetens oppmerksomhet, men det var hans uttalelser om nattverden som brakte ham på kant med myndighetene. Han hadde nemlig kommet til  at transsubstantiasjonslæren var utviklet av «*en ikke meget klarttenkende munk* (dvs. benediktineren Radbertus, som i 831 publiserte en utlegning om at Jesu ord om at brødet og vinen var hans legeme og blod, måtte tas bokstavelig) *i [[Karl den skallede]]s dager*».

Berengar av Tours forstod med uttrykket «substans» noe tinglig (fysisk). Og med det som grunnforståelse mente han at *transsubstantiasjons*læren måtte stå i motsetning til fornuften, den eldre kirkelære, og med Skriften. Selv stod han for en symbolsk-spiritualiserende eukaristisk lære. Han mente at brød og vin forblir brød og vin hva angår substansen - når Kristus er realpresent så er dette utelukkende i en åndelig forstand; Kristus er ikke fysisk-tinglig til stede. Ved studiet av kirkefedrene hadde han fått den overbevisning at nattverden er en åndelig nytelse, et tegn eller et pant på frelsen ved Kristi død. Det skrev han i 1049 om i et brev til Lanfranc, forstanderen for klosterskolen i Bec. Han fremla brevet på påskesynoden i Roma i 1050, der det ble fordømt. 

Berengar ble innstevnet til synoden i Vercelli samme år, men på veien det blev han fengslet av kong Henrik I av Frankrike, og synoden dømte ham i hans fravær.

Berengar lot seg imidlertid ikke skremme, heller ikke da man beskyldte ham for å nære kjetterske meninger om barnedåpen og ekteskapet. I 1059 ble han stevnet til Roma, hvor en synode tvang ham til å tilbakekalle sin nattverdslære, men etter sin hjemkomst fremsatte han den på ny og kalte paven (Nikolas II) for et null og sine motstandere dumrianer. Striden ble mer og mer heftig, inntil han på påskesynoden i Roma 1079 atter lot seg tvinge til å tilbakekalle sin oppfatning. 

Han måtte dermed erklære at Kristi legeme under nattverden bites i stykker av de troendes tenner.Egon Friedell: *Vår tids kulturhistorie* bind 1, Aschehoug, Oslo 1959 (s. 276)

Sine siste år levde han i Saint-Cosme ved Tours, hvor han ble æret nesten som en helgen og stadig uten å ha skiftet mening.

### ''Rescriptum contra Lanfrancum''
Berengar av Tours' avhandling *Rescriptum contra Lanfrancum* (tidligere kjent som *De sacra coena*) har overlevd bare som ett overlevert dokument, som ligger i  Herzog August Bibliothek i Wolfenbüttel, der det ble oppdaget i 1770 av Gotthold Ephraim Lessing.

## Referanser


## Litteratur
* *Die Briefe Berengars von Tours*. I: MGH, München 1981, ISBN 3-921575-05-2 (Nachdr. d. Ausg. Weimar 1950).
* Jean de Montclos: Art. *Berengar von Tours*. I: *Theologische Realenzyklopädie* 5 (1980), S. 598–601
* 
* Gotthold Ephraim Lessing: *Berengarius Turonensis*. Buchhandlung des Waisenhauses, Braunschweig 1770.