Mirella Freni

**Mirella Freni** (egentlig *Mirella Fregni*; født 27. februar 1935 i Modena i Italia, død 9. februar 2020 samme sted) var en italiensk sopran. Hun var en av verdens mest kjente lyriske sopraner. 

Egentlig het hun Fregni til etternavn, men endret stavingen for at det skulle være lettere å uttale navnet riktig på de fleste språk. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hun ble født inn i en arbeiderfamilie samme år og sted som Luciano Pavarotti. Det sies at de hadde samme amme i Modena, hvilket skulle kunne forklares med at deres mødre begge arbeidet på tobakksfabrikken i Modena. Hun og Luciano kjente hverandre allerede som barn. Begge hadde Ettore Campogalliani i Reggio Emilia som lærer. 

### Karriere
Mirella Freni hadde sin operadebut ved Teatro Municipale i hjembyen 3. mars 1955 som *Micaëla* i Bizets *[[Carmen]]*. Hun gidtet seg senere med sin lærer, pianisten og instruktøren Leone Magiera, og gjenopptog karrieren i 1958 med *Mimì* i Puccinis *[[La bohème]]* ved Teatro Regio i Torino, og sang i De Nederlandse Opera i 1959/60-sesongen. Det internasjonale gjennombrudd kom ved Glyndebourne Festival som *Zerlina* i Mozarts *[[Don Giovanni]]* med Joan Sutherland som *Donna Anna*, *Susanna* i *[[Le nozze di Figaro]]*, og *Adina* i Donizettis *[[L'elisir d'amore]]*, instruert av Franco Zeffirelli.

I 1961 sang hun ved Royal Opera House i London som *Nannetta* i Verdis *[[Falstaff (opera)|Falstaff]]*. Hun trådte til som *Nannetta* på La Scala i Milano for Renata Scotto. Den 31. januar 1963 sang hun der som *Mimi* en oppsetning av Franco Zeffirelli og dirigert av Herbert von Karajan. Hun ble en av dirigentens favorittsangere. Oppsetningen ble gjentatt på Wiener Staatsoper samme år, og Freni sang der i elleve roller, som i tittelrollen i Puccinis *[[Manon Lescaut (Puccini)|Manon Lescaut]]*, og *Amelia* i Verdis *[[Simon Boccanegra]]*.

Den 29. september 1965 sang hun for første gang på Metropolitan Opera i New York City, atter som *Mimi*. Senere sang hun der som *Liù* i Puccinis *[[Turandot]]*, *Marguerite* i Gounods *[[Faust (opera)|Faust]]* og *Juliette* i *[[Roméo et Juliette]]*. Året etter sang hun *Mimì* da hun debuterte ved  Philadelphia Lyric Opera Company, med Flaviano Labò som *Rodolfo*. 

Fra tidlig 1970-tall og inn i 1980-årene sang hun tyngre Verdi-roller, som *Elisabetta* i John Dexters oppsetning av *[[Don Carlos]]*, *Desdemona* i *[[Otello]]* (med Jon Vickers), *Amelia* i *[[Simon Boccanegra]]*, *Elvira* i Luca Ronconis oppsetning av *[[Ernani]]*, *Leonora* i *[[La forza del destino]]*, og tittelrollen i *[[Aida]]* fremført i Houston i 1987. I Puccinis Tosca sang hun bare på grammofon. Hun sang som *Manon Lescaut* i Metropolitan Operas 1990-sesong, og innspilte *[[Madama Butterfly]]* og de tre roller i *[[Il trittico]]*.

Mirella Freni valgte seg sine roller med omhu, og begrunnet det i et intervju til The New York Times slik: *«I am generous in many ways, but not when I think it will destroy my voice. Some singers think they are gods who can do everything. But I have always been honest with myself and my possibilities.»*. Hun avslo Karajans tilbud om å synge *Leonora* i Verdis *[[Il trovatore]]* og Puccinis *[[Turandot]]*. Elvira i *Ernani* satte hun til side etter én enkelt runde ved La Scala (og trass i tilbud om å synge rollen annetsteds). Hun sang aldri *Cio-Cio-San* på scenen, men spilte den inn to ganger, foruten til filmen *Madama Butterfly* (1975) sammen med Plácido Domingo, med Karajan som dirigent og Jean-Pierre Ponnelle som instruktør. Hun spilte *Susanna* i Ponnelle-filmen *[[Le nozze di Figaro]]*, der også Dietrich Fischer-Dieskau, Kiri Te Kanawa og Hermann Prey medvirket.

I 1978 giftet hun seg med Nicolai Ghiaurov, en av etterkrigstidens ledende operatiske basser. De var samen med på å etablere *Centro Universale del Bel Canto* i Vignola, der de begynte undervisningen i 2002. Etter Ghiaurovs død i 2004 fortsatte Freni deres arbeid med å undervise unge sangere fra hele verden i *[[bel canto]]*.

Mirella Freni utvidet sitt repertoar og sin stil i 1990-årene med den italienske verismo, og påtok seg tittelroller i  Francesco Cileas *[[Adriana Lecouvreur]]* i Milano, Paris, Barcelona og New York, og Umberto Giordanos *[[Fedora (opera)|Fedora]]* i London, Milano, New York, Torino, Barcelona og Zürich. I 1998, sang hun i Giordanos *[[Madame Sans-Gêne (opera)|Madame Sans-Gêne]]* i Catania. Hun sang også russiske operaer, blant annet Tsjajkovskijs *Tatiana* i *[[Eugen Onegin (opera)|Eugen Onegin]]*, *Lisa* i *[[The Queen of Spades (opera)|The Queen of Spades]]*, og *Ioanna* i *[[Orleanskaja djeva|The Maid of Orleans]]* (*Orleanskaja djeva*). Freni avsluttet sin profesjonelle karriere på scenen i Washington National Opera den 11. april 2005, som tenåringen *Ioanna* - da var hun 70 år gammel.

Mirella Freni gjorde mange innspillinger av operaer, arier og andre sangstykker på LP og CD. Hun skrev en selvbiografi i samarbeid med Giuseppe Gherpelli; den heter *Mio caro teatro*.

Mirella Freni døde 9. februar 2020 i sitt hjem i Modena.

## Hyldester
Freni fikk æresbevisningene Cavaliere di Gran Croce i 1990, og Légion d'honneur i mars 1993. Universitetet i Pisa gav henne en æresgrad i 2002 for store bidrag til europeisk kultur." I 2005 feiret Metropolitan Opera 40-årsminnet for hennes debut der og hennes 50 års scenedebut med en gallakonsert dirigert av James Levine.

## Videografi
* *[[The Metropolitan Opera Centennial Gala]]* (1983), Deutsche Grammophon DVD, 00440-073-4538, 2009
* *[[The Metropolitan Opera Gala 1991]]*, Deutsche Grammophon DVD, 00440-073-4582, 2010

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Mirella Freni-fanside.