Live After Death

***Live After Death*** er et livealbum av det engelske heavy metal bandet Iron Maiden, opprinnelig utgitt i oktober 1985 på EMI i Europa og dets søsterselskap Capitol Records i USA (albumet ble gjenutgitt i USA i 2002 av Sanctuary/Columbia Records på CD og av Universal Music Group/Sony BMG Music Entertainment på DVD). Det ble spilt inn i Long Beach Arena i California og Hammersmith Odeon i London under bandets World Slavery Tour.

Videoversjonen av konserten inneholder kun opptak fra showene i Long Beach. Den ble opprinnelig utgitt av Sony som en «Video LP» på VHS hi-fi stereo og Betamax hi-fi stereo med 14 sanger og uten spesialfunksjoner, og ble gjenutgitt på DVD 4. februar 2008, noe som sammenfalt med starten på bandets Somewhere Back in Time World Tour. I tillegg til hele konserten inneholder DVDen del 2 av dokumentarserien *The History of Iron Maiden*, som startet med *[[The Early Days]]* fra 2004 og fortsatte med *[[Maiden England|Maiden England '88]]* i 2013. Dokumentaren tar for seg innspillingen av *[[Powerslave]]* albumet og den påfølgende World Slavery Tour.

## Bakgrunn
Iron Maidens *World Slavery Tour* begynte i Warszawa, Polen, 9. august 1984 og varte i 331 dager, hvor bandet gjennomførte 187 konserter. For å knytte turneen til albumet *Powerslave* fra 1984, hadde sceneshowet et oldegyptisk tema, dekorert med sarkofager, egyptiske hieroglyfer og mumifiserte fremstillinger av bandets maskot Eddie, i tillegg til omfattende bruk av pyrotekniske effekter. Den teatralske utformingen av sceneshowet bidro til at turneen regnes som en av bandets mest anerkjente, og den dannet bakgrunnen for bandets første doble livealbum og konsertvideo.

Til videoen *Live After Death* engasjerte bandet regissør Jim Yukich til å filme to av konsertene under deres fire kvelder lange opptreden i Long Beach Arena, California, fra 14. til 17. mars 1985.

Det doble LP-albumet ble også spilt inn i Long Beach, selv om den fjerde siden inneholder spor som ble tatt opp i Hammersmith Odeon i London 8., 9., 10. og 12. oktober 1984.

Bassist Steve Harris har uttalt at, selv om de hadde hatt tid, ville de ikke ha lagt til noen studio-overdubs på lydsporet: «Vi var egentlig imot alt slikt, uansett. Vi mente virkelig at ‘dette må være helt live’, skjønner du?»

Albumet har fått jevnt over god kritikk, og anmeldere har rost det som et av sjangerens beste livealbum. Utgivelsen var også fordelaktig for bandet, ettersom den gjorde det mulig å utsette innspillingen av deres neste studioalbum, *[[Somewhere in Time]]* fra 1986. Pausen kom bandet til gode, ettersom de trengte restitusjon etter det krevende programmet under *World Slavery Tour*.

### Innspillingsdatoer
Ifølge Harris ble videoen satt sammen av opptak fra to kvelder i Long Beach, mens lydversjonen består av bare én konsert, selv om ingen nøyaktige datoer er oppgitt. Under «Running Free» på lydutgaven refererer vokalist Bruce Dickinson imidlertid til at det er den fjerde konserten på stedet, noe som skulle tilsi at lydopptaket ble gjort søndag 17. mars. På videoversjonen sier Dickinson etter «2 Minutes to Midnight» at det er «kveld nummer to» (fredag 15. mars), mens det i dokumentaren *[[12 Wasted Years]]* oppgis at «The Trooper» og «The Number of the Beast» ble spilt inn lørdag 16. mars.

## Omslag
Omslaget, laget av Derek Riggs, viser bandets maskot, Eddie, som reiser seg fra en grav. På gravsteinen hans er det inngravert et feilsitat fra fantasy- og skrekkforfatteren H. P. Lovecrafts *The Nameless City*:

Den opprinnelige teksten av Lovecraft har et «and» i stedet for et «yet».

Også inngravert på gravsteinen ser man det som tilsynelatende er Eddies fulle navn, «Edward T H--», der resten (hans antatte etternavn, «Head») er skjult av en gresstust.

Fremstillingen av Eddie følger kontinuiteten fra tidligere omslagsillustrasjoner. Det lange håret hans er tilbake, og han bærer den metallplaten fra lobotomien på *[[Piece of Mind]]*, som blir truffet av lynet. Han er også lenket med metallmansjetter som er koblet sammen av en elektrisk utladning, slik det ble vist i promotering av *Powerslave t*urneen.

Bakomslaget viser resten av kirkegården og en by som blir ødelagt av lynnedslag, noe Riggs har uttalt var inspirert av John Martins maleri *The Destruction of Sodom and Gomorrah*. Døden kan sees i skyene over den ødelagte byen; figuren er et fast innslag på Riggs’ omslag (blant annet på «Twilight Zone», «The Trooper», *Powerslave* og *[[Somewhere in Time]]*).

Nær Eddies grav står en svart katt med glorie, som også vises på omslagene til *Somewhere in Time* og «Twilight Zone». Ifølge Riggs betydde den «egentlig ingenting» og ble lagt til «for å fange folks oppmerksomhet». Til venstre for katten står en gravstein med inskripsjonen «Here lies Derek Riggs». Riggs inkluderte også gravsteiner med teksten «Live With Pride», lagt til på bandets forespørsel for å vise motstand mot munnsynkroniserte opptredener, «Here Lies Faust In Body Only», som viser til den tyske legenden som solgte sjelen sin til djevelen (derav «bare i legeme»), og en stein med teksten «Thank You», som representerer Grateful Dead.

Omslaget hang i studioet der Florence and the Machine spilte inn debutalbumet *Lungs*. «Noen av sangene på albumet mitt er som gotiske skrekkfortellinger,» sa vokalist Florence Welch. «Så ja, Iron Maiden hadde enorm innflytelse på albumet, så å si!»

Plakaten vises i en episode av *The Walking Dead*, sesong 10, episode 22 («Here's Negan»), der den kan sees over sengen til Lucille og Negan.

## Intro
Introduksjonen før «Aces High» består av en del av talen *We shall fight on the beaches* holdt av Winston Churchill i Det britiske underhuset 4. juni 1940. (Churchill spilte inn talen på nytt – originalen fra Underhuset ble ikke tatt opp.)

Den ble senere brukt under deres Ed Hunter turnén, Somewhere Back in Time World Tour, Maiden England World Tour, og Legacy of the Beast World Tour.

## Mottakelse
*Live After Death* har siden utgivelsen fått svært gode anmeldelser; både *[[Kerrang!]]* og Sputnikmusic omtaler albumet som «muligens det beste livealbumet gjennom tidene», mens AllMusic beskriver det som «uten tvil et av heavy metal sjangerens beste livealbum».

Sputnikmusic hevder at det er bandets beste livealbum, og konkluderer med at «Iron Maidens utgivelse fra 1985 har alt man kan ønske seg. Med spennende versjoner av klassiske sanger og briljante fremførelser er *Live After Death* en virkelig fornøyelig opplevelse.»  PopMatters beskriver albumet som «en intens samling på 102 minutter med Maiden på sitt høydepunkt … en absolutt skatt for fansen [som] raskt ble universelt anerkjent som en umiddelbar klassiker innen sjangeren.»

Videoen til albumet mottok tilsvarende ros fra kritikerne, der AllMusic uttalte at «*Live After Death* er like mye en visuell opplevelse som en lydmessig. Den omfattende scenografien og lyssettingen er fremragende, og redigeringen er også utmerket, med svært få raske og forstyrrende kameraklipp.»  Ekstramaterialet som ble inkludert i DVD-utgaven fra 2008, ble også rost av *PopMatters*, *Kerrang!* og *About.com*.

Albumet er også blitt omtalt av *Classic Rock* som «det siste store livealbumet fra vinylens tidsalder.»

## Sporliste

* De første tretten sporene ble spilt inn i Long Beach Arena i Long Beach, California, mellom 14. og 17. mars 1985. De siste fem sangene ble spilt inn tidligere på samme turné, i Hammersmith Odeon i London 8., 9., 10. og 12. oktober 1984. Videoen *Live After Death* ble også spilt inn i Long Beach Arena, men på andre kvelder enn lydopptakene.

* CD-utgaven fra 1985 inneholder kun de første tretten sporene på grunn av begrenset spilletid, og slår sammen introsporet med det andre, slik at totalen blir tolv spor. Noen spor er også forkortet, spesielt «Running Free», der hele publikumsdelen midt i sangen er fjernet, og varigheten redusert fra åtte minutter til 3:24. En nyutgivelse fra 1995 inneholder samme forkortede konsert, men med en ekstra CD med B-sider fra singlene til *Live After Death*.

* CD-utgavene fra 1998 og 2020 (remastrede) inneholder hele konserten i original lengde, samt de ekstra sporene fra side fire på en andre CD.

* Videoutgavene inneholder de tretten sporene fra lydutgivelsene og avsluttes med «Sanctuary». DVD-versjonen har en bonusplate med *The History of Iron Maiden – Part 2: Live After Death*, den andre delen av dokumentarserien om bandets historie, *[[Behind the Iron Curtain]]*, promoinnslag og opptak fra ulike konserter, samt et galleri med kunstverk og bilder.

## Personell
Produksjons- og krediteringsinformasjon er hentet fra albumets liner notes, samt fra VHS- og DVD-heftene.

### Iron Maiden

* Bruce Dickinson – vokal, gitar på «Revelations»
* Dave Murray – gitar
* Adrian Smith – gitar, bakgrunnsvokal
* Steve Harris – bassgitar, bakgrunnsvokal
* Nicko McBrain – trommer

### Produksjon

* Martin «Live Animal» Birch – produsent, lydtekniker, miksing
* Mick McKenna – assistenttekniker (Hammersmith)
* Charlie McPherson – assistenttekniker (Hammersmith)
* Ricky Delena – lydtekniker (Long Beach)
* Nick Basich – andretekniker (Long Beach), assisterende miksing
* Wally Traugott – mastering
* Derek Riggs – omslagsillustrasjon, omslagskonsept
* Ross Halfin – fotografi
* Steve Joule – omslagsdesign
* Rod Smallwood – management, omslagskonsept
* Andy Taylor – management
* Simon Heyworth – remastring (utgaven fra 1998)
* Jim Yukich – regissør (video)
* Matthew Amos – regissør (dokumentaren «The History of Iron Maiden»)
* Joe Abercrombie – klipp (dokumentaren «The History of Iron Maiden»)
* Dave Pattenden – produsent (DVD)

## Referanser


## Eksterne lenker
*