Maltøl

**Maltøl** er en betegnelse på en øltype som norske bønder har brygget hjemme hos seg selv fra forhistorisk tid og frem til i dag.

Gårdsbrygging er en egen bryggetradisjon som er helt adskilt fra den moderne hjemmebryggingen som ble utbredt fra begynnelsen av 1990-tallet, der man brygger utenlandske øltyper som porter og IPA. Maltølet ble opprinnelig brygget i hele Norge sør for polarsirkelen, men døde gradvis ut i det meste av Norge. Utdøingen begynte omtrent i 1850, og gikk fortest langs kysten og på sentrale deler av Østlandet. I dag overlever tradisjonen så vidt i Setesdal, Telemark, Hardanger, Voss, deler av Sogn og Fjordane, Nordfjord, Sunnmøre, Oppdal og i deler av Nord-Trøndelag.

## Historie

Brygging av maltøl er en tradisjon som går tilbake til førhistorisk tid, og som gradvis har endret seg i løpet av århundrene. I gammel tid var kanskje de viktigste endringene innføringen av kobberkjelene og at man tok i bruk humle. På 1900-tallet skjedde også store endringer, ved at man ofte sluttet å malte selv, begynte å kjøpe apotekerhumle og skiftet ut egne gjærstammer (kveik) med såkalt pressgjær (bakegjær). Likevel er mye av bryggeteknikkene og -utstyret langt på vei de samme som for flere århundrer siden. 

Maltølet fikk et oppsving i løpet av 1990-tallet, og bryggingen som var i ferd med å dø helt ut begynte å ta seg opp igjen flere steder i landet. De siste årene har mikrobryggeriene fattet interesse for maltølet, og en rekke øl som i varierende grad utgir seg for å være maltøl, f.eks. med bruk av einerlåg, har kommet på markedet. Spesielt interessante er kanskje Alstadberger fra Klosterbryggeriet, som er et Stjørdalsøl brygget på lokalt malt, og Voss Bryggeris Vossabrygg anno 1814, som er et tradisjonelt Vossaøl med kveik. Alstadberger er godkjent som Norsk Spesialitet av Matmerk. 

Den norske ølhistorikeren Lars Marius Garshol har, i sine bøker *Gårdsøl - det norske ølet*, *Historical brewing techniques* og *Tradisjonsbrygging av øl*, i en ikke ubetydelig grad bidratt med viktig informasjon om brygging av tradisjonsøl, spesielt hans nitide forsøk på å oppspore ulike stammer kveik og andre tradisjonelle ølgjær fra ulike steder i Europa, samt tradisjonelle bryggeteknikker, har bidratt til økt kunnskap om, og tilgang på nødvendige råvarer, spesielt kveik, for å gjenskape tradisjonsølet. Den finske ølhistorikeren Mika Laitinen har også samlet mye nyttig informasjon i sin bok *Viking Age Brew: The Craft of Brewing Sahti Farmhouse Ale*, spesielt når det gjelder det finske tradisjonsbrygget sahti, som har mange likhetstrekk med det norske maltølet.

## Produksjonsmåte

Maltølet varierer stort fra brygger til brygger og fra område til område. De kanskje viktigste fellestrekkene er at man bruker einerlåg (avkok av einerkvister), metallkjeler over åpen ild, ikke filtrerer ølet og at ølet ikke er karbonert. I tillegg tilsettes humle typisk kun for å unngå infeksjon, og i svært begrenset grad for å gi smak.

## Varianter
Det finnes noen kjente typer maltøl.

### Stjørdalsøl
Stjørdalsøl fra Nord-Trøndelag brygges på korn som maltes av bryggeren selv i et såinnhus, og dette maltet får under maltingen en karakteristisk røyksmak som gir ølet mørk farge og røyksmak. Stjørdalsøl brygges i dag typisk med apotekerhumle og pressgjær. Noen ganger tilsettes sukker for å få opp alkoholprosenten, men noen bryggere mener dette er unødvendig, og at man skal klare seg med kun malt.

### Vossaøl
Vossaølet er en annen kjent maltøltype. I dag brygges denne på importert malt og humle, men noe av særpreget er bevart gjennom lange mesketider, lange koketider og bruken av kveik. Særlig kveiken gir en særegen, karaktisterisk smak. Vossaølet er typisk lysere enn Stjørdalsøl, og mye av fargen kommer fra den lange kokingen. Maltølet fra Hardanger har ikke noe eget navn, og ser ut til å være svært likt Vossaølet.

### Kornøl
Kornøl er navnet på tradisjonsølet som brygges på Sunnmøre og i Nordfjord. Dette er et øl der vørteren ikke blir kokt i det hele tatt, noe som er helt uhørt i moderne ølbrygging, men som også gjøres i tradisjonell hjemmebrygging i andre land. Råøl får en fyldigere kropp siden proteinet ikke skilles ut under koking, slik at det kan gjæres lenger ut uten å oppleves som tynt, men har lavere holdbarhet. Disse ølene får en helt særegen smaksprofil sammenlignet med kokt øl. I tillegg brukes einer og kveik til gjæring.

## Se også
*Byggøl

## Referanser


## Bibliografi
*Andreas Leiro: *Skikkar og truer ved ølbryggjing*, Voss Folkeminnenemnd, 1965
* Odd Nordland: *Brewing and Beer Traditions in Norway*, Universitetsforlaget, 1969
* Norvald Tveit: *Heimebrygg - ølet som Gud elskar*, Det Norske Samlaget, 1986
* Lars Marius Garshol: *Gårdsøl - det norske ølet*, Cappelen Damm, 2016
* Lars Marius Garshol: *Tradisjonsbrygging av øl*, Museumsforlaget, 2023