open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Regensburger Domspatzen

**Regensburger Domspatzen** («Regensburgs domspurver») er et guttekor som er domkor i St. Peterskatedralen i Regensburg. Korets historie spenner over mer enn tusen år, og det er et av de eldste kor i verden, og et av de mest berømte og renommerte kor overhodet.

Korets historie går etter legenden tilbake til det 7. århundre. Mer sikre kilder påviser at biskop Wolfgang av Regensburg i år 975 grunnla en domskole for musikalsk utdannelse, og med ansvar for den musikalske liturgien i Regensburg. I det 20. århundre ble koret verdensberømt, særlig under ledelsen til domkapellmestrene Theobald Schrems (1924–64) og Georg Ratzinger (1964–94), bror av pave Benedikt XVI.

Koret er ikke bare et kor, men også en internatskole, hvor skole, internat og kor er tett integrert. Korets grunnskole holder til i et kloster i Pielenhofen. Deretter blir guttene, de såkalte *Spatzen*, overført til korets gymnasium.

I 1925 ble det grunnlagt en vennskapsforening, *Freunde des Regensburger Domchors*.

Koret holdt bl.a. en konsert for pave Benedikt XVI i det sixtinske kapell i 2005. I forbindelse med pavens reise til Bayern i 2006 deltok koret i en gudstjeneste med paven i Regensburg 12. september.

## Regensburgs domkapellmestre siden 1700-tallet
* Anton Joseph Havek (1702–1715)
* ...
* Fortunat Cavallo (1769–1801), etterfulgt av sin sønn
* Wenzeslaus Cavallo (1801–1834)
* Johann Ev. Deischer (1834/38–1839)
* Joseph Schrems (1839–1871)
* Franz Xaver Haberl (1871–1882)
* Michael Haller (1882–1882) ?
* Ignaz Mitterer (1882–1885)
* Max Rauscher (1885–1891)
* Franz Xaver Engelhardt (1891–1924)
* Theobald Schrems (1924–1963)
* Msgr. Georg Ratzinger (1964–1994)
* Roland Büchner (1994–2019), den første ikke-geistlige siden F. Cavallo
* Christian Heiß (2019-)

## Eksterne lenker
* 
*
Einar Holstad

**Einar Holstad** (født 8. august 1950 i Oslo) er en norsk politiker (KrF). Han var vararepresentant til Stortinget fra Akershus mellom 1997–2005, og
møtte fast mens Valgerd Svarstad Haugland satt i regjering.  Holstad var ordfører i Enebakk fra 1994 til 1995.

Blant hans mest sentrale politiske oppgaver i stortinget var å være saksordfører for  forberedelsen og behandlingen av Nødnett i Norge. Stortinget behandlet bevilgnings- og anskaffelsesforslag fra Regjeringen mens Holstad var saksordfører.

## Stortingskomiteer
* 2001–2005 medlem av Justiskomiteen.
* 2001–2005 varamedlem av Den utvidede utenrikskomiteen til 15. oktober 2003.
* 1997–2001 medlem av Forsvarskomiteen til 17. mars 2000.

## Eksterne lenker
*
Benediktinerordenen

**Benediktinerordenen** (**Den hellige Benedikts orden**, latin ***Ordo Sancti Benedicti***, forkortes **O.S.B.**) er en katolsk orden. Den har navn etter Benedikt av Nursia.

## Benedikts regel
Selv om ordenen har navn etter Benedikt, som levde ca. 480 – ca. 550, ble den ikke grunnlagt av ham. Benedikt grunnla klostre ved Subiaco og Monte Cassino og skrev en klosterregel, kjent som «Benedikts regel», for disse. Regelen var en av flere som ble brukt i klostre på hans tid, men den var på flere måter bedre enn de andre og spredde seg til flere land. I 816 eller 817 slo Ludvig den fromme fast at bare «Benedikts regel» var tillatt i Frankerriket. 

I begynnelsen var det ikke noen samhørighet mellom klostrene, men munker og nonner begynte snart å føle at de tilhørte et samfunn som gikk ut over klostermurene. Dette samfunnet utviklet seg til Benediktinerordenen. Ordensregelen er fortsatt en standard for det vestlige klosterlivet, sammen med «Augustins regel». 

De første klostrene i Norge og på Island tilhørte Benediktinerordenen. Ansgar som brakte kristendommen til Danmark, var benediktiner. Munkenes viktigste oppgave er den felles tidebønnen og deretter arbeid. Deres motto er *Ora et labora* – «Be og arbeid».
De var etter «Benedikts regel» forpliktet til: 
* fast oppholdssted
* fattigdom og sølibat
* lydighet

Ordenen oppmuntret ikke munkene til kontakter utenfor klostersamfunnet, ut fra § 54 i klosterreglene: «Om en munk kan motta brev eller annet.» En munk fikk verken ta imot eller sende brev eller gaver uten abbedens tillatelse. Selv om munken fikk ta imot en gave, kunne abbeden likevel gi den til hvem han ville av «brødrene, og han som den egentlig var tiltenkt, må ikke være misnøyd av den grunn, for ikke å gi djevelen innpass.»

## Den benediktinske konføderasjon
Ordenen ble etter hvert splittet opp i en rekke grener, som tolker regelen med forskjellige grad av strenghet. Ordenen ble ikke mer enn et løst nettverk av kongregasjoner. Pave Leo XIII slo dem sammen i Den benediktinske konføderasjon i 1893. Hver kongregasjon innen konføderasjonen beholdt sin egen tolkning av regelen, men deres felles grunnlag ble understreket, og kommunikasjonen mellom grenene ble forbedret. 

Enkelte valgte å ikke slutte seg til konføderasjonen; den viktigste av disse gruppene er Cistercienserordenen. 

## Ikke-katolske benediktinere
Det er opprettet bendiktinerkommuniteter innenfor Den anglikanske kirke og Svenska kyrkan. I England fikk dette en uventet følge da munkene i det største klosteret kollektivt konverterte til katolisismen og gikk inn i Den benediktinske konføderasjon. 

## Benediktinske kongregasjoner
* Benediktinerne av Subiaco
* Kamaldulenserne
* Vallambrosianerne

## Referanser
Benedikt I

**Benedikt I** var pave fra 2. juni 575 til 30. juli 579. Hans pontifikat falt sammen med langobardenes invasjon, som medførte sykdom og hungersnød i Italia.

Benedikt var sønn av en mann kalt Bonifatius, og ble kalt Bonosus av grekerne. På grunn av langobardenes herjinger var det vanskelig å kommunisere med den bysantinske keiseren, som gjorde krav på retten til å bekrefte pavevalgene. Fra forgjengerens død til den østromerske keiseren bekreftet pavevalget gikk det derfor nesten 11 måneder. Benedikt regjerte i fire år, en måned og 28 dager.

Kun få skrifter fra hans tid er bevart, slik at man vet lite om hans virke. 

## Referanser


## Litteratur
* 
* Horace Mann: ''Pope Benedict I.'' In: *[[Catholic Encyclopedia|The Catholic Encyclopedia]]*. Band 2, Robert Appleton Company, New York 1907.

## Eksterne lenker
* http://www.newadvent.org/cathen/02427c.htm
* http://www.bautz.de/bbkl/b/benedikt_i_p.shtml
Marcelo Spínola y Maestre

**Marcelo Spínola y Maestre** (født 14. januar 1835 på Isla de San Fernando nær Cádiz i Spania, død 20. januar 1906 i Sevilla) var en av Den katolske kirkes kardinaler, tidligere erkebiskop av Sevilla 1895&ndash;1906, og var også senator i Spania 1891&ndash;1894 og fra 1898.

Han ble kreert til kardinal av pave Pius X i 1905.

Han ble saligkåret i Vatikanet i 1987.

Alle dåpsnavn: *Marcelo Rafael José María de los Dolores Hilario*,
Alternativ etternavnsform: *Marcelo Espínola y Maestre*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kort biografi på katolsk.no
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Gregorio María Aguirre y Garcia

**Gregorio María Aguirre y Garcia** (født 12. mars 1835 i Pola de Gordón nær Oviedo i Spania, død 10. oktober 1913 i Toledo), var en av Den katolske kirkes kardinaler.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Gregorio María Aguirre y García var sønn av don Tomás Aguirre og doña Anastasia García. Han studerte ved *Colegio de San Antonio de La Pola*, inntrådte i fransiskanerordenen etterpå, og studerte katolsk teologi og  filosofi i León.

### Prest
I 1860 mottok han prestevielsen, og underviste etter det ved forskjellige seminarer og høyskoler i Spania og på de filippinske øyer. Han foreleste i filosofi fra 1860 til 1863; og teologi fra 1863 til 1879. Han var rektor for skolene i Consuegra, 1867–1870; Pastrana, 1870–1876; Almagro, 1878; og Puebla de Montalbán, 1881. I 1884 ble han utnevnt til pønitentiar i Lateranbasilikaen i Roma, men frasa seg dette tilbudet.

### Biskop, erkebiskop
Han ble utnevnt den 27. mars 1885 til biskop av Lugo og ble bispeviet 21. juni 1885 i pilaristens kirke San Fernando i Madrid, med erkebiskop Mariano Rampolla del Tindaro som hovedkonsekreator - han var apostolisk nuntius i Spania. Medkonsekrantene var Benito Sanz y Forés, erkebiskop av Valladolid, og Tomás Jenaro de Cámara y Castro, biskop av Salamanca.

Han var senere erkebiskop av Burgos 1894–1909. Han var også senator i Spania 1893–1895 og fra 1902.

### Kardinal
Han ble kreert til kardinal av pave Pius X den 15. april 1907, med *[[San Giovanni a Porta Latina]]* som tittelkirke. Han var erkebiskop av Toledo og patriark av de vestindiske øyer 1909–1913. Han var pavens legatus ved Den eukaristiske kongress som ble celebrert i Madrid den 5. juli 1911.

Kardinal Gregorio María Aguirre y Garcia døde i Toledo den 10. oktober 1913. Han ble begravet i byens katedral.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) *1767
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) *1819
* Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775-1856) *1822
* Kardinal Carlo Sacconi (1808-1889) *1851
* Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829-1892) *1872
* Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843-1913) *1882
* Kardinal *Gregorio María Aguirre Garcia*

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Cardinals of the Holy Roman Church
Bonaventura (andre betydninger)

**Bonaventura** kan vise til:

## Helgener

*Bonaventura av Fidanza
*Bonaventura av Miyako

## Saligkårede personer

*Bonaventura Balduario
*Bonaventura Gran av Barcelona
*Bonaventura Bonaccorsi
*Bonaventura Tornielli av Forlì
*Bonaventura av Potenza
José María Justo Cos y Macho

**José María Justo Cos y Macho** (født 6. august 1838 på Terán i Cabuérniga i Spania, død 17. desember 1919 i Valladolid) var en av Den katolske kirkes kardinaler, erkebiskop av Santiago de Cuba 1889&ndash;1892, biskop av Madrid 1892&ndash;1901, og erkebiskop av Valladolid 1901&ndash;1919.

Han ble kreert til kardinal av pave Pius X i 1911, med *[[Santa Maria del Popolo]]* som tittelkirke.
## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
* Kardinal Francisco de Solís Folch de Cardona (1713-1776) *1749
* Biskop Agustín Ayestarán y Landa (1738-1804) *1772
* Erkebiskop Romualdo Antonio Mon y Velarde (1749-1819) *1804
* Kardinal Francisco Javier de Cienfuegos y Jovellanos (1776-1847) *1819
* Kardinal Cirilo de Alameda y Brea (1781-1872) *1832
* Kardinal Juan de la Cruz Ignacio Moreno y Maisanove (1817-1884) *1857
* Erkebiskop Victoriano Guisasola y Rodríguez (1821-1888) *1875
* Kardinal *José María Cos y Macho* (1838-1919) *1886
## Referanser


## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Johannes Joachim Degenhardt

**Johannes Joachim Degenhardt** (født 31. januar 1926 i Schwelm i Tyskland, død 25. juli 2002 i Paderborn) var kardinal i den katolske kirke og erkebiskop av Paderborn 1974&ndash;2002.

Han ble kreert til kardinal i 2001 med *[[San Liborio]]* som tittelkirke.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
* Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) *1832
* Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) *1842
* Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) *1872
* Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) *1898
* Erkebiskop Cesare Orsenigo (1873-1946) *1922
* Kardinal Lorenz Jaeger (1892-1975) *1951
*Kardinal *Johannes Joachim Degenhardt*  (1926-2002) *1968

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Konvensjonen om biologisk mangfold

**Konvensjonen om biologisk mangfold**, det norske navnet på **Convention on Biological Diversity**, forkortet **CBD**, er en internasjonal avtale som ble vedtatt på FN-konferansen om miljø og utvikling i Rio de Janeiro i juni 1992.

Målet med avtalen er å:
#Bevare biologisk mangfold
#Sikre bærekraftig bruk av biologiske ressurser
#Sikre en rimelig og rettferdig fordeling verdiene som oppnås ved utnyttelse av genetiske ressurser

Konvensjonen betraktes som et sentralt dokument for prinsippet om bærekraftig utvikling.

192 land har *ratifisert*, det vil si at de har formelt sluttet seg til avtalens innhold. Norge var tidlig ute ved å slutte seg til traktaten i 1993, og de nasjonale forpliktelsene gjennomføres først og fremst gjennom Grunnlovens §112, og naturmangfoldloven.

Partsmøtet (engelsk: *Convention of the parties*) er det øverste organet under konvensjonen som arbeider videre ut fra avtalens innhold. Det gjøres ved å arrangere nye møter med avtalens parter hvor man forhandler fram nye bestemmelser og avtaler og blir enige om arbeidet videre.

På partsmøtet for konvensjonen om biologisk mangfold i Nagoya i Japan den 29. oktober 2010 ble Nagoya-protokollen vedtatt. Nagoya-protokollen er langt på vei en videreføring av Konvensjonen om biologisk mangfold.

## Referanser




## Se også
* Bonnkonvensjonen
* Konvensjonen om vern av ville europeiske planter og dyr og deres naturlige leveområder
* Konvensjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis («Krillkonvensjonen»)

## Eksterne lenker
* Hjemmeside til CBD
* Miljøstatus i Norge: Konvensjonen om biologisk mangfold
Juan Soldevilla y Romero

**Juan Soldevilla y Romero** (født 20. oktober 1843 i Fuentelapeña i bispedømmet Zamora i Spania, død 4. juni 1923 i Zaragoza) var en av den katolske kirkes kardinaler, erkebiskop av Zaragoza 1901&ndash;1923.

Han ble kreert til kardinal av pave Benedikt XV i mai 1919, med *[[Santa Maria del Popolo]]* som tittelkirke, og deltok ved konklavet 1922 som valgte pave Pius XI.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
* Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
* Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
* Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
* Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
* Pave Pius IX (1792-1878) *1829
* Kardinal Alessandro Franchi (1819-1878) *1873
* Erkebiskop Benito Sanz y Forés (1828-1895) *1868
* Kardinal *Juan Soldevilla y Romero*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Ramsar-konvensjonen

:*«Ramsarområde» omdirigeres hit; se også [[Ramsar-områder i Norge]]


*'Ramsar-konvensjonen** (egentlig **Konvensjonen om våtmarker av internasjonal betydning, særlig som fuglehabitat''') er en internasjonal avtale for bevaring og bærekraftig bruk av våtmarker. Formålet er å begrense tap av våtmarker og bremse det økende presset på våtmarksområder. Konvensjonen skal utbre kunnskapen om våtmarkenes økologiske betydning og deres betydning for forskning og rekreasjon.

## Mer om konvensjonen
Konvensjonen ble vedtatt på et møte mellom 18 nasjoner i Ramsar i Iran 2. februar 1971, og trådte i kraft 21. desember 1975. Deltakerlanda møtes til en deltakerkonferanse hvert tredje år. Tillegg til den opprinnelige avtaleteksten er blitt vedtatt i Paris i 1982 og i Regina i 1987. Det er oppretta et fast sekretariat med sete i Gland i Sveits.

## Ramsar-områder

### Omfang
Per 2013 hadde 168 land ratifisert avtalen, og avtalen omfattet 2&nbsp;143 verneområder, på tilsammen 205&nbsp;530&nbsp;km².

Landene forplikter seg til å vektlegge bevaring av våtmark, samarbeide om vern av våtmark, og å opprette minst ett såkalt Ramsar-område hver. Disse områdene skal være viktige i internasjonal målestokk og skal gis et spesielt vern. Storbritannia har det største antall Ramsar-områder med 166, mens Canada har det største arealet med 131&nbsp;000 km².

### Norge

Norge var i 1974 et av de første landene som ratifiserte våtmarkskonvensjonen. Miljødirektoratet er forvaltningsmyndighet for konvensjonen. Antallet ramsar-områder i Norge har blitt utvidet i alt seks ganger, sist i 2013. For tiden er det 63 Ramsar-områder i Norge. Flere av Ramsar-områdene er «våtmarkssystem» som omfatter flere separate verneområder.

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Ramsar Convention on Wetlands
* Miljøstatus i Norge: Ramsarkonvensjonen
Juan Bautista Benlloch y Vivó

**Juan Bautista Benlloch y Vivó** (født 29. desember 1864 i Valencia i Spania, død 14. februar 1926 i Madrid) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Urgell, og dermed samfyrste av Andorra, fra 1906 til 1919. I denne perioden satte han ord til Andorras nasjonalsang, *[[El Gran Carlemany]]*. Fra  1919 til 1926 var han erkebiskop av Burgos.

Han ble kreert til kardinal av pave Benedikt XV i 1921, og deltok i konklavet 1922 som valgte pave Pius XI, med *[[Santa Maria in Ara Coeli]]* som tittelkirke.

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Cardinals of the Holy Roman Church
Habitat

**Habitat** (levested) brukes i økologien for å beskrive det miljøet artene velger å holde til i. Det vil si det området der de fysiske og biologiske forholdene er best i samsvar med artens spesifikke krav til livsmiljø. Fjellrev er i så måte et eksempel på en art hvis habitat er terrestrisk og ofte synonymt med platåer i høyfjellet eller polare landområder på høye breddegrader med subarktisk- eller arktisk klima og rikelig nok tilgang på byttedyr (for eksempel lemen, fugleegg og fugler) som trives i det samme habitatet.

Mens et habitat er stedet der en art fins, er biotop stedet der et samfunn av arter fins. Tap av habitat er en vanlig årsak til at arter dør ut. Mange arter er nå utrydningstruet fordi habitatene går tapt. Eksempler er blomsterenger som erstattes av kornåkre, byggefelt og veier, eller tropisk regnskog som erstattes med oljepalmeplantasjer.

Innenfor et biotop kan en art ha flere habitater.

Habitat brukes også i andre sammenhenger, for eksempel om FNs bosettingsprogram

## Se også
* Biom
* Økosystem
* Økoregion
* Økosone
* Terrestrial
* Fossorial 
* Trelevende
* Limnisk
* Marin

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Orgelbygger

En **orgelbygger** er en håndverker som bygger, vedlikeholder og reparerer orgler. Det er et særlig vidtfavnende fag, siden orgelbyggeren må designe og være arkitekt for det instrumentet han skal bygge (eller han får noen til å bistå seg med den biten), samtidig som han bør være både finsnekker og beherske metallarbeid som lodding av metallpipene etc. Orgelets teknikk/mekanikk er å ligne med et intrikat ingeniørarbeid, der et samspill av mange små detaljer avgjør om instrumentet er godt å spille på for organisten.

Det virkelige kvalitetsstempelet knytter seg til den klangen orgelbyggeren greier å få ut av hver enkelt stemme og av hver enkelt pipe, og summen av disse stemmene, altså hvordan de står til hverandre og enten smelter fint sammen eller kontrasterer hverandre. Dette er ikke et spill av tilfeldigheter, men er resultatet av orgelbyggerens kunnskaper og ferdigheter, samtidig som det også er et svar på bestillerens spesifikasjoner for instrumentet.

Orgelbyggeren jobber som regel i et verksted.  I tillegg så er han ofte i kirker og konsertsaler og monterer og tester ut orgler.

## Utdanning
I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk eller bygg og anleggs teknikk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og trearbeid.

Orgelbyggerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

## Referanser


## Se også
* Liste over orgelbyggere

## Eksterne lenker
* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av orgelbygger
* International Society of Organbuilders (engelsk, tysk, fransk)
* Design og håndverk – Orgelbygger
* VilBli.no: Orgelbygger
Biotop

**Biotop** brukes i økologien om lokalitetstyper med karakteristiske plante- og dyresamfunn. 

På samme måte som habitat er stedet der en art finnes, er biotop stedet der et spesielt samfunn av arter finnes. Eksempler på biotoper kan være havstrand, strandeng, kystlynghei, oresump, lavfuruskog, kalkfuruskog, fukteng, høystaudemark, slåttemark, blåbærgranskog, edelløvskog, lavalpin, mellomalpin, høyalpin, sandørken, grotter. En biotop vil ofte ses på som synonymt med et økosystem.

EU har gående et biotopprosjekt som er en del av CORINE (CO-oRdinated of INformation on the Environment). Dette prosjektet publiserer en *CORINE Biotope Manual* som beskriver og definerer et stort antall europeiske biotoper.

## Se også
*Biom
*Økosystem
*Geotop

## Referanser
Abiotisk faktor

**Abiotiske faktorer** er betegnelsen på de ikke-levende bestanddelene i et økosystem. Dette er faktorer som setter grenser for alle de levende organismene. Luft, vann, jord, sollys, vind og temperatur. Med andre ord utgjør mye av det ikke-levende miljøet rundt levende organismer, ulike abiotiske faktorer.

De abiotiske faktorene betegner i biologien og økologien de faktorene i plantenes livsmiljø som ikke direkte skyldes forholdet til konkurrerende arter, men som skyldes ytre forhold.

Til de abiotiske faktorene regnes også lysforhold, nedbør og næringsstoffene i jorda, som i seg selv er en viktig miljøfaktor for plantene.

Eksempler på abiotiske faktorer er:
 
* Vekstsesong
* Temperatur
* Nedbørsmengde
* Lysmengde
* Næringsstoffer i jorden
* fuktighet

## Referanser
Endemisk

**Endemisk** (av gr. *endemos* - opphold på et sted) og **stedegen** er uttrykk som brukes i biologien om arter, slekter og familier som har en utbredelse som er begrenset geografisk til et bestemt naturlig område eller miljø (*liten geografisk spredning*).

Endemiske arter og grupper kalles **endemismer**. Det totalt motsatte av en endemisme er en ubikvist eller kosmopolitt. Ingen av disse begrepene har en klar avgrensing.

## Utbredelse
En skiller ofte mellom *paleoendemismer* og *neoendemismer*. Paleoendemismer har tidligere hatt en videre utbredelse, men er nå begrenset til et lite område, et såkalt refugium. Neoendemismer har oppstått der de finnes i dag og har aldri forekommet andre steder. 

Tropiske områder har det største antallet endemiske arter, og dermed også det største biologiske mangfoldet. Det minste antallet endemiske arter finner man i arktiske strøk.

Endemiske arter er mer sårbare for utryddelse enn kosmopolitiske arter, og krever derfor særlig overvåking og eventuelt vern.

Oseaniske øyer har endemiske arter som er tilpasset det spesielle miljøet; fugler har for eksempel ofte mistet evnen til å fly. Når mennesket og dets følgesvenner slår seg ned på øya, ender det ofte med utryddelse for de endemiske artene. Det motsatte kan også skje: flatormen *[[Arthurdendyus triangulatus]]* var endemisk for New Zealand, men har spredd seg til De britiske øyer, der den betraktes som en skadelig invaderende art.

## Endemisk sykdom
Endemisk (endemi) er også et uttrykk som brukes innen medisin. En *endemisk sykdom* er således en sykdom som til stadighet opptrer innen et begrenset geografisk område, stort eller lite. Uttrykket epidemisk (epidemi) er det motsatte.

## Litteratur
*

## Eksterne lenker
*
Landheimevernet

**Landheimevernet (LHV)** er spesialisert for å ivareta landforsvaret i Norge. Landheimevernet utgjør den største delen av Heimevernet og ivaretar ansvaret HV har for det territorielle landforsvaret. Landheimevernets organisasjon gjenspeiler Heimevernets organisering i territorielle HV-distrikter. Disse er igjen delt i avsnitt og områder som både i fred, krise og krig er underlagt HVs distriktsjefer. Distriktssjefene har det territorielle ansvaret for landforsvaret av Norge.

**Landheimevernets hovedoppgaver:**
*Forebygge og bekjempe terrorisme og andre trusler.
*Beskytte vitale samfunnsfunksjoner.
*Styrkebeskyttelse.
*Forsterke grensevakthold
*Støtte forsvarsgrenene og totalforsvaret i fred, krise og krig.
*Støtte det sivile samfunn ved naturkatastrofer og ulykker, samt søke etter savnede personer.
Theodor Steinbüchel

**Theodor Steinbüchel** (1888–1949) var en katolsk prest og moralteolog. Hans verk *Der Umbruch des Denkens* skal ha øvet innflytelse på den senere pave Benedikt XVI.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Theodor Steinbüchel
Elisabeth Langgässer

**Elisabeth Langgässer** (født 23. februar 1899 i Alzey i Tyskland, død 25. juli 1950 i Rheinzabern) var en tysk forfatter.

Elisabeth Langgässer var én blant det 20. århundres kristeligorienterte forfattere. Hun stod i den kristne mystikks tradisjon. Ettersom hun var såkalt «halvjøde» ble hun i 1936 underlagt publikasjonsforbud, men hun fortsatte likevel å skrive og fikk utgitt et verk til i Østerrike i 1938, kort tid før landet ble innlemmet i Det tyske rike. 

Hun overlevde den nazistiske jødeforfølgelsen, men én av hennes døtre, Cordelia Edvardson, ble deportert til Auschwitz. Hennes forfatterskap i etterkrigstiden beskjeftiget seg ofte med jødeutryddelsene.

Langgässer ble særlig kjent for sin lyrikk og sine fortellinger og historier. I 1946 publiserte hun romanen *Das unauslöschliche Siegel*. En siste roman, *Märkische Argonautenfahrt*, ble på grunn av hennes tidlige død ufullendt.

Elisabeth-Langgässer-Literaturpreis ble innstiftet til minne om henne.

## Verker
* *Der Wendekreis des Lammes* (lyrikk) 1924
* *Proserpina* (fortelling) 1932
* *Die Tierkreisgedichte* (lyrikk) 1935
* *Der Gang durch das Ried* (roman) 1936
* *Rettung am Rhein. Drei Schicksalsläufe.* 1938
* *Das unauslöschliche Siegel* (roman) 1946
* *Der Laubmann und die Rose* (lyrikk) 1947
* *Der Torso* (noveller) 1947
** *Untergetaucht*
** *Glück haben*
** *Saisonbeginn*
** *Nichts Neues*
* *Das Labyrinth* (noveller) 1949
* *Märkische Argonautenfahrt*; (romanfragment) 1950
* *Gesammelte Werke* (5 bind) posthumt 1959-64
* *Ausgewählte Erzählungen* posthumt 1984

## Priser og utmerkelser (utvalg)
*  – Georg Büchners pris

## Referanser


## Litteratur
* 
* Bernd Kettern: 

## Eksterne lenker
* 
*
Arthur Hinsley

**Arthur Hinsley** (1865–1943) var en av den katolske kirkes kardinaler. 

Han ble bispeviet 30. november 1926 av kardinal Rafael Merry del Val y Zulueta; medkonsekrerende var kurieerkebiskop Giuseppe Palica, og biskop Peter Emmanuel Amigo av Southwark i England. 
  
Han var lenge tilknyttet det pavelige diplomati i Afrika, men ble erkebiskop av Westminster i 1935. 

Han ble kreert til kardinal av pave Pius XI i 1937, med *[[Santa Susanna]]* som tittelkirke.

Han deltok ved konklavet 1939 som valgte pave Pius XII.
## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595–1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744–1820) *1767
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770–1837) *1819
* Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775–1856) *1822
* Kardinal Carlo Sacconi (1808–1889) *1851
* Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829–1892) *1872
* Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843–1913) *1882
* Kardinal Rafael Merry del Val y Zulueta (1865–1930) *1900
* Kardinal *Arthur Hinsley* (1865–1943) *1926

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Apache (webserver)

**Apache HTTP Server**, eller kun **Apache**, er et vevtjenerprogram som utvikles av stiftelsen Apache, primært med tanke på Unix-liknende operativsystemer, men også i utgaver for Microsoft Windows, Novell NetWare, og andre systemer. Programvaren er gratis og utgis med åpen kildekode.

Per november 2015 ble Apache anslått å tjene 49,9&nbsp;% av alle aktive nettsteder og 46,7&nbsp;% av topp én million travleste nettsteder. Apache blir brukt av 43,14&nbsp;% av den totale registrerte norske domener.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Web Server Survey 
*
Maurice Roy

**Maurice Roy** (født 25. januar 1905 i Québec i Canada, død 24. oktober 1985 i Québec) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han var erkebiskop av Québec 1947&ndash;1981, og senere overlappende president for Den pavelige kommisjon for rettferdighet og fred og Den pavelige kommisjon for familien 1967&ndash;1976.

Han ble kreert til kardinal av pave Paul VI i 1965.

Han deltok i konklavet august 1978 som valgte pave Johannes Paul I, og i konklavet oktober 1978 som valgte pave Johannes Paul II.
## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba  (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santorio  (1532-1602) *bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale  (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Erkebiskop Enrico Enríquez (1701-1756) *1743
* Erkebiskop Manuel Quintano Bonifaz (1698-1774) *1749
* Kardinal Buenaventura Córdoba Espinosa de la Cerda (1724-1777) *1761
* Kardinal Giuseppe Maria Doria Pamphilj (1751-1816) *1785
* Pave Pius VIII (1761-1830) *1816
* Pave Pius IX (1792-1878) *1827
* Biskop Armand-François-Marie de Charbonnel, O.F.M. Cap. (1802-1891) *1850
* Erkebiskop John Joseph Lynch, C.M. (1816-1888) *1859
* Kardinal Elzéar-Alexandre Taschereau (1820-1898) *1871
* Erkebiskop Louis Nazaire Bégin (1840-1925) *1888
* Erkebiskop Louis Joseph Napoléon Paul Bruchési (1855-1939) *1897
* Erkebiskop Joseph-Guillaume-Laurent Forbes (1865-1940) *1913
* Kardinal Jean-Marie-Rodrigue Villeneuve, O.M.I. (1883-1947) *1930
* Kardinal *Maurice Roy*, (1905-1985) *1946

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Tundra

**Tundraen** er ett av hovedøkosystemene eller biomene på jorda. Ordet *tundra* stammer fra det kildinsamiske ordet *tūndâr* (som tilsvarer nordsamisk *duottar* = skogløst fjell), som ble opptatt i russisk som *tundra*, og derfra spredt videre.

Tundraen er de treløse områdene nord og sør for den polare skoggrensen. I tillegg finnes alpin tundra over skoggrensen, blant annet i Norge. Det er svært lite tundra på den sørlige halvkula fordi det er lite land på de aktuelle breddegrader. Det meste av tundraen ligger i Russland, Canada og Alaska.

Tundraen har vanligvis permafrost, og bare de øverste lagene med jord tiner om sommeren. På grunn av tele i undergrunnen hindres dreneringen, og selv om nedbøren er liten, er jorda mettet av vann i vekstsesongen. Våtmarker er derfor svært utbredt på tundraen. Polar tundra finnes i fastlandsnorge kun på nordøstkysten av Finnmark. Vardø har for eksempel ikke sommer i meteorologisk forstand (ingen måned når opp i 10 ℃), men her er det ikke permafrost, da vintrene er forholdsvis milde på grunn av nærheten til et isfritt hav. Ekte polar tundra, med permafrost, finnes på Svalbard. De høyeste fjellområdene i Norge har også permafrost. 

I tundraens sørvendte og lune hellinger kan en finne krattskog av vier og bjørk. Ellers dominerer gressarter og starr. Tundraen har en rik lavflora. Store pattedyr som rein, moskusfe, bjørn, ulv og fjellrev setter sitt preg på dyrelivet. Om sommeren er det en rik fauna av hekkende trekkfugler, særlig ender. Om vinteren er fuglelivet sparsomt, med rype, snøugle og jaktfalk som karakteristiske arter. Hare og smågnagere som lemen er viktige byttedyr.

Tundraen er, på grunn av den langsomme nedbrytingen som følger et kaldt klima, ett av de biomene som er mest sårbare for menneskelig aktivitet. Spor etter menneskelige inngrep blir bevart i årtier eller århundrer, slik som man kan observere på Svalbard. Permafrosten (under det tynne jordsmonnet som tiner om sommeren) bevarer biologisk materiale svært lenge. Man har derfor funnet 37&nbsp;000 år gammel, velbevart mammut i Sibirs permafrost. Av samme grunn har forskere åpnet graver på Svalbard for å forsøke å finne viruset som forårsaket spanskesyken.

De senere år har global oppvarming ført til at grensen for permafrost synes å trekke lengre nord i Sibir, Canada og Alaska. Permafrost som tiner vil avgi gassen metan, som er en mer potent drivhusgass enn karbondioksid. Klimaforskere frykter derfor at dette kan gi en selvforsterkende effekt som leder til rask og dramatisk oppvarming.  

## Se også
* Alpin tundra

## Referanser
ML-gruppa Revolusjon

**ML-gruppa Revolusjon** ble opprettet i 1987. Først som et redaksjonskollektiv, siden som en organisasjon som arbeidet for å gjenreise et marxist-leninistisk kommunistparti i Norge, uten det de kaller «fremmede ideologiske tilsetninger».

ML-gruppa Revolusjon har siden mai 1987 utgitt tidsskriftet *[[Revolusjon (tidsskrift)|Revolusjon]]*. Fra 2007 har Kommunistisk plattform stått som utgiver.

## Historie
Den opprinnelige kjernen i *ML-gruppa Revolusjon* hadde sin bakgrunn fra Rød Ungdom og Kommunistisk Arbeiderforbund på 70-tallet. Kommunistisk Arbeiderforbund ble ledet av Kjell Hovden og bestod opprinnelig av utbrytere fra Norges Kommunistiske Parti (NKP) som støttet det marxist-leninistiske Arbeidets Parti i Albania. Kommunistisk Arbeiderforbund ble imidlertid rammet av en rekke splittelser, og aktivistene som senere er kjent fra *ML-gruppa Revolusjon* brøt etter en tid ut og dannet Marxist-leninistisk forbund.
Marxist-leninistisk forbund utga fra 1981 til 1986 månedsavisa *Arbeideren*. Arvtakeren *ML-gruppa Revolusjon* ble dannet i 1987 som et redaksjonskollektiv. På det første ordinære årsmøtet våren 1998, ble gruppa reorganisert etter marxist-leninistiske prinsipper. Gjennom Kommunistisk Forum forsøkte organisasjonen også en periode å drive frem en enhet mellom kommunister av ulikt slag, først og fremst da NKP og Arbeidernes Kommunistparti (AKP).

Ved valg støttet *ML-gruppa Revolusjon* lenge opp om Rød Valgallianse (RV). Kjente RV-ere fra *Revolusjon* inkluderer blant annet Kristine Mollø-Christensen som i en periode var medlem av partiets arbeidsutvalg. Aktivistene fra Revolusjon argumenterte for Rød Valgallianse som en revolusjonær venstrefront der ulike grupperinger og fraksjoner kunne delta på like fot. *Revolusjon* var i mot trotskistisk innflytelse og det de oppfattet som en høyredreining av Rød Valgallianse mot slutten av 1990-årene, og planen om å skape et nytt venstrereformistisk parti ved å slå sammen RV og AKP – det som i 2007 ble partiet Rødt.

*ML-gruppa Revolusjon* var sammen med Norges Kommunistiske Studentforbund (NKS) og tidligere medlemmer av AKP en drivkraft i å opprette Kommunistisk plattform – marxist-leninistene (KPML) samtidig med nedleggelsen av AKP, og drev etter 2007 utadrettet virksomhet gjennom KPML. ML-gruppa Revolusjon hadde aktivister og tillitsvalgte innenfor fagbevegelsen (LO), i Nei til EU og Komiteen for et fritt Irak.
En av de som var med på å stifte organisasjonen, Svein Borgen, døde i 2012.

ML-gruppa Revolusjon ble nedlagt i 2013, all informasjon om gruppa er fjernet fra deres nettsted.

## Internasjonale forbindelser
*ML-gruppa Revolusjon* var fra 1996 medlem av Den internasjonale konferansen av marxist-leninistiske partier og organisasjoner (IKMLPO), med medlemspartier over hele verden. Organisasjonen har også bidratt med flere artikler til det internasjonale tidsskriftet Unity & Struggle.

## Se også
*Kommunistisk Plattform
*Marxist-leninistisk forbund
*Norsk-Albansk Vennskapssamband

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Usbekere

**Usbekere** eller **usbeker** (*O'zbek*, pl. *O'zbeklar*) er en tyrkisk etnisk gruppe hovedsakelig i Usbekistan, men store befolkninger lever i Afghanistan, Tadsjikistan, Kirgisistan, Turkmenistan, Kasakhstan og Xinjiang-provinsen i Kina.
  
Usbekerne følger hovedsakelig islam (først og fremst sunniislam) i en form som ble svekket under styret til Sovjetunionen, men usbekisk uavhengighet førte til en fornyet interesse for islam etter 1991. Folket som bor i området til dagens Usbekistan konverterte til islam i det 8. århundre da arabiske tropper invaderte området og fortrengte zoroastrisme, buddhisme og syrisk-ortodoks kristendom som religioner i områdene. Arabernes seier over kineserne i slaget om Talas (nordøst for det moderne Tasjkent, nå kalt Dzambul i Kasakhstan) i 751 sikret islamsk dominans i tyrkisk Sentral-Asia.

Usbekerne er en av 56 etniske grupper som er offisielt anerkjent av Kina.

Det usbekiske språket er et tyrkisk språk, i slekt med uigurisk, kasakhisk, kirgisisk og turkmensk og mer fjernt med tyrkisk.
Sikher

En **sikh** er en etterfølger av sikhisme, en religion som stammer fra Punjab i India/Pakistan.

Ordet *sikh* er avledet fra et ord på sanskrit **shishya** som betyr «disippel» eller «elev». På punjabi betyr ordet sikh også «å lære». En sikh er en disippel av de ti guruene og en etterfølger av læren i sikhenes hellige skrift Adi Granth som de anser som en levende guru.

Sikhenes livsførsel er vanligvis preget av *de fem k'er*: kirpan (å bære sverd), kangha (kam), kara (stålarmbånd), kacch (en type bukser), og kes (å ikke klippe håret). Det er imidlertid fire ulike sikh-identiteter: amrit-dhari (de som er innviet i khalsaen); sahaj-dhari (de som støtter Nának, men ikke khalsaen); kes-dhari (de som ikke klipper håret, men som likevel ikke har gått gjennom dåpsritualet som innvier til khalsaen); mona (de som klipper håret, men som likevel er knyttet til khalsaen). 

I Norge finnes det tre gurdwaraer (menigheter): Gurdwara Sri Guru Nanak Dev Ji i Oslo, Bergen Singh Sabha Gurdwara og Gurudwara Siri Guru Nanak Niwas i Lier.

## Litteratur
* Knut A. Jacobsen. *Sikhismen : historie, tradisjon og kultur*. Høyskoleforlaget, 2006 
* *Sanger fra [[Adi Granth]], sikhenes hellige bok*. Utvalg og innledende essay av Knut A. Jacobsen ; oversatt av Astri Ghosh. De norske bokklubbene, 2004 – XLVII, 310 s. – (Verdens hellige skrifter). 

## Eksterne lenker
* 
* Shri Guru Nanak Niwas, Lier
Turkmenere

:*For den distinkte gruppen av turkmenere i [[Irak]] se* irakiske tyrkere.

**Turkmenere** (*türkmen*, flertall *türkmenerli*) er en etnisk folkegruppe av tyrkisk opprinnelse. Historisk ble alle vestlige eller oghuz-tyrkere kalt turkmenere, men i dag knyttes begrepet til to grupper, turkmenerne i Turkmenistan og omliggende områder i Iran og Afghanistan og turkmenerne nord i Irak som har et språk som er nærmere aserbajdsjansk. 

85% av befolkningen, eller rundt  mennesker, er etnisk turkmenere i Turkmenistan. I Iran er turkmenerne konsentrert i provinsene Golestan og nordlige Khorasan. I 1997 bodde rundt  turkmenere i Iran. Afghanistan har rundt  turkmensk-språklige, konsentrert hovedsakelig langs den turkmenske grensen i provinsene Faryab, Jowzjan og Baghlan.

Siden 22. oktober 1993 har Saparmurat Nijazov, president i Turkmenistan, brukt tittelen *Turkmenbashi* som betyr «leder for alle etniske turkmenere». Han har derimot ikke vist antydninger til å ville utvide Turkmenistans grenser.

En stor turkmensk minoritet, også kalt irakiske tyrkere, på 2-3 millioner lever i Irak  , først og fremst rundt Kirkuk. Mange bor også i byen Arbil som ligger i Nord-Irak og nord for Kerkuk og andre irakiske byer nord i landet. Turkmenere utgjør mer enn 90 % av befolkningen i Talafar (turkmensk: Telafir) .

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nowpublic.com
* Minorityrights.org
Balutsjere

**Balutsjere** er et folkeslag av iransk opprinnelse. De snakker balutsji, et nordvestlig iransk språk nært beslektet med kurdisk. De bor i grenseområdene mellom Pakistan, Iran og sørlige Afghanistan og spredt over regionen ved Den persiske gulf. Balutsjerne er hovedsakelig sunni-muslimer av hanafi-grenen, men de har beholdt noen tillegg og urgamle ritualer og trosinnslag. Provinsen Sistan og Balutsjistan er en av de med størst utstrekning i Iran. Pakistansk Balutsjistan er landets største i utstrekning.

Pr. 2008 var det anslått at antallet balutsjere var rundt 5 millioner. Tradisjonelt har ikke balutsjerne egen skrifttradisjon og historiske er de kjent fra utenforstående kilder. Tradisjonelt lever de i stammesamfunn der hverdagslivet er organisert rundt famile, ekteskap og slektskap. Balutsjerne er mangfoldige med hensyn til politisk organisering, økonomi og religion.

Trolig har balutsjernes språk havnet i sørøst ved migrasjon etter arabiske og tyrkiske invasjoner av Persia fra rundt år 700. Folk fra andre etniske grupper (semittiske, dravidiske, tyrkiske) har trolig blitt assimilert inn i den balutsjiske folkegruppen som er nokså mangfoldig. Det er antatt at balutsjerne  opprinnelig bodde på Det iranske høylandet. Folkeslaget var nevnt i arabiske krøniker fra det tiende århundre e.Kr. De forskjellige balutsji-stammene har til dels ulike historier om sin opprinnelse, i Afghanistan, Iran, India og den arabiske halvøy. Balutsjene holder tradisjonelt til i omtrent samme område som sīstānī-folket (også kjent som zābolī-folket).

## Se også
* Balutsjistan

## Referanser


## Kilder
* 
* 
* 
* Baloch, *Pakistan: A Country Study*, Washington: GPO for the Library of Congress

## Eksterne lenker
* 
* Balochistan.org
Panjabi

**Panjabi** er språket i Punjab-regionene i India og Pakistan. Det er et indoeuropeisk språk i den indoariske grenen av den indoiranske underfamilien. Panjabi er et tonespråk.

Ordet «panjabi» kommer fra «panj-āb», innført av turkisk-persiske talere, og betyr på persisk «fem vann», nemlig de fem store østlige bielvene til Indus. 

I Pakistan er det ikke et offisielt språk og har ingen offisiell status i utdanningen. I formelle sammenhenger, som styre, aviser og utdanning samt skriftlig generelt, pleier pakistanske panjabispråklige å bruke urdu og engelsk, som er nasjonens offisielle talemål. Dette har ført til motstand fra mange panjabispråklige som er den største språklige gruppen i Pakistan (rundt 50&nbsp;% av den totale befolkningen, eller over 60% dersom vi tar med den nære panjabi-dialekten *siraiki* som blir snakket i og rundt den historiske byen Multan).

Panjabi er det offisielle språket i den indiske staten Punjab, og blir også snakket i nabo-områder som Haryana og Delhi. 

Panjabi blir også snakket som et minoritetsspråk i flere andre land, inkludert Afghanistan, så vel som mange land der punjabier har emigrert i stort antall, f.eks. Storbritannia, USA og spesielt Canada der det er det 6. største språket med 271&nbsp;220&nbsp;mennesker som bruker det daglig. I Norge er panjabi morsmålet for de fleste innen den pakistansk-norske befolkningsgruppen.

Panjabi er det hellige språket til sikhene som også de hellige skriftene er skrevet i. Det er vanligvis språket i bhangra-musikken som nylig har blitt svært populært i Sør-Asia og i utlandet.
## Referanser

* Yip, Moira: *Tone*, 2002. Cambridge, Cambridge University Press

## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 662

**Fylkesvei 662** (**Fv662**) går mellom Aukrasanden på Gossa i Aukra og Moldegård i Molde. Veien (unntatt fergestrekningen) er 18,2&nbsp;km lang.

Veien begynner i en rundkjøring med europavei 39 ved Moldegård i Molde, går gjennom Molde sentrum (over Øvre veg) og vestover langs Moldefjorden til Julneset, der den har kryss med fylkesvei 668 til Midsund, og fortsetter deretter nordover langs Julsundet til Hollingsholm der den krysser Julsundet med ferge til Aukrasanden.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

I forbindelse med prosjektet E39 Romsdalsfjorden planlegges en hengebru med 1625 m spenn over Julsundet (lengst i Norge), og at E39 vil gå her.

## Kommuner og knutepunkter

* Ferge fra Aukrasanden (15 min, 2 turer/time)
* til Hollingsholm

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
* Vegliste Møre og Romsdal
* 
* Fergeinfo Hollingsholm-Aukra
* Møre og Romsdal Fylkesbaatane
Temperert lauvskog

**Den tempererte (nemorale) lauvskogen** er et av de store biomene på landjorda og ligger sør for den boreale barskogen. Den er ikke sammenhengende, men omfatter tre hovedområder i Øst-Asia, Europa og østlige Nord-Amerika. Disse områdene hører til de tettest befolkede områdene på jorda, og det meste av den tempererte lauvskogen er gått tapt til fordel for jordbruk, eller den er sterkt endra ved treslagskifte og intens skogsdrift. Den norske edellauvskogen er en nordlig utløper av den tempererte lauvskogen i Europa.
## Klima og jordmonn
Klimaet varierer mye innafor biomet, men generelt er det rikelig med nedbør i vekstsesongen.
Bladfellinga gir et tjukt strøsjikt og en rik fauna av nedbrytere. Nedbrytinga går likevel langsommere enn i den tropiske regnskogen, og det øvre jordlaget er humusrikt og et viktig lager for plantenæringsstoff. Jordsmonnet er brunjord.

## Vegetasjon
Skogbildet domineres av store løvtrær som feller blada om høsten: eik, bøk, lønn, lind, hassel og kastanje. Pga. det tette kronetaket er ofte busksjiktet sparsomt, men der lysforholda tillater det, kan busksjiktet være godt utvikla. Artsrikdommen av trær og busker er størst i Øst-Asia, noe mindre i Nord-Amerika og minst i Europa.

Feltsjiktet kan deles i to hovedgrupper: En vårflora som blomstrer før trærne har fått blad (for eksempel blåveis), og en skyggetålende sommerflora (for eksempel gaukesyre).

## Fauna
Karakteristiske arter er villsvin, hjort, rådyr og dåhjort. Ulv og bjørn har gått sterkt tilbake pga. jakt. Mindre rovpattedyr som rødrev og ulike mårdyr er fortsatt vanlige.

Standfuglfaunaen er mer artsrik enn i de nordlige barskogene, men flere av de store rovfuglene er kraftig redusert. Trekkfuglfaunaen er svært artsrik.

Det tjukke strøsjiktet huser et stort antall arter av insekter, tusenbein og meitemark.

## Se også
*Tropisk lauvfellende skog
*Norges skoger
*Løvtrær

## Litteratur
*