Michael Oakeshott

**Michael Joseph Oakeshott** (1901–1990) var en engelsk filosof og politisk teoretiker. Han regnes blant 1900-tallets viktigste konservative tenkere.

Oakeshott studerte historie og teologi i England og Tyskland og foreleste i historie ved University of Cambridge. I 1950 ble han professor i statsvitenskap ved London School of Economics og emeriterte i 1968.

Oakeshott var med på å opprette tidsskriftet *The Cambridge Journal*, som publiserte hans mest kjente artikkel, «Rationalism in Politics». Et nytrykk av artikkelen i 1962 gjorde Oakeshotts kritikk av abstraksjon kjent for flere. Han utdypet sin kritikk av rasjonalismen i sitt *[[magnum opus]]* fra 1975, *On Human Conduct*.

## Familie, oppvekst og utdannelse
Han vokste opp i Chelsfield. Han kom fra en samfunnsengasjert middelklassefamilie, der han var den mellomste av tre sønner. Faren, Joseph Francis Oakeshott, var offentlig tjenestemann og medlem av Fabian Society. Dramatikeren og sosialisten George Bernard Shaw ble en venn av familien. Michael Oakeshotts mor, Frances Maude Hellicar, var sykepleier, suffragett og engasjert i veldedig arbeid. Mens faren var agnostiker, kom sønnen til å dele morens kristne tro.

Oakeshott var elev ved den kristne og progressive St. George's School i Harpenden i Hertfordshire 1912–1920. Skolen kombinerte et «klassisk pensum med pedagogisk inspirasjon fra Maria Montessori». Sin bohemske fremtoning, respekt for individualitet og preferanse for tverrfaglighet var noe han tilla seg ved skolen i Harpenden. I 1920 begynte han å studere historie ved Gonville and Caius College ved University of Cambridge. Han tok også kurs i idéhistorie og filosofi. Etter college mottok han et stipend for å studere teologi ved Philipps-Universität Marburg og Eberhard-Karls-Universität Tübingen i Tyskland.

Oakeshott var gift fire ganger, og etterlot seg en sønn fra sitt første ekteskap. Han var kjent for sine «pene manerer, nøt selskap med vakre kvinner, og utstrålte en slags gammelmodig sjarm».

## Akademisk karrière

Oakeshott underviste i engelsk ved kostskolen Lytham St. Annes Grammar School i Lancashire 1923–1924 før han ble stipendiat ved Gonville and Caius College i 1925. Han ble collegelektor i 1931 og universitetslektor i historie i 1933.

Oakeshott advarte mot fremveksten av nazisme og kommunisme i Europa i 1930-årene, og uttrykte sterk antipati mot disse i sine forelesninger. Han forsvarte individets rett til ikke å bli direkte involvert i krig i artikkelen «The Claim of Politics» fra 1939. Året etter vervet han seg til artilleriet i British Army. Mellom 1944 og 1945 tjenestegjorde han som adjutant i en skvadron i liaisonregimentet «Phantom», som rekognoserte ved fronten. Etter krigen vendte han tilbake til lektorstillingen ved University of Cambridge. Han var medlem av redaksjonsrådet, og senere redaktør, i tidsskriftet *The Cambridge Journal* 1947–1954. Sammen med en Cambridge-kollega forfattet han sitt eneste ikke-akademiske verk, en bok om hesteveddeløp.

I slutten av 1940-årene hadde den gjengifte veddeløpsentusiasten Oakeshott kommet på kant med puritanerne ved University of Cambridge. Han ble forbigått i utnevnelsen til et ledig professorat i statsvitenskap. I 1949 ble han lektor ved Nuffield College ved University of Oxford, der han ble værende i to år. I 1950 ble han valgt til å etterfølge sosialisten Harold Laski som professor i statsvitenskap ved London School of Economics. Fabian Society grunnla universitetet i 1895, og det vakte oppsikt og noen protester da konservative Oakeshott ble utnevnt. Mange ved London School of Economics delte imidlertid «Oakeshotts hengivenhet til akademiske dyder i motsetning til ideologiske mål». Oakeshott uttalte senere om sitt politiske syn i et intervju: «Jeg er ikke medlem av noe politisk parti. Jeg stemmer, om jeg må stemme, på det partiet som trolig gjør minst skade. I den grad er jeg en tory.»

Oakeshott ble professor emeritus ved London School of Economics i 1968, men fortsatte å bidra til mastergradsutdannelsen i idéhistorie, som han hadde tatt initiativ til, frem til 1981. I mellomtiden hadde han også vært gjesteforeleser ved University of Birmingham i 1952/1953 og Harvard University i 1958. På epikursk vis var han tilbaketrukket fra offentligheten, og avslo en utnevnelse til Order of the Companions of Honour i 1981. Han godtok å bli opptatt som medlem av British Academy i 1966, men avslo æresdoktorgrader, med unntak for de som ble tildelt av gamle venner ved University of Durham og University of Colorado.

## Referanser


## Litteratur
**Primærlitteratur**
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

**Kildesamlinger**
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

**Monografier og antologier**
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*