Ml-bevegelsen

Den norske **ml-bevegelsen** eller **m-l-bevegelsen** var en politisk retning som vokste fram i slutten av 1960-årene, og som hadde sin mest innflytelsesrike periode i 1970-årene.

Politisk var bevegelsen tuftet på marxismen-leninismen, slik den ble artikulert av det kinesiske kommunistpartiet i den internasjonale kommunistiske bevegelsen. Den norske ml-bevegelsen definerte selv sitt ideologiske grunnlag som marxismen-leninismen-Mao Tse Tungs tenkning. De «fem store» ble framhevet:  Marx, Engels, Lenin, Stalin og Mao. Tilhengerne av bevegelsen kalte seg selv *marxist-lenininister*, *ml-ere* eller *kommunister*. For øvrig ble de ofte omtalt som *maoister* eller (særlig til å begynne med) *SUF-ere* eller *suffere*.

## Begrepet «marxist-leninist»
Begrepet brukes om ulike politiske tendenser og flere partier opp gjennom tidene. Eksempelvis har både tidligere tiders Ap, NKP og flere mindre grupperinger i norsk politikk knyttet seg til Marx og Lenin. Men kortformen «ml-bevegelsen» henviser i norsk språkbruk nesten alltid til AKP(m-l).
 
Bevegelsen oppfattet seg som internasjonal, og hadde utbredt kontakt med liknende organisasjoner i andre deler av verden. Derfor snakkes det ofte om ml-bevegelsen i Norden, ml-bevegelsen internasjonalt osv.

## Historikk
### Begynnelsen
Organisatorisk kom bevegelsen i Norge i første omgang særlig til uttrykk i Sosialistisk Ungdomsforbund (SUF), opprinnelig SFs ungdomsorganisasjon. En marxist-leninistisk opposisjon mot moderpartiet fremstod for alvor på SUFs landsmøte i 1967, og på deres sommerleir samme år. Deretter forsøkte SUF å overta SF og gjøre også SF til et ml-parti. SFs landsmøte i februar 1969 avviste dette fremstøtet. Både SUF og en del eldre partimedlemmer brøt så med SF. SUF skiftet i november navn til Sosialistisk Ungdomsforbund (marxist-leninistene), SUF(m-l). Avisen *[[Klassekampen]]* utkom første gang i 1969. Samme høst vant SUF(m-l)s underbruk Rød Front for første gang valget i Det Norske Studentersamfund.

Også i NKP fremstod en opposisjon som bekjente seg til marxismen-leninismen Mao Tsetungs tenkning, og som stilte seg kritisk til ledelsens Sovjet-vennlige politikk. I mars 1969 utgav de første nummer av tidsskriftet *[[Gnist (tidsskrift)|Røde Fane]]*.

### Konsolideringen
Etter splittelsen SF-SUF ble det dannet en rekke grupper. Marxistiske Arbeidsgrupper ønsket revolusjon på andre premisser enn SUF og ble aldri en del av ml-bevegelsen. Ut fra en del sosialistiske arbeids- og studiegrupper (SASG) utviklet de eldre marxist-leninistene Marxist-leninistiske Grupper (ML-gruppene eller MLG), som ble dannet i 1970.

I juli 1970 ble 27 maoister ekskludert av NKP. De dannet Marxist-Leninistisk Front (MLF) og søkte samarbeid med SUF(m-l) og ML-gruppene. Samarbeidet gikk ikke knirkefritt. Sent i 1971 brøt et flertall i MLF, under ledelse av Kjell Hovden og Esther Bergerud, med SUF(m-l)/MLG. De opprettholdt MLF som en selvstendig organisasjon og vedtok å skifte navn til Kommunistisk Arbeiderforbund (KA). Et mindretall vedtok å gå inn i MLG, som i mellomtiden var blitt betydelig sterkere. Det som skilte de to retningene innen ml-bevegelsen, var først og fremst synet på bøndene. KA mente bøndene var reaksjonære, mens MLG betraktet bøndene i dagens Norge som allierte fordi de mente hovedmotsigelsen gikk mellom «folket og monopolkapitalen» Også i det nasjonale spørsmålet var det motsetninger. KA anklaget den maoistiske bevegelsen for å være nasjonalister til tross for at KA støttet Stalin og Enver Hoxha i Albania. Det siste var en årsak til at KUL, Kommunistisk Universitetslag, senere brøt med KA.

I 1972 fremstod MLG som en enhetlig partibyggende organisasjon (EPO), og 18. februar 1973 ble MLG til partiet AKP(m-l). SUF(m-l) skiftet navn til Rød Ungdom og ble AKP(m-l)s ungdomsorganisasjon.

### Tilbakegang
Den norske ml-bevegelsen ebbet ut utover 1980-årene, men politikken videreføres av en mindre gruppe, Tjen Folket. De organisasjonene, publikasjonene og bedriftene som levde videre, fant etter hvert et nytt ideologisk og politisk grunnlag. Dagens parti Rødt, avisen *[[Klassekampen]]* og forlaget Oktober er eksempler på dette.

## Bakgrunnen for bevegelsen
Tre faktorer var sentrale da bevegelsen vokste fram.
* Maos Kina og kulturrevolusjonen ble oppfattet som et løfterikt alternativ til, og brudd med, Sovjets grå og undertrykkende byråkrati.
* Den voksende motstanden mot USAs krigføring i Vietnam bidro til en sterk radikalisering blant mange ungdommer, også i Norge.
* Bevegelsen var særs aktiv i motstanden mot norsk medlemskap i EEC i forbindelse med folkeavstemningen i 1972.

Disse forutsetningene forsvant utover 1970-årene: Norge sa nei til EF i 1972. USAs Vietnam-nederlag var et faktum i 1975, i tillegg til at eksessene til Pol Pot-regimet i Kambodsja etter hvert ble mer kjent. Kina fortonet seg ikke like lovende etter Maos død i 1976 og bruddet mellom Kina og «sosialismens fyrtårn» Albania.

## Organiseringen
Bevegelsen fikk først fotfeste i SUF, men besto snart av et konglomerat av organisasjoner, publikasjoner og virksomheter. Bevegelsen fikk også avgjørende innflytelse i og var drivkraft i flere frittstående interesseorganisasjoner og foreninger. De viktigste var:

## Referanser