open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Shangrao

**Shangrao** (kinesisk: 上饶; pinyin: *Shàngráo*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Jiangxi i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2004) til 6,76 millioner. 

Dialekten wu tales i Shangrao. Siden 1960-årene har det vært brutt uran i området, som dermed har fått en sentral betydning for oppbyggingen av Kinas atomstridsmakt. 

## Administrative enheter
Shangrao består av ett bydistrikt, et byfylke og ti fylker:
*Bydistriktet Xinzhou (信州区), 309 km², 372&nbsp;000 innbyggere, sete for lokalregjeringen;
*Byfylket Dexing (德兴市), 2&nbsp;101 km², 304&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Shangrao (上饶县), 2&nbsp;240 km², 716&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Guangfeng (广丰县), 1&nbsp;378 km², 801&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Yushan (玉山县), 1&nbsp;723 km², 554&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Wuyuan (婺源县), 2&nbsp;947 km², 337&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Yiyang (弋阳县), 1&nbsp;593 km², 367&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Hengfeng (横峰县), 655 km², 197&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Poyang (鄱阳县), 4&nbsp;215 km², 1&nbsp;439&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Yugan (余干县), 2&nbsp;331 km², 895&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Wannian (万年县), 1&nbsp;141 km², 365&nbsp;000 innbyggere;
*Fylket Yanshan (铅山县), 2&nbsp;178 km², 413&nbsp;000 innbyggere.

## Samferdsel
Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.
Putian

:*[[Hingwha]] er også et navn på [[min]]-språket [[puxian]].*
**Putian** (kinesisk: 莆田; pinyin: *Pútián*), tidligere også kjent som *Hinghua* eller *Hingwha*,  er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Fujian ved Kinas kyst mot Taiwanstredet og Sørkinahavet. Befolkningen anslås (2004) til 3 mill, hvorav 372.000 i selve byen.

Byen er blant annet kjent for sin skoproduksjon. Den er blitt en eksportbase for sko og for andre Fujia-produserte varer som elektronikk, klær, frukt, grønnsaker, maskineri og elektriske varer

## Gudinnen Matsu
Putian er i kinesisk mytologi fødestedet til *[[Mazu|den himmelske keiserinne]]* *(Mazu)*. På Meizhouøya i distriktet Xiuyu er et gammelt kloster til hennes ære, og en stor statue av henne fra senere tider.

## Administrasjon

Byprefekturet administrerer fire distrikter og ett fylke.

*Chengxiang distrikt (城厢区) 
*Hanjiang distrikt (涵江区)
*Licheng distrikt (荔城区)
*Xiuyu distrikt (秀屿区)
*Xianyou fylke (仙游县)

## Samferdsel
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

## Referanser
Chaozhou

**Chaozhou** (kinesisk: , pinyin: *Cháozhōu*, også kjent som *Chiu Chow*, *Teochew* eller *Chaochow*) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Den ligger noe nord for Shantou.

Befolkningen anslås (2006) til 2&nbsp;533&nbsp;700, hvorav 688&nbsp;600 i byområdet.

Språket teochew, et minnanspråk, har hjemstavn i denne delen av Kina.

## Historie
Navnet *Chaozhou* stammer fra Sui-dynastiet (591 e.Kr.); på denne tid ble området prefektur. På 1800-tallet var det hjemsøkt av hungersnød og kriger, og mange utvandret til land i Sørøstasia. Man regner (2012) med at 2,3 millioner utenlandskinesere har Chaozhou som hjemstavn.

## Administrasjon
Byprefekturet Chaozhou har jurisdiksjon over ett distrikt (区 *qū*) og 2 fylker (县 *xiàn*). 

## Eksterne lenker
* 
* Lokalregjeringens hjemmesider
Dongguan

**Dongguan** (kinesisk: 东莞; pinyin: *Dōngguǎn*) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Befolkningen anslås (2004) til 381&nbsp;000.

Byen ligger nær Shenzhen og Hongkong og tar del i den sterke økonomiske veksten i området rundt Perlefloden.

Navnet Dongguan kommer fra «guancao», et gresslag som det er meget av i området. Dongguans historie går tilbake til Zhide-styret under Tang-dynastiet (757). Her står det mer enn tusen år gamle Xichen-tårnet, og her er Ke-hagen som er en av de fire vidgjetne hagene i Guangdong-provinsen. Dongguan har også sjøfartsmuseum, Weiyuan-batteriet, og Humenbroen over Perlefloden. Det var ved Humen at keiserens kommissær Lin Zexu brente opp konfiskert opium i 1839, en hendelse som utløste første opiumskrig.

## Næringsliv

Dongguan er preget av lettindustri. De mange fabrikkene gjør at byprefekturet betraktes som Kinas mest produktive, Det produseres fremfor alt elektrisk utstyr, farmasøytiske produkter, matvarer, tekstiler og sko. Dongguan hat ca. 2&nbsp;000 skofabrikker; i de fire produksjonssentraene til den største skoprodusenten, Pou Chen, arbeider ca. 160&nbsp;000 arbeidere (2007). Dongguan har også stor computerindustri.

Ut over dette er området rikt på wolfram, tinn og kobber.

## Administrative enheter
Byprefekturet Dongguan er administrativt oppstykket litt annerledes enn systemet er forøvrig i Folkerepublikken. Deler av prefekturet dekkes av fire subdistrikter:

* Dongcheng (东城区), Wanjiang (万江区), Nancheng (南城区).

Men byprefekturet styrer også 25 storkommuner som ikke er organisert under bydistrikter eller fylker. De storkommunene som er umiddelbart understilt byprefekturet er:
* Mayong (麻涌镇), Shilong (石龙镇), Humen (虎门镇), Daojiao (道滘镇), Shijie (石碣镇), Hongmei (洪梅镇), Liaobu (寮步镇), Dalingshan (大岭山镇), Dalang (大朗镇), Huangjiang (黄江镇), Zhangmutou (樟木头镇), Fenggang (凤岗镇), Tangxia (塘厦镇), Qingxi (清溪镇), Changping (常平镇), Qiaotou (桥头镇), Hengli (横沥镇), Dongkeng (东坑镇), Qishi (企石镇), Shipai (石排镇), Chashan (茶山镇), Chang'an (长安镇), Gaobu (高埗镇), Shatian (沙田镇), Wangniudun (望牛墩镇), Xiegang (谢岗镇), Zhongtang (中堂镇), Houjie (厚街镇).

## Samferdsel
### Jernbane
Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.

### Vei
Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

## Eksterne lenker
* 
* Logalregjeringens hjemmesider  
* www.dongguantoday.com Dongguantoday.com 
* Dongguan Bureau of Foreign Trade & Economic Cooperation 
* IATT - International Association for Technology Trade
* Expats in Dongguan - Expatacular - Expat Community
Huizhou (Guangdong)

**Huizhou** (kinesisk: 惠州; pinyin: *Hùizhōu*, tidligere romanisert *Waichow*) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Befolkningen anslås (2004) til 2&nbsp;932&nbsp;200, hvorav 516&nbsp;000 i selve Huizhou by.

Befolkningen er overveiende hakkaer.

## Administrasjon

Byprefekturet Huizhou har jurisdiksjon over 2 distrikter (区 *qū*) og 3 fylker (县 *xiàn*). 

## Samferdsel
Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i  Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

## Eksterne lenker
* 
* Lokalregjeringens hjemmesider
Maoming

**Maoming** (kinesisk: 茂名; pinyin: *Màomíng*) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. 

Befolkningen anslås (2004) til 6&nbsp;705&nbsp;900, hvorav 346&nbsp;000 i selve byen Maoming.

Her ligger Maoming kullkraftverk med 1.100 MW installert kapasitet.

## Administrasjon
Byprefekturet Maoming har jurisdiksjon over 2 distrikter (区 *qū*), 3 byfylker (市 *shì*) og ett fylke (县 *xiàn*). 

## Eksterne lenker
* 
* Lokalregjeringens hjemmesider 
* Dtstistikk fra Maoming
*  China Knowledge
Mianchang

**Mianchang** er en kinesisk by i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. Befolkningen anslås (2004) til 239&nbsp;000.
Zhaoqing

**Zhaoqing** (kinesisk: 肇庆; pinyin: *Zhàoqìng*) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong i Kina. Befolkningen anslås (2004) til 3&nbsp;910&nbsp;000, hvorav 331&nbsp;000 i selve byen.

## Historie

Året for Zhaoqings grunnleggelse er usikker, men byen fantes så tidlig som under Qin (221-206 f.Kr.) og Han (206 f.Kr. – 220 e.Kr.), da Zhaoqing var kjent som Gaoyao (高要). Under Suidynastiet (581-618), var Zhaoqing kjent som Duanzhou (端州) og fungerte som et viktig administrativt område og en militærbase. 

Det var under Songdynastiets keiser Huizong at byen i 1118 fikk navnet Zhaoqing, som omtrent betyr «gledens opphav».

Det første belegget for at vesterlendinger befant seg i Zhaoqing er fra slutten av 1500-tallet da den italienske jesuitten Matteo Ricci kom til byen i 1583. Ricci flyttet til byen på invitasjon fra guvernøren, Wang Pan, i Zhaoqing. Ved det tidpunktet hadde han hørt tale om Riccis dyktighet som matematiker og kartograf. Ricci ble i Zhaoqing til 1589 da han forlot byen etter at en ny guvernør bestemte seg for å utvise ham og andre vesterlendinger. Det var i Zhaoqing Ricci utarbeidet den første verdskartet noensinne i Kina i år 1584. 

Det finnes nå en minnetavle i Zhaoqing for hedre de seks år som han bodde der, samt en bygning innrettet i 1860-årene som *Ricci minnesenter*.

## Administrative enheter
Byprefekturet Zhaoqing har jurisdiksjon over to distrikter (区 *qū*), to byfylker (市 *shì*) og fire fylker (县 *xiàn*). 

## Samferdsel
Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

## Eksterne lenker
* 
* Lokalregjeringsns hjemmesider
* Zhaoqing University website 
* Zhaoqing Foreign Language College website
* Guangdong University of Finance website 
* News Guangdong Zhaoqing page
* The Zhaoqing Ricci center 
* Matteo Ricci and his contributions to science in China 
* Map of the city center 
* Chu Kong Passenger Transport Co. Ltd.
Sanya

**Sanya** (kinesisk: 三亚; pinyin: *Sānyà*) er Kinas sørligste by. Den ligger helt sør i øyprovinsen Hainan ved Kinas kyst mot Sørkinahavet og Tonkinbukten. Den er en by på prefekturnivå.

Befolkningen anslås (2006) til 485&nbsp;000.

Byen er en yndet innenlands og internasjonal turistdestinasjon blant annet på grunn av trope-strendene. Miss World-konkurransen ble arrangert i Sanya både i 2003, 2004, 2005, og 2007. Sanya var også vertskap for World's Strongest Man-konkurransen i 2006.

## Kulturminner
Steinalderhulen i Luobi (*Luobidong yizhi*, 落笔洞遗址) og Tengqiao-gravene (*Tengqiao muqun*, 藤桥墓群) fra Tang-dynastiets til Ming-dynastiets tid ble i 2001 hhv. 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

## Samferdsel

Kinas riksvei 223 ender i Sanya. Den begynner i Haikou i nord og følger Hainans østkyst sørover til Sanya.

Kinas riksvei 224, den sentrale veiforbindelse tvers over Hainan, begynner i Haikou og ender i Sanya. 

Kinas riksvei 225, den vestlige halvdel av ringveien rundt Hainan, løper fra Haikou i nord via Danzhou og Dongfang til Sanya i sør.
Silurere

**Silurene** var en keltisk stamme som levde i den sørlige del av dagens Wales. 

Da romerne angrep deres rike i 48 gjorde de kraftig motstand. De allierte seg med ordovikene, som ble ledet av Caratacus. Han tilhørte egentlig stammen catuvellaunerne, men hadde flyktet vestover etter at de ble beseiret av romerne.

Romerne bygde en festning, Isca Silurum, ved dagens Caerleon. Denne ble brukt som base for operasjoner mot silurene, som i 78 måtte overgi seg. Det ble også, i 75, grunnlagt en by, Venta Silurum, nå landsbyen Caerwent. En innskrift som er bevart der, forteller at den var hovedstad for silurene, som fortsatte å eksistere og hadde lokale styringsorganer under romersk herredømme. 

Innen forskning på keltisk historie omtales enkelte ganger perioden rundt romernes erobring av Britannia som «silurisk tid». Dette er en upresis betegnelse, som stort sett bare kan ha praktisk anvendelse for det sørlige Wales' historie. 

Den geologiske perioden silurisk tid har navn etter stammen fordi steiner som kjennetegner den først ble funnet av Roderick Murchison i silurenes kjerneområde. 

## Se også

*Liste over keltiske stammer
Beihai

**Beihai** (kinesisk: 北海, pinyin: *Běihǎi*, kantonesisk: *Pakhoi*) er en kinesisk havneby og by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Sør-Kina ved Kinas kyst mot Tonkinbukta og grensen mot Vietnam. Befolkningen anslås (2004) til 1,45 millioner. 

Byen er en viktig fiske- og handelshavn ved Tonkinbukta. Den ble åpnet for utenlandsinvesteringer og utenlandshandel i 1984 og har en stor verftsindustri, matvareindustri og alskens produksjon av utstyr for sjøfarten. Kinas viktigste perlebanker er i dette området. Byen har fått rykte på seg for å være tilholdssted for sjørøvere. 

## Administrasjon
Byprefekturet Guigang har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 *qū*) og ett fylke (县 *xiàn*).

## Historie
Etter den sino-britiske Chefookonvensjonen ble undertegnet i 1876 etablerte åtte vestlige stater (Storbritannia, USA, Tyskland, Østerrike-Ungarn, Frankrike, Italia, Portugal og Belgia) seg i byen med konsulater, hospitaler, kirker, skoler og tollhus. Det står (2008) fremdeles femten av disse vestlige bygninger i Beihai. 

Kinesiske myndigheter definerte byen som sted for internasjonal turisme (旅遊對外開放城市) i 1982.

## Samferdsel
Kinas riksvei 209 ender opp i Beihai. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender i Beihai.

## Eksterne lenker
* Lokalregjeringens hjemmesider 
* Satellittfoto av Beihai, fra Google Maps
* Bykart over Beihai 
* Fotos fra ''Panoramio''
Wuzhou

**Wuzhou** (kinesisk: 梧州; pinyin: *Wúzhōu*) er en by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Sør-Kina. Befolkningen anslås (2004) til 264&nbsp;000 innbyggere. 

Byen ligger ved Perlefloden, tett ved der den renner inn i Guangdong-provinsen. Den har nå en av Kinas ti største innlandshavner, blant annet med en stor containerhavn og 100 store og små dokkanlegg. Den har alle fasiliteter, og det er gods- og passasjertrafikk til Hongkong og Macao.  

Wuzhou ble først åpnet som havn for handel med utlandet i 1897. 

## Administrative enheter
Byprefekturet Wuzhou har jurisdiksjon over 3 distrikter (区 *qū*), ett byfylke (市 *shì*) og 3 fylker (县 *xiàn*).

## Samferdsel
Kinas riksvei 207 løper gjennom selve byen Wuzhou og gjennom noen av prefekturets øvrige fylker (Cangwu og Cenxi). Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.

Kinas riksvei 321 løper også gjennom Wuzhou. Den fører fra Guangzhou i Guangdong blant annet via Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.
Shantou

**Shantou** (kinesisk: 汕頭; pinyin: *Shàntóu*; tidligere mer kjent med stavemåten **Swatow**, tildels som **Suátao**) er en kinesisk storby og by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet, og en viktig havneby i lange tider. Befolkningen anslås (2004) til 1&nbsp;221&nbsp;000 innbyggere.

Shantou var en av de første «spesielle økonomiske soner» i Folkerepublikken Kina, men i motsetning til de fleste andre byer, som Shenzhen, Xiamen og Zhuhai, uteble den økonomiske oppblomstringen. Men byen har det eneste universitetet i den nordøstre delen av Guangdong-provinsen. 

Språket teochew, et minnanspråk, har hjemstavn i denne delen av Kina.

## Historie
Shantou var lenge en fiskelandsby under byen Tuojiang i Jieyang-distriktet under Song-dynastiet (960-1279). Under Yuan-dynastiet ble den til byen *Xialing*. I 1563 var Shantou del av Chenghai-distriktet i Chao-prefekturet (Chaozhou). Så tidlig som i 1574 fikk Shantou tilnavnet *Shashan Ping*. På 1600-tallet ble det laget en kanonplattform kalt *Shashan Toupaotai* i byen, og det er dette navnet som i forkortet versjon gjenfinnes i dagens navn «Shantou». 

Shantou fikk moderne bystatus i 1919, og ble utskilt fra Chenghai i 1921. Mellom 1983 og 1989 var den gamle situasjonen snudd på hodet ved at det var Shantou som administrerte nabobyen og den gamle handelsmetropolen Chaozhou.

Shantou har likesom nabobyen i nord, Chaozhou, særlige bånd til Thailand, ettersom størsteparten av den kinesiske befolkningen der har sine røtter i området rundt Shantou. 

De fleste av innbyggerne identifiserer seg som teochew. Det er også mange hakkaer, særlig i distriktene Chaoyang og Chaonan. 

## Administrasjon
Byprefekturet Shantou har jurisdiksjon over 6 distrikter (区 *qū*) og ett fylke (县 *xiàn*). 

## Samferdsel
Kinas riksvei 206 har sitt endepunkt i Shantou. Den løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.

Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

## Eksterne lenker
* 
* Lokalregjeringens hjemmesider
* Shantou Daily
Yangjiang

**Yangjiang** (kinesisk: 阳江; pinyin: *Yángjiāng*) er en by på prefekturnivå i provinsen Guangdong ved Kinas kyst mot Sørkinahavet. 

Befolkningen anslås (2004) til 2&nbsp;628&nbsp;000 innbyggere.

## Administrasjon
Byprefekturet Yangjiang har jurisdiksjon over ett distrikt (区 *qū*), ett byfylke (市 *shì*) og 2 fylker (县 *xiàn*). 

## Samferdsel
Kinas riksvei 325 (*Guangnan-veien*) løper gjennom området. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning til den autonome region Guangxi.

## Økonomi
Av stor betydning for prefekturets økonomi er kniver, lakk, soyabønner og fiskeri. Seksti prosent av den kinesiske produksjon av kniver finner sted i Yangjiang, og åtti prosent av eksporten av slike varer. Produksjonen av drager er en tradisjon i prefekturet som går tilbake til 600-tallet. 

Det svært store Yangjiang kjernekraftverk er under bygging (2009) i Dongping i Yangdong fylke i byprefekturet. Da byggingen startet i desember 2008 var dette det så langt største kjernekraftverkprosjektet i Folkerepublikken Kinas historie. Effekten vil etter planene bli 2.000 MW.

## Lang strand
Byprefekturet er kjent for *sølvstranden Ten Li* på øya Hailing. Den er på 7,4 km, og skal dermed være verdens lengste sandstrand.

## Eksterne lenker
* 
* Lokalregjeringens hjemmesider
Lille julaften

**Lille julaften** (også kalt **tollesmesse**, **torlaksmesse**, **sjursmesse** og **sjulsmesse**) er en norsk betegnelse på datoen 23. desember. 

## Lille julaften i Norge
Lille julaften gjør mange nordmenn ferdig sine siste forberedelser til julaften. Det er blant annet lang tradisjon med å vaske på dagen. Mange steder i Norge ble senkvelden og natten mot julaften kalt «vaskenatten». Da skulle vegger, bord og benker vaskes, og alle i huset skulle bade og ta på rene juleklær. I Norge er TV-programmet *[[Kvelden før kvelden]]*, som sendes lille julaften på NRK1, ofte et av årets mest sette programmer. 

Før var det vanlig å pynte på lille julaften, men i senere tid har pyntingen begynt stadig tidligere. Mange pynter juletreet allerede første uken i desember.

## Andre betegnelser

### Tollesmesse/torlaksmesse
«Tollesmesse» er en betegnelse til ære for den islandske biskop Thorlákr Thorhallsson (1133—1193), som ble gjort til helgen i 1198. I Norge var han først og fremst populær på Vestlandet og i Nord-Norge. Dagen er merket på primstaven med et halvkors.

### Sjursmesse/sjulsmesse
Nordafjells og i enkelte deler av Trøndelag kalles denne dagen for sjursmesse. Opphavet til navnet «sjursmesse» er *Sigurd*. Det var etter alt å dømme en katolsk høytid i Jämtland, Härjedalen, Trøndelag og Nordland til minne om en hellig mann ved navn Sigurd, kanskje mest sannsynlig den Sigurd som ble den første erkebiskopen i Nidaros (som omfattet nevnte områder) og oppført i dette erkebispedømmes lokalkalender. Senere har denne lokale helgentradisjonen på mange steder gått i glemmeboken, slik at opphavet til Sjursmesse ble ukjent, men det ble forsøksvis knyttet til et gammelt sagn om sjura (skjæra) som forsov seg for hu merka ikke forskjell på dag og natt. I dette skiftet, der Sigurd degraderes fra en viktig lokalhelgen til noe heller tvilsomt, ser man en likhet til i forvanskningen «Gammel-Erik», et etter-reformatorisk navn på djevelen – i bunnen lå en trang til å avvenne folket dets hengivenhet til Erik den hellige ved å påføre hans minne en negativ valør. Parallelt ble det stedvis talt om «Gammel-Sjur» i samme ånd.

## Se også
* Julaften
* Jul
* Primstav

## Referanser
Bitte lille julaften

**Bitte lille julaften** eller **dagen før lille julaften** (også skrevet bittelille julaften)  er et begrep som av og til brukes om den 22. desember, dagen før lille julaften, 23. desember.

Bitte lille julaften er den dagen i året det handles mest. I den norske forsikringsbransjen kalles dagen også for «den store bulkedagen», siden det skjer spesielt mange kollisjoner denne dagen.

## Se også
*Drekkedagsnatta

## Referanser
Welsh Bicknor

**Welsh Bicknor** (walisisk: *Llangystennin Garth Brenni*) er en landsby i Herefordshire, England. Tiltross for navnet er området ikke en del av Wales, men den var historisk en frittliggende og avsondret sogn (eksklave) som fortsatt regnes som tilhørende det tradisjonelle grevskapet Monmouthshire. Sognet Goodrich og Welsh Bicknor har en befolkning på rundt 600 innbyggere.

Courtfield, herregården til Welsh Bicknor var opprinnelige kjent som Greyfield eller Greenfield. Navnet ble endret etter at Henrik V av England bodde der som et ungt barn på åtte år som følge av at hans mor, Mary de Bohun, døde i 1394. Han var da under omsorgen til Margaret Montacute, hustruen til John Montagu, 3. jarl av Salisbury, lenge før hans far, kong Henrik IV, rev til seg tronen fra kong Rikard II. En avbildning av Margaret Montacute er fortsatt i sognekirken i landsbyen og hennes enkle grav er ved siden alteret i sognekirken i landsbyen Goodrich

Som navnet antyder har Welsh Bicknor sterke bånd til Wales etter å ha vært et avsondret sogn av Monmouthshire, men er tilstøtende til English Bicknor og Lydbrook som er en del av Gloucestershire. Herregården på stedet og landet omkring tilhørte familien Vaughan, men i 1651 fikk Richard Vaughan, som var katolikk, sine eiendommer inndratt og overdratt til Phillip Nicholas av Llansoy, fra Monmouthshire, og det ble dermed et walisisk område. I 1844 ble det bestemt at Welsh Bicknor skulle administreres som del av Herefordshire, og dermed ble området en eksklave.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Goodrich & Walsh Bicknor Neighbourhood Development Plan
*Foto av Welsh Bicknor og omgivelsene hos *Geograph*
Angelltrøa

**Angelltrøa** er en bydel øst for sentrum av Trondheim, og ligger mellom Omkjøringsvegen (E6), Granåsvegen og Jonsvannsveien. Angelltrøa er en av Trondheims drabantbyer og ble utbygd fra 1960-tallet bestående i all hovedsak av rekkehus og eneboliger i kjeder.

## Historie
Navnet Angelltrøa stammer fra Angelltrøa gård som i dag ligger ganske inneklemt i bebyggelsen øst for Omkjøringsveien. Gården ble eid av stiftsprost Jonas Angell (1742–1828). Jonas Angell var fetter av Thomas Angell. Gården het opprinnelig Trøen, senere Angelltrøen og deretter Angelltrøa.
 
Seks generasjoner av familien Lassen har bodd på gården etter at auksjon ble holdt 18. mars 1829. Hele gårdsanlegget brant ned i 1933, men ble gjenreist like etter.

Wannskrækk/DumDum Boys spilte tidlig i karrieren på (den nå nedlagte) Angelltrøa fritidsklubb. Lokalene lå i barnehagen ved siden av butikken Bunnpris i Granåsveien 33. Granåsveien går gjennom/ved utkanten av Angelltrøa, og Grånåslia ligger her, og Granåsen skisenter (med hoppanlegget) ligger på motsatt side av byen.

## Veier på Angelltrøa
* Angelltrøvegen
* Angellhaugen
* Granåsvegen
* Ingvald Ystgaards veg
* Sildråpevegen
* Omkjøringsvegen (E6)
* Gamle Jonsvannsveien

## Litteratur
*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Strinda historielag
Juletrekurv

**Juletrekurv** er en liten kurv som er flettet av farget, oppstrimlet glanspapir og blir hengt på et juletre som dekorasjon. Juletrekurvene kan også  bli fylt med små peppernøtter, rosiner, karameller eller andre julegodter. Skikken med å pynte treet med juletrekurver er særlig utbredt i Danmark og Norge.

De eldste julekurvene man kjenner til, ble brettet av den danske eventyrforfatteren Hans Christian Andersen i 1860. Etter den dansk-tyske krig i 1864 begynte danskene å flette kurvene i sine nasjonalfarger, rødt og hvitt. Kurvenes symbolikk ligger blant annet i hjerteformen (*kjærlighet*) og i en henspilling på de tolv kurvene med mat som ble til overs etter brødunderet som det berettes om i Det nye testamente.   

De enkleste kurvene lages ved å brette og klippe til to stykker glanspapir med forskjellig farge. Stykkene klippes i strimler med samme bredde og så flette sammen. Dette gir et ensartet rutemønster. Ved å variere bredden på strimlene og hvordan strimlene flettes sammen kan en lage forseggjorte mønstre og bilder, som hjerter, bjeller, med mer eller lage en tekst.

Annen, vanlig juletrepynt som er laget av farget papir, er juletrelenker. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om juletrekurv på norsk-jul.no
* Julekorger: tradisjon og mønster
Glanspapir

**Glanspapir** er papir hvor den ene siden er matt og ufarget, og den andre siden er glanset og farget. Den fargede siden er normalt i sterke farger, hvor de mest vanlige er rød, gul, grønn og blå samt gull- og sølvfarget. Glanspapir i hvitt og sort finnes òg.

I Norge brukes glanspapir tradisjonelt til fletting av juletrekurver og til å lage juletrelenker. Glanspapir kan også brukes til origami.

## Se også
* Glansbilde

## Referanser
Juletrelenke

En **juletrelenke** er en lenke laget av strimler av glanspapir. Slike lenker brukes som juledekorasjon, gjerne på et juletre. Å lage juletrelenker brukes som en aktivitet for barn i førjulstiden.

Julelenker lages ved først å klippe et stort antall strimler av glanspapir. Den første strimmelen limes til enden av seg selv for å danne en ring. Hver nye strimmel tres gjennom den forrige ringen og limes til enden av seg selv. Når dette gjentas dannes en kjettingliknende papirlenke.

## Se også
* Girlander
Liste over Indias statsministre

**Liste over Indias statsminister** omfatter Indias statsministre fra og med 1947. Statsministeren leder Indias regjering som er landets reelle utøvende makt. Presidenten er landets statsoverhode og formell leder av den utøvende makt. Etter konstitusjonen skal imidlertid presidenten i sin myndighetsutøvelse følge rådene til regjeringen, som derfor har den reelle makt.

## Liste over Indias statsministre

## Referanser
Hanoi

**Hanoi** (vietnamesisk: Hà N&#7897;i) er Vietnams hovedstad og nest største by. Byen ligger ved Den røde elv, og har 8 246 000 innbyggere (2020).

Fra 1010 og fram til 1802 var byen det viktigste politiske sentrum i Vietnam. Det ble vraket som hovedstad til fordel for Huế under Nguyen-dynastiet, men Hanoi fungerte som hovedstad i Fransk Indokina fra 1902 og fram til 1954. Fra 1954 til 1976 var byen hovedstaden i Nord-Vietnam. Hanoi fortsetter som hovedstad av forent Vietnam siden 1976.

Hanoi er også hovedstad for den administrative regionen Dong Bang Song Hong. Vietnams olympiske komité har sitt sete i byen.

## Historie
:*Utfyllende artikkel: [[Vietnams historie]]*
Hanoi (navnet Thăng Long) ble Vietnams hovedstad i 1010. Fra 1010 til 1802 var byen med få avbrytelser det politiske senteret for et uavhengig land, noe som gjør byen til en av de eldste hovedsteder i Sørøst-Asia. Under Nguyendynastiet ble Hanoi imidlertid overskygget av Huế som ble den keiserlige hovedstad.

I 1873 ble Hanoi tatt av franskmennene og etter 1887 ble byen igjen hovedstad i Fransk Indokina. 

Byen ble okkupert av japanske styrker i 1940. Etter frigjøringen i 1945 ble den sete for den vietnamesiske regjeringen, som året etter ble anerkjent av Frankrike som regjering for et autonomt Vietnam innenfor Den franske union. Kampene mellom Viet Minh og franske styrker ble ledet fra Hanoi, og det var ved flere anledninger harde kamper der mellom 1946 og 1954. Det året ble Nord-Vietnam anerkjent som selvstendig av Frankrike, og Hanoi ble hovedstad i den kommunistiske staten.  

Under Vietnamkrigen ble Hanoi bombet en rekke ganger, både taktisk bombing av broer, jernbanelinjer og industriområder, og strategisk teppebombing. Ødeleggelsene ble normalt reparert nesten umiddelbart. 

2. juli 1976, 15 måneder etter den sørvietnamesiske hovedstaden Saigons fall ble Nord-Vietnam og Republikken Sør-Vietnam forent, og Hanoi ble hovedstad for Den sosialistiske republikken Vietnam.

Vietnams nasjonaluniversitet, tidligere Universitetet i Hanoi, ligger i byen. Man finner også Ho Chi Minh-mausoleet, Det nasjonale historiske museum, Revolusjonsmuseet og flere historiske monumenter.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Noen bilder fra Hanoi
Billy

**Billy** kan sikte til

*Billy (tegneserie) &ndash; en tegneserie av Mort Walker
*Billy (bokhylle) &ndash; en bokhylle fra IKEA
*Billy (hunderase), en rasehund i gruppe 6/4 hos NKK
*Billy (navn) kan også være et guttenavn, ofte en forkortelse for William eller kjæleform av Bill
Kakelinna

**Kakelinna** er en betegnelse som brukes om en mildværsperiode som inntreffer i desember, under julebakingen, før jul. 

Ordet brukes over hele Norge og ble av Ivar Aasen registrert i Norsk Ordbog i 1873. Det finnes også lokale varianter som *lefsetøyr* (bl.a. Telemark, Hallingdal, Sunnmøre, tidligere Hedmark) og *lefsebløyte* (tidligere Nord-Trøndelag og Salten).

Kakelinna er gjennom folketradisjonen nært knyttet opp mot Tomasmesse den 21. desember. Tidligere ble det hevdet at kakelinna skyldtes baking at alle ovnene forårsaket mildværet. I dag er denne folketroen forlatt, men begrepet brukes fortsatt.

## Referanser
Llangefni

**Llangefni** er administrasjonsby i grevskapet Anglesey, på øya ved samme navn utenfor Wales. Den ligger omtrent midt på øya ved elven Cefni, som den har navn etter. Byen het tidligere *Llangygnar*, etter sognekirken viet til St Cyngar. 

Byen er også det viktigste kommersielle senteret på Anglesey. Den hadde tidligere øyas største kvegmarked, og er fremdeles viktig for landbruket. Utenfor byen ligger et industriområde hvor man blant annet finner en kjemisk fabrikk og et slakteri.

Oriel Ynys Môn-museet, som tar for seg Angeleys historie, ligger i byen. Museet eier Charles Tunnicliffes samling. 

Llangefni var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1957 og 1983. Ifølge folketellingen i 2001 snakker hele 83,8% av befolkningen flytende walisisk, herunder hele 95,2% i aldersgruppen 10&ndash;14 år.

Coleg Menai har en avdeling i Llangefni. 
## Referanser
Britannia

**Britannia** kan vise til:

*Britannia, keltisk gudinne, senere sett som personifikasjon av Storbritannia
*Øya Storbritannia
*Britannia, romersk provins fra 43 til 5. århundre.
* Britannia (navn), om navnet Britannia
*Britannia Airways, nå Thomson Airways, et charterflyselskap
*HMS «Britannia», flere skip i Royal Navy
*HMY «Britannia», det 83. britiske kongeskip
*En fiktiv verden i videospillserien *[[Ultima]]*
*En sølvlignende legering
*En serie britiske gullmynter utstedt siden 1987 med nominell verdi på 100, 50, 25 og 10 pund sterling
*Britannia Hotel
Bibliotek (andre betydninger)

Et **bibliotek** kan vise til:

*Bibliotek – en institusjon og et bygg for å oppbevare og formidle bøker og andre informasjonsbærende medier
*Bibliotek (programvare) – En samling funksjoner og klasser, som ikke nødvendigvis er et selvstendig program, men som kan benyttes i annen programvare.
----
*En serie bøker, som for eksempel «De tusen hjems bibliotek» i 17 bind, som tar opp ulike tema (Gyldendal 1938-40). Begrepet kan i samme betydning brukes om andre medier.
Møysalen

**Møysalen** er et fjell i Sortland og Lødingen kommune i Nordland. Det har en høyde på  meter over havet og er det høyeste fjellet på Hinnøya. Fjellet er også det høyeste i Vesterålen, og det nest høyeste fjellet på ei øy i Norge. Toppens sekundærfaktor er den 16. lengste i Norge. Kommunegrensa mellom Sortland og Lødingen går over Møysalen. Det er flere ruter til toppen, normalruta går fra Lonkanfjorden i Hadsel kommune.

Navnet Møysalen knytter seg til formen på fjellmassivet. ***Møy*** (av norrønt *mey*, akk. *mær*) kan ha tre forskjellige betydninger: en ung kvinne (jf. festemø, ungmø), en jomfru (jf. peppermø) eller en valkyrie (jf. kampmø). ***Salen*** kommer av fjellets form, som kan enten minne om en ridesal (som faren til møyene skulle lage) eller taket til en sal (møyenes hjem). 

Rett sør for selve toppen ligger de mindre toppene Litje Møya og Store Møya, og sagnet om Møysalen forteller at dette er to forsteinete trolljenter. Selve toppen er enten de to møyenes ridesal eller taket på møyenes sal. Ved toppen er det flere småbréer, Fonnisen og Øvberbréen. 

Det finnes flere sagn om Møysalen, slik som sagnet der møyene var ute og rei (på ridesalen) og ble lokket av flere friere, eller sagnet der de ble låst ute av hjemmet sitt (salen). 

I 2003 ble Møysalen nasjonalpark, med Møysalen i sentrum, grunnlagt.

I 2023 ga Orkana Forlag ut boken *Møysalen rundt*, *i grenselandet mellom Lofoten og Vesterålen* skrevet av forfatter Ragnhild Sandøy, som handler om nettopp dette fjellet og området rundt.

## Se også
*Møysalen nasjonalpark
*Møysalen landskapsvernområde
*Liste over fjell i Skandinavia
*Cerro de la Silla – fjell i Mexico med sal-form

## Fotnoter



## Referanser




## Eksterne lenker
* Turbeskrivelse – til topps via normalvegen fra Lonkanfjorden
* Utpaatur.net - Beskrivelse og bilder fra både Lonkanfjorden og Lofast
* Film fra topptur til Møysalen.
* Minner fra Møysalen, av Ragnhild Sandøy i Bladet Vesterålen, 2009.
Ringvassøya

**Ringvassøya** (nordsamisk: *Ráneš*) er Fastlands-Norges sjette største øy, med et areal på . Øya ligger i kommunene Karlsøy og Tromsø i Troms fylke.

Navnet kommer av ordet *rind* f. «bergrygg», øya med fjellryggene. Høyeste fjellet er Soltind, 1060 meter over havet. Her finnes Skogsfjordvatnet, Norges største innsjø på ei øy. Ringvassøya har forbindelse med Kvaløya via Kvalsundtunnelen i sør (Rv. 863), og videre med Tromsøya via Sandnessundbrua, og til fastlandet (Tromsdalen) via Tromsøbrua eller Tromsøysundtunnelen. Bilfergeforbindelser fra Hansnes til Vanna, Karlsøya og Reinøya i nordost og fra Mikkelvik til Rebbenesøy i nordvest. Tettstedet Hansnes, 342 innbyggere 2005, er administrativt sentrum i Karlsøy kommune.

## Geologi
Sørlige del av Ringvassøya består tonalittiske til anorthosittiske og gabbroiske migmatittiske gneiser. En prøve av den tonalitiske gneisen gav en arkaeisk U–Pb zirkon alder på 2841 millioner år.

Det 10&nbsp;km brede og 30&nbsp;km lange Ringvassøy grønnsteinsbelte utgjør nordlige del av Ringvassøy og består av ulike felsiske til mafiske metavulkanske bergarter av tholeiitisk til kalsium-alkalisk affinitet. U–Pb zirkon alder på 2&nbsp;849 millioner år og 2&nbsp;835 millioner år.

Både gneisene og grønnsteinene er gjennomskåret av utallige mafiske ganger.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Håvard Dahl Brattrein: Bygdebok for Karlsøy og Helgøy
Eisteddfod

**Eisteddfod** er en walisisk festival for litteratur og musikk. Ordet er avledet av det walisiske «eistedd», som betyr «(å) sitte». En eisteddfod inneholder et konkurranseelement. 

## Historikk
Tradisjonen for slike møter mellom walisiske diktere/skalder, sangere og musikere går tilbake minst til det 12. århundre. Da skaldetradisjonene gikk tilbake i betydning og omfang, sluttet man med festivalene. Men i det 18. århundre begynte man å arrangere uformelle regionale eisteddfodau.

## Den nasjonale Eisteddfod
Den viktigste festivalen er den nasjonale Eisteddfod, som avholdes årlig siden 1861. Festivalen er Europas største kultur- og diktfestival. Man veksler normalt mellom å ha den i det nordlige og det sørlige Wales. Hele festivalen avholdes på walisisk. Den druidiske tradisjonen holdes i hevd, blant annet ved at vinnerne blir kronet av menn i hvite gevanter mens barn danser og det spilles på et tradisjonelt horn. Denne formen for festival ble laget av Iolo Morganwg for Gorsedd, den walisiske skaldeforeningen. I 1819 ble ordningen tatt i bruk for den nasjonale Eisteddfod. Seremonien tas svært alvorlig, og det regnes innenfor miljøet som en stor ære å vinne en krone eller stol for poesi. 

Et spesielt øyeblikk i den nasjonale festivalens historie var da man i 1917 skulle gi en spesiell pris, en stol, til Ellis Humphrey Evans, som virket som skald under navnet Hedd Wyn, for diktet *Yr Arwr* («Helten»). Da vinneren ble annonsert kom han ikke fram til podiet, og etter en kort stund ble det annonsert at Evans måneden før hadde falt på slagmarken i Belgia. Hendelsen er vist i den Oscarnominerte filmen «Hedd Wyn».

## Ungdommens eisteddfod
En annen viktig festival er «Eisteddfod Yr Urdd», ungdommens eisteddfod. Den blir organisert av Urdd Gobaith Cymru, den walisiske ungdomssammenslutningen, for unge fra 7 til 24 år. 

## Den internasjonale eisteddfod
Det finnes også en internasjonal eisteddfod, som holdes årlig i Llangollen. Kor, sanggrupper, folkedansere og andre artister fra hele verden deltar med bidrag fra sine egne lands folketradisjoner. 

## Vertskap for den nasjonale Eisteddfod

## Referanser
Victoria (Australia)

**Victoria** er en delstat i Australia. Det er den sørligste delstaten på fastlandet. Den er også den geografisk nest minste og den tettest befolkede delstaten i Australia og grenser til New South Wales i nord og Sør-Australia i vest. Sør for Victoria ligger Basstredet og Tasmania. Før den europeiske kolonialiseringen bodde det rundt  aborginer i området som nå utgjør delstaten Victoria. Victoria ble kolonialisert som en jordbrukskoloni, men dette endret seg under gullrushet i 1851 som forandret delstaten til et industrielt og finansielt senter i Australia. Administrasjonssenteret er Melbourne og rundt 70 % av Victorias befolkning bor der.

Staten er oppkalt etter dronning Victoria av Storbritannia.

## Historikk

Etter at kolonien New South Wales ble opprettet i 1788 var Australia delt i en østlig halvdel kalt New South Wales og en vestlig halvdel kalt New Holland administrert fra Sydney. Den første europeiske bosetningen i området som senere ble til Victoria kom i oktober 1803 ved Sullivan Bay ved Port Phillip-bukta. Bosetningen besto av 308 straffanger, 51 soldater, 17 frie bosettere, 12 lokaladministratorer, en misjonær og hans kone. De ble sendt fra England på HMS «Calcutta» på grunn av frykt for at franskmennene, som hadde drevet kartlegging i området, skulle opprette en bosetning der og utfordre britiske krav på kontinentet.

Den neste bosetningen var Portland på vestkysten. Melbourne ble grunnlagt i 1835.

Fra den første bosetningen var området rundt Melbourne kjent som Port Phillip District, en lokalstyrt del av New South Wales. I 1851 utskilte britiske myndigheter Victoria fra New South Wales og opprettet den som en egen koloni.

I 1851 ble det oppdaget gull i nærheten av Ballarat og senere ved Bendigo. Gull ble også funnet flere andre stedet i Victoria. Dette satte igang det et av verdens største gullrush. Kolonien vokste kjapt, både i befolking og økonomisk betydning. I løpet av ti år sjudoblet befolkingen seg fra 76000 til 540000.

## Administrativ inndeling

Victoria er delt inn i 79 lokalstyrer (*Local Government Areas*), disse tilsvarer omtrentlig norske kommuner. Det finnes også noen mindre kommunefrie områder (*unincorporated areas*). En god del av lokalstyrene inngår i storbyområdet Melbourne.

## Referanser
Vest-Australia

**Vest-Australia** (engelsk **Western Australia**)  er en delstat i Australia. Det er den største delstaten, og i 2007 hadde den en befolkning på . Hovedstaden og den største byen heter Perth, og byen og omliggende metroområder har 74 % av delstatens befolkning.

## Historie
Vest-Australia ble etablert i 1829 som en britisk koloni, kjent som Swan River Colony, av kaptein James Stirling. Den vokste sakte fram til man fant gull i regionen Kalgoorlie i 1890-årene. I 1890 ble den gitt selvstyre av den britiske kronen under "Constitution Act 1889", med Sir John Forrest som første statsminister. I 1901 ble den en av de seks landene i den australske føderasjonen. 

Da gull fikk mindre betydning, fokuserte regjeringen på å åpne for nye landbruksprodukter i hvetebelte-regionen (en:*Wheatbelt*), nordøst og øst for Perth. Hvete, bygg, erter, sau og storfe er i dag viktige for statens økonomi. Fra 1960 og utover fikk driften av jerngruver i statens nordlige Pilbara-region økt betydning (og senere også naturgass). Dette har drevet statens og Perths vekst.

Andre byer i staten med innbyggertall fra folketellingen i 2006, inkluderer:
* Mandurah – 67.813
* Bunbury – 54 482. (inkludert Australind)
* Kalgoorlie – 28 242
* Geraldton – 27 420
* Albany – 25 196
* Busselton – 15 386

Vest-Australia er kjent for blant annet vin-distriktet Margaret River. Hvert år reiser mange turister hit for å prøve den berømte vinsmakingen, surfe i Yallingup, grottevandring og mange andre attraksjoner som finnes her.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Western Australia Tourism
Franz Gruber

**Franz Gruber** kan vise til følgende: 
* Franz Gruber (alpinist) (født 1959), østerriksk alpinist
* Franz Xaver Gruber (1797&ndash;1863), østerriksk lærer og komponist
Westminster

**Westminster** er et område i det sentrale London i England. Det ligger ved den nordlige bredden av elven Themsen, utgjør kjernen i bydelen City of Westminster, og er en del av West End. Westminsters konsentrasjons av besøksattraksjoner og historiske landemerker er et av de høyeste i London, og omfatter steder som Westminsterpalasset, hvor det britiske parlamentet er samlet, Buckingham Palace, som er den kongelige residens, Westminster Abbey og Westminsterkatedralen. University of Westminster har tre av sine fire campuser innenfor Westminster.

Historisk lå området innenfor sognet St Margaret i City and Liberty of Westminster. Stedet har vært et sentrum i engelsk og senere britisk politikk siden Edvard Bekjennerens tid. Han fikk reist et kongelig slott, Westminsterpalasset, i omkring 1050. Dette ble tatt over av Vilhelm Erobreren, og fortsatte å være en av de fremste kongelige residenser i lang tid.

Navnet Westminster har sin opprinnelse i den uformelle beskrivelsen av klosterkirken og Royal Peculiar St. Peter (monarkens tilbedelsessted, Westminster Abbey), bokstavelig vest for City of London. Faktisk fram til den engelske reformasjonen var den en referanse til «East Minster» ved gaten Minories (tidligere et verdslig sogn), det vil si nonneklosteret Holy Trinity Priory ved Aldgate. Klosteret var en del av det kongelige palass som ble opprettet her ved Vilhelm Erobreren. Området har vært hatt faste institusjoner for Englands regjering uavbrutt siden 1200-tallet, og er nå setet for den britiske regjeringen.

I regjeringskontekst viser Westminster ofte til Storbritannias parlament, lokalisert i Palace of Westminster, utpekt av UNESCO som en del av verdensarven. også omtalt som *Houses of Parliament*. Navnet Westminster brukes derfor fortsatt synonymt med rikets folkevalgte og politiske myndigheter, på samme måte som Whitehall, som også ligger i City of Westminster, refererer til departementene.

## Referanser


## Litteratur
* Manchee, W.H. (1924): *The Westminster City Fathers (the Burgess Court of Westminster) 1585–1901*. London: John Lane (The Bodley Head).
* Davies, E.A. (1952): *An Account of the Formation and Early Years of The Westminster Fire Office*. London: Country Life Limited for the Westminster Fire Office.
* Hunting, P. (1981): *Royal Westminster. The Royal Institution of Chartered Surveyors*. London: Penshurst Press. ISBN 0-85406-127-4 (uinnb.); ISBN 0-85406-128-2 (innb.).
* Timbs, John (1867): «Westminster» i: *Curiosities of London*, 2. oppl., London: J.C. Hotten, OCLC 12878129

## Eksterne lenker
* 
* Westminster Borough Council
* Westminster Walks – from Findlay Muirhead's 1927 guidebook to London and its Environs
Distrikt (Wales)

Et **distrikt** var den minste regulære administrative enhet i Wales mellom 1974 og 1996. Hvert av de åtte grevskapene var inndelt i flere distrikter, omtrent på samme måte som norske fylker er inndelt i kommuner. 

I 1996 ble ordningen avskaffet, og landet ble delt inn i 22 hovedområder.
Franz Xaver Gruber

**Franz Xaver Gruber** (født 25. november 1787 i Unterweitzberg ved Hochburg-Ach  i Østerrike, død 7. juni 1863 i Hallein) var en østerriksk lærer og organist, først i Oberndorf og så i Hallein i Salzburg. Sammen med den katolske presten Josef Mohr, som skrev den opprinnelige teksten på tysk, komponerte han julesangen *[[Glade jul|Stille natt]]* (eller *Glade jul* på norsk) i 1818. Sangen ble første gang fremført i kirken i Oberndorf i Østerrike 25. desember 1818.

## Liv og virke

### Bakgrunn
I 1805 påbegynte Franz Xaver sin musikalske utdannelse hos organisten Georg Hartdobler i Burghausen, året derpå avsluttet han sin lærerutdannelse i Ried im Innkreis og tok sin eksamen der og i Salzburg.

### Lærer
Etter utdannelsen gjennomførte han et år som hjelpelærer som da var et krav. Året tilbrakte hos sin mentor og lærer Andreas Peterlechner i Hochburg-Ach, før han 12. november 1807 ble ansatt som lærer i Arnsdorf. Han giftet seg med klokkerenken Elisabeth Fischinger, som hadde to barn fra tidligere, og fikk to barn med henne. 

Mellom 1816 og 1829 arbeidet han ekstra som kantor i Nikolaikirken i Oberndorf. Han kunne dermed kombinere oppgavene som skolelærer, kantor og klokker. Klokkerbostaden ved kirken ble med tiden museum.

Gruber er fremst kjent som tonesetter til det verdenskjente julediktet av hjelpepresten Joseph Mohr, «Stille Nacht, heilige Nacht», som han første gang fremførte på julaften 1818 i Nikolaikirken i Oberndorf, med Joseph Mohr på gitar. Senere arrangerte han også hymnen for orgel. Gruber og Mohr skrev senere ytterligere salmer sammen.

Etter at hustruen Elisabeth døde i 1825, giftet Gruber seg igjen, i 1826, med Maria Breitfuss fra Arnsdorf, som ti år tidligere hadde vært hans elev. Paret fikk ti barn sammen. Av Grubers totalt tolv biologiske barn overlevde bare fire: Franz Xaver (født 27. november 1826 i Lamprechtshausen; død 18. april 1871 i Hallein), Elisabeth (født 1. november 1832 i Berndorf; død 31. mars 1902 i Hallein), Amalie (født 9. juni 1834 i Berndorf; død 2. mai 1871 i Hallein) og Felix (født 18. mai 1840, død 11. januar 1884 i Hallein). Franz Xaver og Felix var også musikalsk aktive, og Franz Xaver grunnla i 1849 Halleins Liedertafel.

Gruber ble lærer i nærliggende Berndorf i 1829 og i 1833 korleder i byen Hallein. Etter hustruen Marias død giftet Gruber seg en tredje gang i 1842 med Katharina Rieser. 

Grubers grav nær Halleins katolske menighetskirke er idag den eneste gjenværende graven fra den gamle kirkegården som ble oppgitt i 1882.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* Max Gehmacher: *Stille Nacht, heilige Nacht!* Das Weihnachtslied – wie es entstand und wie es wirklich ist, 3. erweiterte. Aufl., Salzburg 1968.
* 
* 
* Berta Christine Pfeffer: *Die soziale Stellung der Salzburger Lehrerschaft im österreichischen Vormärz*, Dissertation Salzburg 1971.
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
*  Stille Nacht Gesellschaft
*  Franz-Xaver-Gruber Gemeinschaft
*  Franz Xaver Gruber - Lehrer, Musiker und Komponist der Melodie «Stille Nacht! Heilige Nacht!»
James av St. George

**James av St. George** (født ca. 1230, død 1309) var en arkitekt fra Savoie i det nåværende Frankrike som bygde flere festninger og borger for kong Edvard I av England. Han er av historikeren Marc Morris betegnet som «en av de største arkitektene i middelalderens Europa».

Blant festningene han sto bak er:

*Caernarfon Castle i Caernarfon (påbegynt 1283)
*Conwy Castle (påbegynt 1283)
*Harlech Castle (påbegynt 1283)
*Beaumaris Castle på Anglesey (påbegynt 1295)

Disse fire festningene står på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder.

## Referanser