John Ericsson

**John Ericsson** (født 31. juli 1803, død 8. mars 1889) var en svensk-amerikansk oppfinner. Ericsson er mest kjent for å ha funnet opp propellen og konstruert krigsskipet USS «Monitor», som var det første pansrede krigsskip som ble tatt i bruk av den amerikanske marinen. Han oppfant også en varmluftsmaskin. Han deltok i lokomotivveddeløpet på Rainhill i 1829 med *Novelty*. Panserskipet Monitor beseiret i 1862 Sørstatenes *CSS Virginia* (erindret som *Merrimac*).

## Liv og virke
### Bakgrunn
John Ericsson fikk privattimer i teknisk tegning og ble tatt opp som kadett i en militær ingeniøravdeling i en alder av elleve år..  I en alder av 17 begynte han i den svenske hæren, hvor han steg til rang som løytnant i 1822.

### Til England
Han forlot hæren i 1829 og dro til England. Her bygde han sammen med engelskmannen John Braithwaite damplokomotivet *[[The Novelty]]*, som deltok i det legendariske Rainhillkonkurransen. I sitt videre arbeid tok han for seg propeller av skip (Ericsson-propellen ble oppkalt etter ham) og i 1833 utviklet han varmluftsmotorer som skipsfremdrift. I 1836 forbedret han skipets propell og skapte i 1837 det første propelldrevne handelsskipet, *Novelty*. Den første dampmaskinen utviklet av ham, som revolusjonerte brannslukking, er også dokumentert i 1828.

### Til USA
I 1839, foranlediget av kaptein Robert Field Stockton, dro Ericsson til USA og bygde flere skip der, blant dem krigsskipet USS «Princeton» og den første *[[panserskip|Ironclad]]* i den amerikanske marine, USS «Monitor», som ble tatt i brukt i den amerikanske borgerkrig. Skipet er best kjent for deltakelsen i det første sjøslag i historien mellom to panserskip &ndash; Slaget ved Hampton Roads &ndash; som fant sted 9. mars 1862 under den amerikanske borgerkrigen. Under dette slaget kjempet USS «Monitor» mot det pansrede sørstatsskipet CSS «Virginia» (bygd på skroget av det tidligere *Merrimack)*.

Med Princeton ble en propell for første gang brukt på et krigsskip under vann, noe som utløste en ny utviklingslinje innen skipsbygging. Ericsson bidro også til forbedring av torpedoer, kalt *destroyere* på den tiden.

Han bygde også et skip med varmluftsmotorsfremdrift, men dette bestod ikke prøven. Blant hans senere oppfinnelser må nevnes den såkalte solmaskinen, som ble designet for å samle sollys i et spesielt konkavt speil og bruke det direkte som varmekilde.

I sub leemåte var Ericsson ytterst enkel. Under sine siste tretti år drakk han kun vann. Han sa en gang at han ikke med en eneste dollar ville bidra til en så sedefordervende håndtering som salg av sterke drikker. Hver morgon viet han seg til gymnastikk. 

Noen rikdom samlet Ericsson seg ikke på sine oppfinnelser, selv om han kunnet ha blitt mangemillionær om han så hadde villet. De penger han tjente benyttet han til nye eksperiment eller til støtte til trengende venner og nødlidende som søkte hans hjelp. Under slike forhold ble hans egen økonomiske stilling iblant temmelig bekymringsfull, noe som framgår av hans etterlatte brevveksling.

Midt under fremgangene utenlands glemte han ikke Sverige. Han fulgte blant annet politikkens gang for å se om faretruet hans gamle hkemland, og han erklærte seg beredt til «i samma stund, som krig förklarades av eller mot Sverige, återvända hem för att med liv, förmögenhet och krafter bidraga till fosterlandets försvar». «Jag känner blott ett hemland», skrev John Ericsson en gang på eldre dager, «och hellre må mitt stoft komma att vila under en grushög på svensk jord än under ett marmor-monument i detta land.»

### Død
John Ericsson døde i New York den 8. mars 1889. Hans legeme ble brakt til Sverige i 1890 og gravlagt i et spesialbygd mausoleum i Filipstad. 

Til hans ære ble John Ericsson-minnesmerket innviet i 1926 i Washington D.C.

Ericssons eldre bror Nils var også ingeniør.

## Litteratur
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Referanser