Hebe

**Hebe** (gresk: Ἥβη, *Hēbē*) var i gresk mytologi ungdommens gudinne. Hun ble ofte gitt tilnavnet *Ganymeda*, «gledens prinsesse», og var gudenes munnskjenk i gudenes hjem på Olympos, serverte dem nektar, udødelighetsdrikken, og ambrosia, gudenes føde, inntil hun ble gift med Herakles. Hennes etterfølger var den unge trojanske prinsen Ganymedes. Hebe fylte også badet for Ares og hjalp Hera opp i sin vogn. Folket på Sikyon tilbad henne også som gudinnen for tilgivelse eller barmhjertighet.

Hebe er en datter av Zevs og Hera, og den guddommelige hustruen til Herakles. Hun hadde innflytelse over evig ungdom og evnen til å gjenopprette ungdommen til dødelige mennesker, en makt som ser ut til å være eksklusiv for henne, som i Ovids *[[Metamorfoser]]*, noen guder beklager aldring til noen av sine favoriserte dødelige. Ifølge filosofen Filostratos den eldre var Hebe den yngste av gudene og den som var ansvarlig for å holde dem evig unge, og var dermed den mest æret av dem. Hennes rolle med å sikre de andre gudenes evige ungdom er passende for hennes rolle som munnskjenk, ettersom ordet ambrosia har blitt knyttet til en mulig urindoeuropeisk oversettelse knyttet til udødelighet og livskraft. I kunsten er hun typisk avbildet sammen med faren sin i form av en ørn, og tilbyr ofte en kopp til ham. Ørner var forbundet med udødelighet og det var en folkloristisk tro på at ørnen (som Føniks) hadde evnen til å fornye seg til en ungdommelig tilstand, Hennes ekvivalent innenfor romersk mytologi er Juventas.

## Etymologi
Det antikke greske ἥβη er det nedarvede ordet for «ungdom», fra urindoeuropeisk **(H)iēgw-eh2-*, «ungdom, kraft». Navnet Hebe kommer således fra det greske ordet i betydningen «ungdom» eller «livets beste».

Selv om hun ikke var like sterkt knyttet til faren, ble Hebe av og til referert til med epitetet *Dia*, som kan oversettes til eller forstås som «Zevs’ datter» eller «himmelsk».

Hennes romerske tilsvarighet, *Juventus*, betyr også «ungdom», som kan sees i slike utledninger som det engelske ordet *juvenil* = ungdom.

## Mytologi
### Fødsel
Hebe er datter av Zevs og hans søster-hustru Hera. Dikteren Pindaros i *Nemeiske sanger* 10 omtalte henne som den vakreste av gudinnene, og å være ved morens side i Olympos for alltid. I noen tradisjoner som ble nedtegnet langt senere av Servius, ga hennes far Zeus henne to duene med menneskestemmer, og den ene fløy dit Oracle of Dodona skulle bli etablert.

I en sjelden, alternativ versjon av Hebes unnfangelse, ble moren Hera gravid bare ved å spise en salatplante mens hun spiste middag med Apollon. Denne versjonen ble nedtegnet av den berømte italienske mytografen Natalis Comes. Rekonstruert orfisk tro kan også presentere en annen versjon av Heras impregnering med Hebe. Det bør huskes at denne versjonen av myten om Hebes fødsel er en spekulativ rekonstruksjon, og derfor representerer den sannsynligvis ikke hvordan myten ville blitt kjent for sitt opprinnelige publikum. I en annen versjon søkte Hera en måte å bli gravid uten hjelp fra Zevs ved å reise til riket til Okeanos og Tethys ved verdens ende. Der gikk hun inn i Floras hage og rørte ved en navnløs plante fra Olene og ble gravid med Ares. Hera kom tilbake til hagen en gang etter fødselen og spiste deretter salat for å bli gravid med Hebe.

Å spise salat i antikkens Hellas var knyttet til en forestilling om seksuell impotens hos menn og kvinner, og hvor Plutark registrert at kvinner aldri skulle spise hjertet av en salat. I tillegg ble salat assosiert med døden, da Afrodite la den døende Adonis i et fang med salat for å potensielt hjelpe til med hans gjenoppbygging. Til tross for disse bekymringene, ble det også antatt at salat var fordelaktig for menstruasjonsflyt og amming hos kvinner, egenskaper som kan assosiere planten med morskap. Denne versjonen av Hebes farskap er referert av den amerikanske forfatteren Henry David Thoreau i hans verk *Walden; or, Life in the Woods* (1854), der Hebe er beskrevet som datteren til Juno (den romerske Hera) og villsalat.

Et fragment av Kallimakhos beskrev Hera som holdte en fest for å feire den syvende dagen etter at datteren Hebe ble født. Gudene har et vennlig argument om hvem som vil gi den beste gaven, med Poseidon, Athene, Apollon og Hefaistos spesifikt nevnt som å presentere leker eller, som i Apollons tilfelle, sanger. Kallimakhos, som komponerte et dikt for feiringen av den syvende dagen etter fødselen av en datter til sin venn Leon, brukte Apollons gave av en sang som en guddommelig prototype for sin egen gave. I noen tradisjoner som ble nedtegnet av Servius, ga hennes far Zeus de to duene med menneskestemmer, og den ene fløy dit hvor oraklet i Dodona skulle bli etablert.

Hebe ble opprinnelig sett i myten som en flittig datter som utførte huslige oppgaver som var typiske for høyt rangerte, ugifte jenter i antikkens Hellas. I *[[Iliaden]]* gjorde hun oppgaver rundt i husholdningen som å gjøre klart badet for broren Ares og hjelpe Hera inn i vognen hennes. I tillegg ble Hebe ofte knyttet til Afrodite, hvor hun ble beskrevet som dansende sammen med og fungerte som hennes bebuder eller ledsager, og de to koblet sammen den klassiske assosiasjonen mellom skjønnhet og «ungdommens blomst».

### Ekteskap

Som bruden til helten Herakles var Hebe sterkt knyttet til både bruder og ektemannen innen kunst og litteratur. Hun var beskytter av bruder, på grunn av å være datter av ekteskapets gudinne Hera og viktigheten av hennes eget bryllup. Hebes rolle som beskytter av bruder refereres til i Edmund Spensers dikt *Epithalamion* (1595), hvor diktet også kobler henne til brudens fruktbarhet. I noen avbildninger på vasemalerier, som vasen Ricci-hydria datert til omtrent 525 f.Kr., kjører Hebe en hestestridsvogn og er den som skal bringe sin fremtidige ektemann, Herakles, til Olympos fra jorden etter hans apoteose (opphøyelse til gud), en rolle som tradisjonelt ble oppfylt av Athene. En kratér (stort, dekorert blandekar) i Cleveland Museum of Art forestiller Hebe i vogn klar til å forlate Olympos for å hente mannen sin i nærvær av hennes mor, Artemis og Apollon.

Den tapte komedien *Hebes Gamos* («Hebes ekteskap») av Epikharmos av Kos, skildret bryllupsfesten til Hebe og Herakles. I *Lovtalen av Ptolemaios Filadelfos*, en poetisk hyllest til den hellenistiske herskeren i Egypt, av Theokrit fra Syrakus forestiller forfatteren at spiser Herakles med Ptolemaios I Soter og Aleksander den store på en fest på Olympos, og etter at han har blitt mett av nektar, gir han sin bue og piler og kølle til dem og drar til sin kones kammer. Her presenteres paret som et av paradigmene for ekteskap mellom Ptolemaios II Filadelfos og Arsinoe med Herakles som trekker seg tilbake til Hebes kamre i en scene som minner om et bryllup. Den romerske dikteren Catullus i dikt 68 refererer positivt til det lovlige ekteskap til Herakles med den jomfruelige gudinnen Hebe som en kontrast til dikterens hemmelige forhold til en gift kvinne. En annen romersk dikter, Propertius, refererer også til Herakles som følte en brennende kjærlighet til Hebe ved hans død ved Oetafjellet, og endret den tradisjonelle myten der Herakles gifter seg med Hebe etter å ha steget opp til guddommelighet.

Hebe fikk to barn med Herakles: Aniketos og Alexiares. Selv om ingenting er kjent om disse guddommene utover navnene deres, er det et fragment av Kallimakhos som refererer til fødselsgudinnen Eileithyia, Hebes søster, og som tok seg av Hebe da barna ble født.

### Den som skjenker ungdom

En av Hebes roller var å være munnskjenk for gudene, og servere dem ambrosia og nektar. I antikke kilder begrunnes hennes avgang fra denne rollen til hennes ekteskap. Alternativt presenterte *Iliaden* Hebe (og ved et tilfelle Hefaistos) som gudenes munnskjenk med den guddommelige helten Ganymedes som Zevs personlige munnskjenk. I tillegg ser det ut til at Cicero antydet at enten Hebe eller Ganymedes, som typisk blir sett på som hennes etterfølger, kan tjene i rollen som munnskjenner ved den himmelske festen. Begrunnelsen for Hebes antatte oppsigelse ble forvandlet til en moraliserende historie på 1500-tallet av Den engelske statskirken, hvor det ble oppgitt i et notat i en engelsk-latinsk ordbok at hun falt mens hun var til stede for gudene, noe som førte til at kjolen hennes ble åpnet, og avsløret den nakne kroppen hennes offentlig. Selv om det ikke er noen klassisk litterær eller kunstnerisk kilde for denne beretningen, ble historien modifisert for å fungere som en advarsel til kvinner om å holde seg beskjedent tildekket til enhver tid, da spesielt nakne kvinner ble sett på som skammelige av kirken. I løpet av denne perioden var hun sterkt assosiert med våren, slik at dette tillegget av at hun falt, ble også gjort til en allegori for å representere årstidsskiftet fra vår til høst.

Ifølge noen antikke forfattere var Hebe knyttet til å opprettholde ungdommen og udødeligheten til de andre gudene. Filostratos den eldre uttalte at hun er grunnen til at de andre gudene er evig unge, og Bakkhylides påsto at Hebe, som prinsessen (*basileia*), er ansvarlig for udødelighet. Dette er en annen begrunnelse for hennes ekteskap med Herakles, ettersom det sikrer ikke bare hans udødelighet, men også evig ungdom, som ikke ble sett på som likeverdige i de antikke mytene, slik som i tilfellet med Tithonos. I Evripides’ drama *[[Heraklidene (Evripides)|Heraklidene]]* og i Ovids *[[Metamorfoser]]*, godtar Hebe ønsket til Iolaos om å bli ung igjen for å bekjempe Eurysthevs. I Evripides’ drama *[[Orestes (Evripides)|Orestes]]* blir det sagt at Helena skal sitte på en trone ved siden av Hera og Hebe etter å ha oppnådd udødelighet.

## Kult

Hebe var særskilt assosiert med tilbedelsen av moren Hera i Argos og ved Heraion på Argos, et av hovedsentrene for tilbedelse av Hera i Hellas. Det ble sagt at Hebe, i en statue laget av elfenben og gull, ble avbildet stående ved siden av en veldig stor statue av Hera, som framstilte gudinnen sittende med et granateple og septer med en gjøk på toppen. Et relieff laget av sølv over et alter skildret ekteskapet mellom Hebe og Herakles. Begge disse skildringene har gått tapt, men det er funnet mynter fra Argos som viser disse to statuene side om side. Det er mulig at Hebe ble tilbedt som eller representerte det jomfruelige aspektet av Hera, eller at hennes tilbedelse var med moren var lik datter og mor-dyrkelsen til Demeter og Persefone, ettersom begge potensielt representerte syklusen av gjenfødelse og fornyelse. Noen forskere teoretiserer at et av templene til Hera i italienske Paestum kan ha blitt dedikert til Hera og Hebe i stedet for til Hera og Zevs, som er den mer vanlige konsensus. Det har også blitt pekt på den hodeløse bysten av en velkledd ung jente ved at den kan ha fungert som antefiks (pryd på antikke templers takskjegg) eller akroterion av templet som muligens en representasjon av Hebe. Hebe ble også avbildet, sammen med Athene, stående ved siden av en sittende statue av Hera i Hera-tempelet ved Mantinea i Arkadia, skulpturert av Praxiteles.

Hebe ser også ut til å bli tilbedt sammen med andre skikkelser. Det er en opptegnelse om en prestinne fra en *[[deme]]* av Aexone i Attika som tjente både Hebe og Alkmene som ble belønnet med en krone av olivenblader for sin tjeneste. Claudius Aelianus refererer også til at Hebe ble tilbedt i et tempel som lå ved siden av et annet tempel dedikert til hennes ektefelle Herakles på et ukjent sted. Templene, som var adskilt av en kanal, huset haner i Herakles tempel og høner i Hebes tempel. Kyllinger var ikke ofte assosiert med noen av guddommene og mer typisk assosiert med Apollon. Det har også vært antydet at i Assyria var Apollo spesielt assosiert med Hebe.

Hebe hadde også sin egen personlige kult og minst ett tempel i Hellas var dedikert henne. Det var et alter for henne i Athen ved Kynosarges. Dette stedet hadde også gymnasion og tempel for Herakles og fellesalter til Alkmene og Iolaos. På Sikyon var det et tempel dedikert til her, og var sentrum for hennes egen kult. Folket i byen Flius, som var naboer til Sikyon, hedret Hebe (som de omtalte som *Dia*, som betyr «Datter av Zevs») ved å begunstige de som søkte benådning. Den reisende skribenten Pausanias besøkte stedet en gang på 100-tallet e.Kr. og beskrev tempelet og kulten til Hebe.

Det er en lund med sypresser og en helligdom som fra gammelt av har blitt holdt for være særskilt hellig, skrev ham i boken *Beskrivelse av Hellas*. Folket her kalt helligdommens gudinne for Ganymeda, men senere ble hun omtalt som Hebe. Hun ble også tilbedt som en gudinne for tilgivelse og benådning. «Alle de som søker helligdom her, får full tilgivelse, og fanger, etter at de er blitt satt fri, dedikerer lenkene sine på trærne i lunden.»

## Antikkens kunst

I kunsten er Hebe vanligvis avbildet iført en ermeløs kjole, typisk ble hun framstilt med enten en eller begge foreldrene hennes, ved bryllupsseremonien eller sammen med Afrodite.

Hebe ble av og til avbildet med vinger, noe som gjort det vanskelig for moderne forskere å identifisere Hebe og skille henne fra andre bevingede kvinnelige ledsagere som Iris eller Nike. En bekreftet avbildning av Hebe med vinger, bestemt av en «Η» over figurens hode, er på en kopp av Sosias. Hebe er antagelig mellom foreldre på deres trone mens hun venter på sin framtidige ektemann Herakles, som ble rettet mot henne av Athene, Apollon og Hermes. En annen bemerkelsesverdig skildring av en bevinget Hebe er  på en kopp av den såkalte Castelgiorgio-maleren på midten av 400-tallet f.Kr., som plasserte henne sammen med moren og Ganymedes analogt med Zevs; Ares står i midten av scenen og det hele indikerer en familiær harmoni.

Det er mulig at Hebe er en av de bevingede figurene fra fronton til Parthenon som er oppbevart i British Museum, ettersom figuren står som en ledsager til Hera og er nær Zevs og Ares. Figuren kan også representere Iris eller Nike, men kontekstuelle bevis gjør identifikasjon som Hebe mer sannsynlig. Skildringen av Eros med sin mor Afrodite på den samme frisen har blitt likestilt med Hebes posisjon til Hera, da gruppen ser ut til å ta hensyn til de unge jomfruene som nærmer seg fra høyre side av den østlige frisen. De to parene var knyttet til henholdsvis kjærlighet og bryllup/ekteskap, noe som skulle hentyde til de unge jomfruene som snart skulle gifte seg. En annen mulig sammenheng mellom parene er at Hebe og Eros blir framstilt som barn som fortsatt er avhengige av mødrene og holder seg av den grunn nær dem. Identifikasjonen av figuren som Hebe ville også gi mening på grunn av nærheten til Zevs og Ares, hennes far og bror. Ares og Hebe er her representert som et produkt av et lovlig ekteskap, som forsterker det hellige ekteskapet mellom Zevs og Hera, som gir et eksempel på et produktivt ekteskap med det dødelige, menneskelige paret vist i midten av den østlige frisen.

Hebe kan også ha vært framstilt på akroterion på Ares-tempelet i den athenske agoraen. Hebe kan også ha blitt avbildet på et fragmentarisk votivrelieff som ble gravd ut nær Erekhtheion, som viser Herakles kronet av Nike, som legger venstre arm rundt skuldrene til en annen gudinnes. Hebe var imidlertid ikke mytologisk tilknyttet Nike, noe som fikk de fleste forskere til å tro at denne gudinnen er Athene.

Som brudenes gudinne ble Hebe ofte framstilt i bryllupsscener. En bemerkelsesverdig framstilling av Hebe kommer fra en arkaisk attisk svartfigurvase av typen dinos datert til 580–570 f.Kr., som er tilskrevet kunstneren Sofilos og er nå oppbevart i British Museum. Den skildrer Hebe som en del av en prosesjon av guder som ankommer huset til Pelevs for å feire hans bryllup med Thetis. Her er Hebe den mest framtredende gudinnen i prosesjonen, og dukker opp alene og uten en kappe som dekker skuldrene hennes som de fleste andre gudinnene til stede. Hun har på seg en forseggjort kjole med mønstre av dyr og geometriske former og har på seg øredobber. Håret hennes er vist å være bundet med tre fletter båret over skulderen. Hennes framtredende posisjon kan være på grunn av hennes tilknytning til fester, å være en beskytter av bruder, eller ettersom en dødelig mann gifter seg med en gudinne, og refererer således til hennes eget ekteskap med Herakles. Hebe er også en framtredende figur på en *epinetron*, dekorert keramisk sylinder som ble lagt på gravene til ugifte kvinner, eller ved templene til gudinner, gjort 500-tallet f.Kr. av Eretria-maleren. Den skildrer forberedelsene til bryllupet til Harmonia. Bruden sitter i midten av scenen på en krakk og er omgitt av vennene sine som forbereder henne til bryllupet hennes mens moren, Afrodite, overvåker prosessen. Skildringen forsterker Hebes tilknytning til bryllup og bruder.

## Kunst etter antikken

Hebe var et bemerkelsesverdig populært emne i kunsten etter antikken i perioden fra rundt 1750 til 1880. Det var etter å ha tiltrukket seg lite kunstnerisk oppmerksomhet både før og etter. I den senere perioden var mange avbildninger portretter av damer som Hebe, som i det minste de eneste modifikasjonene til et vanlig kostyme var en flytende hvit kjole, noen blomster i håret og en kopp å holde. De fleste kunstnere la til en ørn og en setting blant skyene. På fransk var det en spesiell betegnelse, *«en Hébé»*, for kostymet. Personifiseringen vises i rokokko, *grand manner* (en idealiser estetisk stil med klassisk tilnærming som Joshua Reynolds ga betegnelsen til) og nyklassisistiske stiler. Selv noen svært få aristokratiske modeller tillot en viss grad av nakenhet, for eksempel delvis å blottlegge et enkelt bryst, var det oftere tilfelle at framstillingen omfattet et portrett, særskilt i full lengde og i naturlig størrelse, akkompagnert av en såkalt klassisk iscenesetting og tilbehør som formidlet modellens verdige og aristokratiske status.

Jean-Marc Nattier malte Louise de Rohan, fransk adelskvinne og prinsesse ved ekteskap, som Hebe i 1737, og deretter den kongelige Louise Henriette av Bourbon, hertuginne av Orléans (1744) og en annen hertuginne, ektefellen til den 5. hertug av Chaulnes, samme år som Hebe, sistnevnte med et bryst blottet. François-Hubert Drouais malte Marie-Antoinette, da fortsatt *dauphine* , som Hébé i 1773, og Angelica Kauffman og Gaspare Landi begge malte flere bilder med Hebe som emne. Spesielt omtalte tidsskriftet *[[Mercure de France]]* Marie-Antoinette som Hebe ved hennes ekteskap. Portrettmaleren Élisabeth Vigée-Le Brun fortalte i sine memoarer hvordan hun malte den 16 år gamle frøken Anna Pitt, datter av Thomas Pitt, 1. baron Camelford, som Hebe i Roma, med en ekte ørn hun lånte av kardinal François-Joachim de Pierre de Bernis. Fuglen var rasende over å bli brakt innendørs til atelieret hennes og skremte henne veldig, selv om den ser relativt ufarlig ut på maleriet (nå i Eremitasjen i St. Petersburg). En helt naken skildring av Ignaz Unterberger ble en stor suksess i Wien i 1795, og kjøpt av keiser Frans II for et stort beløp; kunstneren ble også gjort til hoffmaler.

I skulpturen begynte Hebe å blomstre som et emne litt senere, men fortsatte lengre i tid enn i maleriet. Hubert Gerhard skapte en tidlig statue av Hebe i 1590 som for tiden er utstilt på Detroit Institute of Arts, som viser henne naken, med kjolen hennes i den ene hånden og en kopp hevet over hodet i en annen. Hun hviler en fot på en skilpadde, en gest tradisjonelt assosiert med Afrodite Urania. Antonio Canova skulpturerte fire forskjellige versjoner av Hebe, og det er mange senere kopier. Denne hadde ingen medfølgende ørn, men omfatte den majestetiske fuglen var en utfordring som ble akseptert av flere senere billedhuggere. En forseggjort marmorgruppe med en naken Hebe og ørnen med utstrakte vinger ble påbegynt i 1852 av den aldrende François Rude, men uferdig ved hans død i 1855. Den ble fullført av hans enke og en annen er den nå i Musée des Beaux-Arts de Dijon og var veldig populær i bronseversjoner, med en i Chicago. Albert-Ernest Carrier-Belleuse produserte nok en spektakulær gruppe, med ørnen plassert over en sovende Hebe (1869, nå i Musée d'Orsay i Paris). Jean Coulon (1853–1923) produserte en annen gruppe rundt 1886, med versjoner i Musée des Beaux-Arts de Nice og Stanford Museum (Cantor Arts Center) i California.

Spesielt i Amerika fortsatte figurer av Hebe å være populære på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet som dekorasjon i hager som fontener, og statuer var allment tilgjengelige i støpt stein. Tarentum i Pennsylvania, USA har to slike støpte steinstatuer av Hebe. Formen til disse statuene ble donert til bydelen av Tarentum Book Club 6. juni 1912. I Vicksburg i Mississippi, ble Bloom-fontenen installert i 1927 nær den kommunale rosehagen, takket være et testament på $6500 i testamentet til Louis Bloom, har en Hebe av støpt sink. Ved Bowling Green i Kentucky, følger Hebe-fontenen på Fountain Square modellen til Antonio Canova, i patinert støpejern, kjøpt i 1881 fra J.L. Mott Iron Works i New York, til en pris av $1500. Lignende Hebe-fontener, sannsynligvis også fra Mott, er lokalisert i Court Square i Memphis i Tennessee og i Montgomery i Alabama, og en med bronsepatinering var tidligere Starkweather-fontenen i Ypsilanti i Michigan, installert i 1889.

Det er en bronsestatue av Hebe gjort av Robert Thomas (1966) som er lokalisert i sentrum av Birmingham i England.

## Bilder

Fil:Charlotte Aglaé d'Orléans depicted as the goddess Hébé attributed to Pierre Gobert.jpg|Pierre Gobert, før 1744, Charlotte Aglaé d'Orléans, datter av regent av Frankrike
Fil:Hebe Giving Drink to the Eagle of Jupiter - Gavin Hamilton (1767).jpg|Gavin Hamilton, 1767
Fil:François-Hubert Drouais, Madame la Dauphine Marie-Antoinette, en Hébé (1773).jpg|François-Hubert Drouais, *Marie-Antoinette, en Hébé*, 1773
Fil:Joshua Reynolds - Mrs. Musters as Hebe - WGA19344.jpg|Joshua Reynolds, 1785, *Mrs. Musters as Hebe*
Fil:Hebe offering cup to Jupiter in form of eagle by Gaspare Landi (1790).jpg|Gaspare Landi 1790
Fil:Elisabeth Vigée-Lebrun - Portrait of Anna Pitt as Hebe - WGA25079.jpg|Elisabeth Vigée-Lebrun, *Portrait of Anna Pitt as Hebe*, 1792
Fil:Teofila Radziwiłł as Hebe by Józef Peszka.PNG|Princess Teofila Radziwiłł, hustru av Dominik Hieronim Radziwiłł, av Józef Peszka, 1802–06
File:Charles Picqué00.jpg|Charles Picqué, 1826
Fil:Hebe, aigle Jupiter Rude 002.JPG|The Dijon marmorgruppe av François Rude
Fil:Coulon Hebe p1070169.jpg|Jean Coulon, ca. 1886
Fil:Lille carolus duran.JPG|Carolus-Duran; vanligvis en portrettmaler, men ikke her
File:Jacques Louis Dubois - Hebe.jpg|Hebe av Jacques Louis Dubois, før 1843-tallet


## Referanser


## Litteratur
* Apollodorus *Apollodorus, The Library*, 1921, 2 bind. Engelsk oversettelse av James George Frazer, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. Utgave online hod  Perseus Digital Library.
* Kerényi, Carl (1951): *The Gods of the Greeks*, Thames and Hudson, London.
* Gantz, Timothy (1996): *Early Greek Myth: A Guide to Literary and Artistic Sources*, Johns Hopkins University Press, 2 bind:  (Vol. 1),  (Bind 2).
* Hesiod: *[[Theogonien]]*, i *The Homeric Hymns and Homerica*, 1914, engelsk oversettelse av Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. Utgave online hos Perseus Digital Library.
* Homer: *[[Iliaden]]*, 1924. Engelsk oversettelse av  A.T. Murray i to bind. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. . online hos Perseus Digital Library.
* Homer; *[[Odysseen]]*. 1919. Engelsk oversettelse av A.T. Murray. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. . Utgave online hos Perseus Digital Library.
* *Hymn to Hermes* (4), i *The Homeric Hymns and Homerica*, engelsk oversettelse av Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Utgave online hos Perseus Digital Library].
* Pindaros: *Odes*, Diane Arnson Svarlien. 1990. Utgave online hos Perseus Digital Library.

## Eksterne lenker

* «Hebe», *Theoi Project*
* «Hebe», *Greek Mythology*
* «Hebe», *Greekmythology.com
* [https://iconographic.warburg.sas.ac.uk/category/vpc-taxonomy-000172 Bilder av Hebe], *Warburg Institute Iconographic Database''