open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Marianne Røhme

**Marianne Røhme** (født 16. juni 1964) er daglig leder og ansvarlig redaktør i Kondis - norsk organisasjon for kondisjonsidrett. Organisasjonen driver nettstedet www.kondis.no og gir ut bladet Kondis 10 ganger i året. Målet er å spre treningsglede og motivere alle til fysisk aktivitet på sitt nivå enten de er nybegynnere eller eliteutøvere. 

Marianne Røhme var fra 11. september 2000 til 31. desember i 2012 sjefredaktør i tidsskriftene *[[Norsk Landbruk]]* og *[[Traktor (tidsskrift)|Traktor]]*, som utgis av forlaget Tun Media i Oslo.

Før Tun Media kom Røhme fra stillingen som redaktør i Tidsskriftet Kjøttsamvirket. Hun har også vært journalist i Svineavlsnytt. Marianne Røhme er utdannet journalist fra journalistutdanningen ved Høgskolen i Oslo. I tillegg er hun sivilagronom fra Norges landbrukshøgskole. I 2004 utgav hun boken *Apport!* (ISBN 82-529-2922-2). I den forbindelse omtales hun slik av forlaget

*Marianne Røhme har vært aktiv med hund i over 30 år. Hun er utdannet [[sivilagronom]] med hovedfag innen [[avl]] og [[ernæring]]. Hovedoppgaven skrev hun innen [[etologi]] (atferdslære). Hun har oppnådd en rekke premieringer på [[jakt]]- og [[apport]]prøver for stående [[fuglehund]]er.*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Omtale av boka Apport!
Bor

**Bor** kan sikte til:

;Geografi
* Bor (by), by i Bor-distriktet i Serbia
* Bor (Tyrkia), by og distrikt i provinsen Niğde i Tyrkia
* Bor (Nizjnij Novgorod oblast), by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland
* Bor (Sør-Sudan), by i Sør-Sudan
* Bor (Småland), svensk tettsted i Värnamo kommune i Småland

;Mytologi
* Bor (gud), gud i norrøn mytologi

;Annet
* Bor (grunnstoff), halvmetall med kjemisk symbol B
* Bor (redskap), redskap for å lage hull
**Kjernebor
* Bor (plassering), utendørs bordplassering under solskjerming (norsk språkråd, jmf. utebor)
* Bor (navn), et slovensk mannsnavn
Storkobbe

**Storkobbe** (*Erignathus barbatus*), også kalt **blåsel** eller bartesel, er en av de største selene i norske arktiske farvann. De er godt kjent på grunn av de lange bartene. Storkobben kan bli opptil 3,75 m lang, og veie opp mot 400 kg, men gjennomsnittlig veier de rundt 230 kg.

Storkobben opptrer stort sett alene i de isfylte delene av Barentshavet, som regel i drivis, men sjelden blir den observert nedover langs norskekysten. Storkobbene kaster (føder) om våren og selungen veier rundt 35-40 kg og etter tre uker dieperiode veier selungene rundt 100 kg. Storkobbene har en komplisert diett der de spiser alt fra bunndyr til fisk, og da spesielt polartorsk. Etter at ungen er ferdig diet, kommer paringsperioden der de voksne hannene skaper en undervannslyd («sang») for å tiltrekke seg hunnene. Storkobbene kan leve i 25–30 år i naturen, og tilhører de ekte selene (*Phocidae*). Storkobben, eller blåsel som den også kalles, har fått navnet sitt på grunn av de lange bartene den har rundt munnpartiet. Disse barten fungerer som et føleorgan i vannet, og hjelper selene med å finne mat. Selv om storkobben kan veie opp mot 400 kg, er den en ganske sky og forsiktig sel, og trekker seg som regel unna når den kommer i nærheten av mennesker.  

## Fylogeni

Kladogrammet over viser slektskapet mellom de eksisterende artene i selfamilien.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Traktor (tidsskrift)

***Traktor*** er et underholdningsmagasin om traktorer som utgis seks ganger i året av forlaget Tun Media i Oslo.
 
Marianne Røhme var sjefredaktør i bladet i perioden 2005-2012.

Dag Idar Jøsang var konstituert redaktør i 2007.

Iver K. Gamme er ansvarlig redaktør i bladet per 2013.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tun Media

**Tun Media** er et norsk mediekonsern. Tun Media AS utgir ukeavisen *[[Bondebladet (tidsskrift)|Bondebladet]]*, fagbladet *[[Norsk Landbruk]]* og magasinet *[[Traktor (tidsskrift)|Traktor]]*. Tun Media AS eier også AS Nationen, som utgir dagsavisen *[[Nationen]]*.

Tun Media ble etablert i 2000. De største eierne er Amedia (66,9%), Norges Bondelag (24,8%) og AS Nord Trøndelag (8%) etter at TINE, Nortura, Felleskjøpet Agri og Landkreditt solgte seg ut i 2021. Konsernsjef er Jannicke Engan, og styreleder er Ingrid Skogrand. Tun Media holder til i Schweigaards gate 15 på Grønland i Oslo.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Beatservice Records

**Beatservice Records** er et norsk plateselskap basert i Tromsø. Selskapet spesialiserer seg på utgivelser av elektronisk musikk av norske musikere, og ble etablert av Vidar Hanssen i 1994 som det første norske techno-plateselskapet utenfor Oslo.

Selskapets katalognummer 1 er *[[TOS.CD|TOS.CD Tromsø Techno 1994]]*, et samlealbum med elektronisk musikk fra Tromsø, sluppet i oktober 1994.

Beatservice Records har gitt ut musikk av blant andre Alanïa, Bjørn Torske, Elektrofant, Lorenzo og Röyksopp. I oktober 2018 kom selskapets utgivelse nummer 200, samlealbumet *ArchiPOP#2*, ut.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Karl Schnabl

**Karl Schnabl** (født 1954) er en østerriksk tidligere skihopper.

Hopptalentet ble oppdaget i 1970 av Østerrikes daværende trener, Baldur Preiml. Schnabl begynte på skigymnas i Stams (Tirol) og fikk raskt stor fremgang, ikke minst på grunn av rivaliseringen med lagkameraten Anton Innauer. Etter tallrike enkeltseire i store renn og en bronse i VM i skiflyging i Kulm, var Schnabl en av gullfavorittene foran OL 1976 i Innsbruck. Han mestret forventningspresset på hjemmebane og tok først bronse i normalbakken og deretter gull i storbakken.

Schabel la opp som aktiv skihopper i 1978 for å studere medisin. I dag arbeider han som lege og idrettsmedisiner ved landets idrettsmedisinske institutt i Kärnten.

## Meritter
* OL 1976: gull i storbakke, bronse i normalbakke
* VM i skiflyging 1975: bronse
* Hoppuka: 2.-plass i 1975/76

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Siri Wiberg

**Siri Wiberg** (født 1974) er en norsk statsmeteorolog og værmelder i NRK.

Wiberg er fra Drangedal i Telemark. Hennes første sending på NRK1 var 25. mars 2004, og hun ble etter dette en av de faste værmelderne i NRK. Wiberg er cand.scient. fra Universitetet i Oslo, med hovedfag i dynamisk meteorologi.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Skolefritidsordning

**Skolefritidsordning** (**SFO**) er et frivillig, kommunalt tilbud for elever på første til fjerde årstrinn i barneskolen i Norge. Barn med spesielle behov har plass frem til 7. klasse. Hver kommune har sin egen skolefritidsordning.

Foresatte som trenger tilsyn til barna lengre enn skoletid, for eksempel på grunn av egen jobb, kan la barna gå på SFO før og etter vanlig skoletid, ofte fra klokka 07 til skolestart og fra skoleslutt til 17 hver skoledag. SFO har vanligvis stengt i romjula, påskeuka og i fellesferien i juli. Selv om skolefritidstilbudet som oftest foregår i skolens lokaler og rektor er formelt ansvarlig, er det ikke et pedagogisk tilbud med undervisning. I stedet kan barna leke, spille, drive med formingsaktiviteter, lese lekser og så videre under oppsyn av voksne. Barna får også mat på SFO.

Innholdet samt organiseringen er et kommunalt ansvar, men det eksisterer også private skolefritidsordninger.

Fra 1950- til 1980-tallet var det såkalte fritidshjem i Norge. De var ikke knyttet til skolen. Mot slutten av 1980-årene ble disse erstattet av SFO. Skolefritidsordningene er lovfestet i opplæringsloven og ble innført i Reform 97, og finansieres med foreldrebetaling, øremerkede statlige tilskudd til kommunene og eventuelle lokale tilskudd.

I Oslo ble tilbudet omorganisert i 2008, og navnet endret til Aktivitetsskolen.

## Idrettsfritidsordning (IFO)
Idrettsfritidsordning (IFO) er en variant av skolefritidsordningen for barn i 2.-5. klasse på barneskolen (SFO), og har organisert fysisk aktivitet i stedet for fri lek, kurs i maling, sjakk, museumsbesøk osv. Barna blir hentet etter skolen og kjørt til et idrettsanlegg. Fritidsordningen kan omfatte én idrett eller flere ulike idrettsaktiviteter. Skattedirektoratet har besluttet at fritidsordninger som er etablert som et alternativ til skolefritidsordning på barneskole, og dermed er av tilsvarende art som SFO rett etter skolen, også må anses som pass og stell av barn med rett til fradrag for utgiftene.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Barneombudet om skolefritidsordninga
Carry That Weight

**«Carry That Weight»** er en sang av The Beatles, skrevet av Paul McCartney, men som sedvanlig kreditert Lennon/McCartney. Den ble utgitt i 1969 på albumet *[[Abbey Road (album)|Abbey Road]]*, og er en del av den såkalte *Abbey Road*-medleyen.

Sangen ble spilt inn, til og fra, mellom 2. juni og 19. august 1969. «Carry That Weight» og den foregående «Golden Slumbers», ble gjort som en sammenhengende innspilling. John Lennon var fraværende da instrumentopptakene ble gjort, ettersom han var på sykehus etter en mindre trafikkulykke.

Mellompartiet midt i sangen benytter messingblåsere, elektrisk gitar og vokal som gjentar motivet fra begynnelsen av «You Never Give Me Your Money» fra samme album, men med annen tekst. Mot slutten av «Carry That Weight» repeteres et gitarmotiv som brukes både i «You Never Give Me Your Money» og i «Here Comes The Sun» (foruten sangen «Badge» med Cream, som Harrison skrev sammen med Eric Clapton. Sangen går deretter sømløst over i «The End».

Teksten kan antas, i likhet med «You Never Give Me Your Money», å reflektere McCartneys bekymringer for Beatles' finansielle problemer, men dette er ikke den eneste måten å tolke den på. Sangen kan også handle om å erkjenne at man er blitt voksen, og om å tynges av det ansvaret som følger med:

::*Boy, you're gonna carry that weight*
::*Carry that weight a long time*

Selve frasen, *Carry That Weight*, gjenkjennes i en Charles Dickens-strofe i boken *The Old Curiosity Shop*: «She need be accustomed to such loads betimes thought, neighbor, for she will *carry weight* when you are dead.»

## Eksterne lenker
* Alan W. Pollacks notater til «Carry That Weight»
SFO

**SFO** har flere betydninger:

* Skolefritidsordning
* San Francisco internasjonale lufthavn
* Serious Fraud Office (Storbritannia)
* Serious Fraud Office (New Zealand)
Vanning

**Vanning** eller **vatning** er tilførselen av vann til dyrket mark eller andre former for kulturlandskap, for å fremme veksten av planter og erstatte manglende regn.

Denne vanningen kan foregå på flere måter:
* Terrassejordbruk, der vann slippes på øverst og flyter nedover en fjellside i stedet for å renne i bekk.
* Damanlegg med kanaler til åkrene. Mange store dammer i verden bygges med dette som bihensikt, mens elektrisitet er et hovedmål. Nasjonale stridigheter kan skyldes kamp om kontroll med vannet.
* Enkelte dalfører på Vestlandet har så tørre somre at der blir satt ut vannspredere. 
* Noen steder på jorden finnes eldgamle vanningskanaler som er ført dypt under jorden. Vann blir hentet opp ved at trekkdyr driver pumpeverk.
* Vanningsanlegg drevet av pumpe
** Selvgående vanningsvogn drevet av vanntrykket
** Rør med påmonterte vannspredere
Nathaniel Bacon

**Nathaniel Bacon** (1647–1676) var en kolonist og plantasjeeier i Virginia-kolonien i Jamestown, kjent for «Virginia-opprøret», vanligvis kjent som Bacons opprør, som endte i at Jamestown ble brent ned til grunnen. Opprøret kollapset etter at Bacon døde av en sykdom.

Ingen vet sikkert når han ble født. En tidligere antagelse om han som den Nathaniel Bacon født i 1646 eller 1647 ser ut til å være tvilsom og uten sikker base, selv om den ble utbredt gjentatt i senere litteratur, inkludert *[[Encyclopædia Britannica]]*. Dictionary of National Biography har stilt spørsmål ved denne antagelsen i tillegg til hans påståtte foreldre og fødselssted.

## Referanser
Kaitaia

**Kaitaia** er en by i Northland-regionen, lengst nord i New Zealand. Den ligger ved begynnelsen på Aupourihalvøya, rundt 160 km nordvest for Whangarei.

Byen er det siste bebodde område av noen størrelse som ligger langs hovedveien til de nordligste delene av Nordøya. Ahipara-bukta, som ligger i den sørlige enden av stranden Ninety Mile Beach, er fem kilometer vest for byen.

Hovednæringene i byen er skogbruk og turisme. Byens innbyggertall var i 2015 på 5610.

## Referanser

 


## Eksterne lenker
*
Octopus’s Garden

**«Octopus's Garden»** er en sang skrevet av Ringo Starr med noe hjelp fra George Harrison, selv om den kun er kreditert til Starr under hans virkelige navn Richard Starkey. Den ble utgitt på The Beatles' album fra 1969 *[[Abbey Road (album)|Abbey Road]]*.

Det har blitt påstått at sangen er psykedelisk og at den viser til LSD, noe som er blitt sagt om flere sanger fra The Beatles. Ideen til sangen fikk Starr da han var på en båttur sammen med familien til Sardinia i 1968. Båtens kaptein tilbød «octopus», altså blekksprut, til lunsj, men Starr avslo. Kapteinen begynte da å fortelle ham alt han visste om blekkspruter, og om hvordan de svømte under vannet og lette etter blanke gjenstander og steiner for å bygge sine hager. Med denne informasjonen hadde Starr et tema for en sang:

::*I'd like to be under the sea*
::*In an octopus's garden in the shade*
::*He'd let us in, knows where we've been*
::*In his octopus's garden in the shade*

Sangens sjarm ligger i den enkelhet og dens tematisk barnslighet i å kunne trekke seg tilbake fra en skummel verden til en plass i skyggen hvor det er varmt og trygt. Naiv er i denne sammenhengen ikke negativt. At sangen samtidig passer for barn, akkurat som to andre Beatles-sanger som «Yellow Submarine» (forøvrig også sunget av Ringo Starr) og «Rocky Raccoon» understreker 60-tallets interessesfære.

George Harrison hjalp Ringo Starr å skrive sangen under innspillingen av *[[Let It Be]]*. I filmen av samme navn kan man se de blir filmet mens de jobber med akkurat denne sangen. Harrison skrev akkordsekvensen og undervannslydene lagde Starr ved å blåse bobler i et vannglass.

Ringo Starr skrev kun to Beatles-sanger, den andre var «Don't Pass Me By» som ble utgitt på *[[The Beatles (White Album)]]*.

## Personell
- Ringo Starr: Vokal, trommer, piano

- Paul McCartney: Bass, piano, kor, lydeffekter

- George Harrison: El.gitar (lead), kor, lydeffekter

- John Lennon: El.gitar (rytme)

## Eksterne lenker
* Alan W. Pollack's Notes—detaljer om sangen (engelsk)
Liste over guvernører på De amerikanske Jomfruøyer

Dette er en **liste over [[Guvernør|guvernører]] på [[De amerikanske Jomfruøyer]]** fra 1917 og til idag.

*1917 –   1917  Edwin Taylor Pollock  
*1917 –   1919  James Harrison Oliver               
*1919 –   1921  Joseph Wallace Oman                 
*1921 –   1922  Sumner Ely Wetmore Kittelle        
*1922 –   1923  Henry Hughes Hough                  
*1923 –   1925  Philip Williams                     
*1925 –   1927  Martin Edwin Trench                  
*1927 –   1931  Waldo A. Evans                     
*1931 –   1935  Paul Martin Pearson                 
*1935 –   1941  Lawrence William Cramer           
*1941 –   1945  Charles Harwood                     
*1946 –   1949  William H. Hastie                  
*1949 –   1954  Morris Fidanque de Castro      
*1954 –   1955  Archibald  A. Alexander   
*1955 –   1958  Walter A. Gordon                    
*1958 –   1961  John David Merwin                  
*1961 –   1969  Ralph Moses Paiewonsky                 
*1969 –   1969  Cyril Emanuel King
*1969 –   1975  Melvin Herbert Evans (Republikaner, første valgte guvernør)             
*1975 –   1978  Cyril Emanuel  King (Uavhengig)                               
*1978 –   1987  Juan Francisco Luis (Uavhengig) 
*1987 –   1995  Alexander Anthony Farrelly (Demokrat) 
*1995 –   1999  Roy Lester Schneider (Demokrat) 
*1999 –         Charles Wesley Turnbull (Demokrat)
Cyril E. King lufthavn

**Cyril E. King Airport** (IATA: **STT**, ICAO: **TIST**) er flyplassen på øya St. Thomas, De amerikanske Jomfruøyer. Flyplassen er oppkalt etter Cyril Emanuel King, som var guvernør på De amerikanske Jomfruøyer i 1969 og 1975–1978.

## Flyselskaper
* Air St. Thomas
* Air Sunshine 
* American Airlines (Boston, Miami, New York/JFK, San Juan)
* American Eagle  (San Juan)
* Cape Air dba Continental Connection (San Juan, St. Croix)
* Caribbean Sun (San Juan, St. Martin)
* Continental Airlines (Newark)
* Delta Air Lines (Atlanta)
* JetBlue Airlines
* LIAT (Anguilla, St. Martin, St. Kitts)
* Seaborne Airlines
* United Airlines (Washington/Dulles, Chicago)
* US Airways (Charlotte, New York/LGA, Philadelphia)

## Eksterne lenker
* 
* Cyril E. King Airport på AirNav.com
* Virgin Islands Port Authority
Arne Gauslå

**Arne Gauslå** (1913 - 1942) var en norsk redaktør, kommunistisk arbeideraktivist og motstandsmann.

Gauslå var fra tidligere Solum kommune (nå Skien). Som 17-åring deltok han aktivt og ble arrestert og fengslet ved Menstadslaget, hvor forsvarsminister Vidkun Quisling satte statspolitiet og militæret inn mot streikende arbeidere.

I 1933 - 1934 studerte han ved Kominterns Lenin-skole i Moskva. Deretter var han fra 1934 til 1941 leder for Norges Kommunistiske Ungdomsforbund og fra 1936 til 1940 redaktør for NKUs avis *[[Klassekampen (1909–1940)|Klassekampen]]*.

Gauslå var aktivt med i den kommunistiske motstandsbevegelsen under okkupasjonen av Norge. Han var blant annet sentral i utgivelsen av *[[Friheten]]*, en viktig illegal avis. Gauslå ble NKPs organisasjonssekretær og hadde byggingen av et nettverk for direkte motstand og illegalt arbeid som hovedoppgave. På denne måten kom han i kontakt med motstandsbevegelsen mange steder i landet. I tillegg var han med i NKPs sentralkomite av 1941, og var blant de 21 falne av komiteens opprinnelige 26 medlemmer.

Gauslå ble drept 30. oktober 1942 ved Modum i kamp med Gestapo.

Etter krigen æret NKU Gauslå ved å gi organisasjonens pressefond hans navn. «Arne Gauslås minnefond» ble lansert i januar 1946 i NKUs blad *[[Unge viljer]]*.

Arne Gauslå var sønn av Olav Gauslaa.

## Referanser


## Kilder
* NKP: Arne Gauslå
* Handboka i lagarbeid, Norges kommunistiske ungdomsforbund, Oslo 1946
John Smith av Jamestown

**John Smith** (født 1580 i Alford i Lincolnshire, død 21. juni 1631) var en engelsk soldat og seiler, nå hovedsakelig husket for sin rolle i etableringen av den første permanente engelske kolonien i Nord-Amerika og for sin korte forbindelse med den innfødt amerikanske prinsessen Pocahontas.

Smith levde et interessant liv, selv om hans skrytende natur gjør det vanskelig for historikere å skille fakta fra hva som er oppdiktet.

## Liv og virke
Smith forlot hjemmet i en alder av 16 år etter at hans far døde og rømte til sjøs. Han tjente som leiesoldat i hæren til kong Henrik IV av Frankrike mot spanjolene kjempet senere mot Det osmanske riket. Smith ble forfremmet til kaptein mens han kjempet i Ungarn for habsburgerne, i kampanjen til Mihai Viteazul i 1600&ndash;1601. Etter at Viteazul døde, kjempet han for Radu Serban i Valakia mot Ieremia Movila, men ble såret, fanget og solgt som slave i 1602. Smith hevdet at tyrkeren sendte ham som en gave til sin kjæreste som ble forelsket i Smith og hjalp ham å flykte.

Smith reiste så gjennom Europa og Nord-Afrika før han reiste tilbake til England i 1604. Der ble han involvert i planer om å kolonisere Virginia for å tjene penger gjennom Virginia Company som hadde fått en kontrakt av kong Jakob I av England. Ekspedisjonen satte seil med tre små skip 20. desember 1606. 13. mai 1607 landet nybyggerne ved Jamestown.

Hardt vær, mangel på vann og angrep fra algonquian-indianere ødela nesten kolonien, og i desember 1607, ble Smith tatt til fange og ført frem for den lokale høvdingen, Powhatan. Selv om han fryktet for sitt liv, ble Smith etter hvert gjort til en underordnet høvding av stammen og gav senere æren for dette delvis til høvdingens datter, Pocahontas, som var rundt elleve til tretten år på den tiden. Han sa at hun kastet seg over ham for å hindre at han ble henrettet, men det er betydelig usikkerhet rundt denne fortellingen.

Senere forlot Smith Jamestown for å utforske Chesapeake Bay-regionen og lete etter hardt tiltrengt mat. Han ble etter hvert valgt til president av det lokale rådet i september 1608 og innførte en politikk av disiplin, oppmuntret landbruk med en berømt uttalelse om at «han som ikke arbeider, spiser ikke.» Bosetningen vokste under hans lederskap, men Smith ble alvorlig skadet i et uhell med krutt og måtte reise tilbake til England for behandling i oktober 1609. Han vendte aldri tilbake til Virginia.

I 1614 returnerte han til den nye verdenen i en reise til Maine og Massachusetts Bay, som han kalte New England. Han tilbrakte resten av sitt liv med å skrive bøker til han døde i 1631, 51 år gammel.

## Populærkultur
Legenden om Smith og Pocahontas har blitt innarbeidet i utallige bøker, skuespill og filmer, med varierende historisk nøyaktighet. Den nyeste filmen er The New World, tidligere har også Disney kommet med tegnefilmen ''Pocahontas'' med Mel Gibson som stemmen til John Smith.

## Referanser


## Videre lesning
*The Project Gutenberg EBook of Captain John Smith, by Charles Dudley Warner [original publication: 1881]
*David A. Price, *Love and Hate in Jamestown: John Smith, Pocahontas, and the Heart of A New Nation*, Alfred A. Knopf, 2003
Ninety Mile Beach

:*Denne artikkelen omhandler stranden Ninety Mile Beach i det nordlige New Zealand. For Ninety Mile Beach i Australia, se [[Ninety Mile Beach (Victoria)]]


*'Ninety Mile Beach*' er en strand helt i nord på vestkysten av [[Nordøya (New Zealand)|Nordøya]] i [[New Zealand]].

Stranden strekker seg fra like vest av [[Kaitaia]] til [[Cape Reinga]] langs [[Aupourihalvøya]]. Den begynner nær Reef Point, vest for Ahipara Bay, og går et kort stykke nordøst før den snur mot nordvest. Stranden ender ved Scott Point, fem kilometer sør for kappet [[Cape Maria van Diemen]].

Navnet *Ninety Mile Beach'' stemmer ikke med den faktiske lengden. I virkeligheten er stranden 88 kilometer (55 miles) lang. Opphavet til navnet er ukjent, selv om flere teorier verserer.

I 1932 ble Ninety Mile Beach brukt som rullebane for noen av de første flypostbudene mellom Australia og New Zealand. Den blir fremdeles brukt som en alternativ rute av firehjulsdrevne kjøretøy til den ofte dårlige offisielle veien nord fra Kaitaia. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Korgfjelltunnelen

**Korgfjelltunnelen** er en  meter lang veitunnel langs E6 med en stigning på 183 meter. Tunnelen går mellom Knutli i Vefsn kommune og Korgen i Hemnes kommune, begge i Helgeland i Nordland fylke i Norge. Tunnelen er Nord-Norges nest lengste veitunnel (kun Toventunnelen er lengre) og den lengste på hele E6.

Arbeidet med tunnelen startet 20. oktober 2001. Den fikk gjennomslag 26. februar 2004 og ble åpnet den 16. september 2005 av samferdselsminister Torild Skogsholm. Tunnelen, inkludert ny vei på begge sider, kostet 450 millioner kroner med Statens vegvesen som byggherre. Nyveien erstattet den kronglete og smale fjellovergangen over Korgfjellet og forkortet E6 med 4 km. 

## Historie
Den tidligste riksveien gjennom Nordland gikk opprinnelig lenger vest. Den daværende riksvei 50 gikk forbi Elsfjord med ferge til Hemnesberget. Under den 2. verdenskrig bygget serbiske krigsfanger veien over Korgfjellet, eller Vesterfjellet som det også ble kalt. Fangene bodde i brakkeleirer i Osen/Knutli og i Korgen. 618 krigsfanger døde under arbeidet. Eidsivating lagmannsrett sa i en dom i 1947 at formålet var å utrydde samtlige fanger. Dette gjør at dette er en av to veistrekninger i Nordland som har fått navnet «Blodveien». Fjellovergangen ble åpnet i 1946.

Økende trafikkmengde, spesielt fra tungtransport, gjorde at Korgfjellet etter hvert ble en flaskehals på E6. På vinterstid var det ikke uvanlig at lastebiler med problemer sperret fjellovergangen. Vintersesongen 2003/2004 var fjellovergangen stengt 37 ganger på grunn av berging av lastebiler.

Korgfjelltunnelen ble opprinnelig utredet som et av flere alternativer. Korteste trasé gikk mellom Bjerka og Elsfjord. Dette ville føre til at kommunesenteret Korgen ble liggende i en bakevje, og var uakseptabelt for Hemnes kommune. I samarbeid med de andre berørte kommunene ble man enige om å benytte nåværende veitrasé. Anlegget ble påbegynt i oktober 2001. Entreprenørene var Leonhard Nilsen & Sønner AS og Mesta AS.

## Se også
*Veitunneler i Norge

## Referanser
Stetinden (Lom)

**Stetinden** er et fjell vest for Leirvatnet og Leirvassbu i Jotunheimen. Toppen danner grensepunkt mellom Lom kommune i Innlandet og Luster kommune i Vestland, og har en høyde på  meter over havet.

Med sin «sorte knoll» ses toppen godt fra Leirvassbu, og er en av de mest populære turene fra hytta. Fra Leirvassbu tar turen om lag 4 timers gåtid opp og ned på sommerstid. Turen er noe kortere på vinterstid. Toppen er grei å bestige både fra øst og sørøst, mens man fra vest møter et stup på flere hundre meter.

Fra toppen er det fantastisk utsikt til Storebjørn ()

Førstebestigere var Carl Hall og Matias Soggemoen i 1890.

## Se også
* Liste over fjell i Skandinavia
* Liste over Norges høyeste fjell

## Fotnoter



## Referanser
Whangarei

**Whangarei** er det største bymessige området i Northland i New Zealand. Opptil 1989 var stedet beskrevet som en by, men er nå styrt av Whangarei District Council. Distriktet inkluderer både Whangarei og de nærliggende områdene. Til tross for dette blir Whangarei normalt referert til som en by. Den er derfor omtalt som den nordligste byen i New Zealand.

Whangarei har et subtropisk klima. Om sommeren blir det sjelden varmere enn 30 ℃ og nedbørsmengden er stor året rundt.

## Whangarei distrikt
Whangarei distriktet inkluderer landsbyen Hikurangi og forstedene Kamo, Tikipunga, Whau Valley, Otangarei, Kensington, Regent, Maunu, Morningside, Raumanga, og Onerahi. I tillegg til disse kommer det store landlige områder som strendene Ngunguru, sportsfiske mekka Tutukaka, og mange andre langs Whangareis kystlinje.

Distriktet strekker seg så langt sør som til Bream Bay, og i nord omfatter det halvøya Cape Brett. I vest finner vi skogsområdet Waipoua Forest. Øyene  Hen and Chicken Islands og Poor Knights Islands blir også regent med som en del av Whangarei.

## Kjente mennesker fra Whangarei
*Skuespilleren Caleb Ross er fra Whangarei. Han er kjent for å spille Lex i TV-serien *[[The Tribe]]*.
*Countrymusikeren Keith Urban ble født her, men vokste opp i Australia. Han bor i USA og giftet seg med skuespillerinnen Nicole Kidman den 25. juni 2006 i Sydney.

## Eksterne lenker
* 
* Whangarei District Council
Kvalifisering til VM i fotball 2006

**Kvalifiseringsspillet** til fotball-VM 2006 i Tyskland startet 6. september 2003, og ble avsluttet 16. november 2005. Totalt ble det spilt 845 kamper for å avgjøre hvilke 31 nasjoner som, sammen med den direktekvalifiserte vertsnasjonen Tyskland, fikk delta i sluttspillet. Sluttspillet starter 9. juni 2006 i München, og blir avsluttet 9. juli 2006 i Berlin.

## Kvalifiseringsprosessen
De seks konføderasjonene i FIFA er tildelt en andel av de 32 ledige plassene, på basis av kontinentenes styrke. Den endelige fordelingen ble som følger:

* Europa – representert ved UEFA : 51 lag kjemper om 13 plasser (Tyskland er automatisk kvalifisert som vertsnasjon, totalt 14 plasser)
* Afrika – representert ved CAF : 51 lag, 5 plasser
* Sør-Amerika – CONMEBOL : 10 lag, 4,5 plasser
* Asia – AFC : 39 lag, 4,5 plasser
* Nord-Amerika, Sentral-Amerika og Karibia – CONCACAF : 34 lag, 3,5 plasser
* Oseania – OFC : 11 lag, 0,5 plasser

## Om kvalifiseringen

For første gang i VM-historien (siden første VM i 1930), er ikke tittelforsvarerne (Brasil) automatisk kvalifisert. Vertsnasjonen (Tyskland) beholder den automatiske plassen. 

Ifølge den opprinnelige fordelingen av plasser mellom de seks forbundene, skulle Oseania fått 1 hel plass. Dette ble imidlertid oppfattet som om Australia fikk en praktisk talt garantert plass, siden de er det klart sterkeste landet i sin region. Beslutningen ble omgjort i juni 2003, da man besluttet å gå tilbake til den opprinnelige fordelingen av plasser mellom Oseania og Sør-Amerika (0,5&ndash;4,5).

Etter at den ordinære kvalifiseringen er over, skal det spilles interkontinentale playoff-kamper mellom landene som har havnet på de «halve» VM-plassene. Laget som kommer på 5.-plass i Sør-Amerika spille mot vinneren fra Oseania, mens femtelaget fra Asia skal spille mot 4. laget fra CONCACAF (Nord-Amerika, Sentral-Amerika og Karibia). I hvert av disse oppgjørene skal det spilles både hjemme- og bortekamper, og de to sammenlagtvinnerne får hver sin plass i VM-sluttspillet.

## Eksterne lenker
FIFA VM offisiell hjemmeside  (engelsk)
Falken forlag

**Falken forlag** er et forlag som gir ut politisk og samfunnsorientert litteratur, inkludert marxismens klassikere. Forlaget ble grunnlagt 20. september 1946. Blant initiativtakerne var Johan Borgen, Olav Rytter, Svale Solheim, Olav Dalgard, Reidar Roos og Finn Pettersen. Forlaget var tilknyttet Norges Kommunistiske Parti.

Opprinnelig var Falken forlag kun ansvarlig for å gi ut verker skrevet før andre verdenskrig, mens forlaget Ny Dag hadde ansvar for nye utgivelser. Senere ble imidlertid forlagenes virksomheter slått sammen under navnet Falken forlag.

I 2013 ble forlaget omorganisert fra å være et aksjeselskap til å bli direkte underlagt Norges Kommunistiske Parti.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Almindelig borgerlig Straffelov

**Almindelig borgerlig Straffelov (Straffeloven)** var en norsk lov som inneholdt de mest sentrale bestemmelsene om straff. Den ble sanksjonert 22. mai 1902, trådte i kraft 1. januar 1905 og gjaldt frem til straffeloven av 2005 trådte i kraft 1. oktober 2015.

Straffeloven av 1902 besto av tre deler. Første del omhandlet generelle bestemmelser som var felles for alle lovbrudd, andre del forbrytelser, tredje del forseelser. Med mindre annet var sagt, gjaldt de alminnelige bestemmelsene også for alle straffebestemmelser i andre lover. Den ble satt i kraft av en egen ikrafttredelseslov. Loven ble endret en rekke ganger. Mange av endringene ble utredet av et sakkyndig utvalg, Straffelovrådet, før 1949 kalt Straffelovkomitéen.

1902-loven var i stor grad verket til professor og riksadvokat Bernhard Getz som ledet straffelovkommisjonen av 1895. Lovens forløper var kriminalloven av 1842 og før dette fantes strafferettslig lovverk i Christian Vs Norske Lov fra 1687.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Straffeloven 1902 – Lovdatas hjemmeside med lovteksten.
Roy Waage

**Roy Lennart Waage** (født 17. november 1963) er en norsk politiker for Kystpartiet og tidligere Kristelig Folkeparti.

Han ble første gang valgt til varaordfører i Skjervøy etter kommunevalget i 1987, bare 23 år gammel. Fra 1995 til 2011 var han Skjervøys ordfører. Han ble valgt ved direkte ordførervalg i 2003 og 2007. Han søkte ikke gjenvalg i 2011. Waage satt imidlertid som medlem av Troms fylkesting frem til 2015.

Waage var leder i Skjervøy KrF fra 1984 til 1992 og leder i Troms KrF fra 1996 til 2000. I 2004 meldte Waage og de fleste av medlemmene i Skjervøy KrF overgang til Kystpartiet. Waage ble valgt til leder i Kystpartiet etter Steinar Bastesen den 13. mars 2005, men måtte trekke seg av helseårsaker med virkning fra 1. mai 2007.

Waage var kirketjener og kirkegårdsarbeider i Skjervøy kommune før han ble ordfører. Han har senere drevet entreprenørfirma og annen næringsvirksomhet på hjemstedet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Knut Olai Thornæs

**Knut Olai Thornæs** (født 30. mai 1874 i Kristiansund, død 3. januar 1945) var en norsk pressemann, dikter og politiker.
 
Thornæs jobbet som fiskeriarbeider, som murer og fra 1893 som typograf. Han utga avholdsbladet *Reform* i 1901 og jobbet en kort tid som journalist i *[[Folketidende (1878–1891)|Folketidende]]* (V). I 1900 kom han til Trondheim, der han først jobbet som journalist i arbeideravisen *[[Ny Tid (1899–1947)|Ny Tid]]*. I perioden 1906&ndash;08 var han redaktør i *[[Smaalenenes Social-Demokrat]]* i Østfold. I 1920 var han tilbake i *Ny Tid*, nå som redaktør. Han satt i redaktørstolen helt til 1934.

Ved den politiske splittelsen i Arbeiderpartiet i 1923 fulgte både han og avisen Norges Kommunistiske Parti. Thornæs var stortingskandidat for partiet både i 1930 og i 1933. 

Han var også dikter og skrev blant annet teksten til sangen «Frem kamerater», som ble trykt i *Ny Tid* 23. desember 1911, og senere tonesatt av Victor Ronander. Thornæs utga diktsamlingen *[[Trompetskrald]]* i 1913. 

I siste halvdel av 1930-tallet satt han i styret for Trondheim folkebibliotek. Det ble satt opp en granittstatue av Thornæs i 1949. I 1955 ble en skulptur reist til ære for ham, - i Thornæsparken på Møllenberg i Trondheim.

## Referanser
Periodesystemet i stor utgave

**Periodesystemet**, som også kalles **det periodiske systemet** eller **periodetabellen**, er en tabell over de 118 første kjemiske grunnstoffene. I dette systemet organiserer man grunnstoffene etter atomnummer (antall protoner) slik at hydrogen, som har nummer 1, kommer først. Deretter blir grunnstoffene delt inn i perioder etter hvilke elektronskall de har og i grupper etter hvor mange frie elektroner de har. Grunnstoff med like mange frie elektroner har ofte svært like kjemiske egenskaper.


Hovedartikkel,<br />med forenklet versjon av tabellen
Se utfyllende versjon med elektronkonfigurasjon,<br />oksidasjonstall, elektronegativitet og atommasse


----

 † Gjennomsnitt av atommassene til grunnstoffets isotoper i naturlig materiale på jorda, ifølge kilde **1**. Tall i (parentes) er usikkerheten i sifferet foran, f.eks. 78,96(3) betyr at den gjennomsnittlige atommassen er 78,96&nbsp;u med standardavvik 0,03. Tall i [klammer] er massetallet (antall kjernepartikler) for lengstlevende isotoper av grunnstoff som ikke har stabile isotoper. NB! Thorium, uran og protactinium har ingen stabile isotoper, men de har karakteristiske isotopsammensetninger med målbare atommasser. 

 Kilder: **1.** *Atomic Weights of the Elements 2001,* Pure Appl Chem 75(8), 1107-1122, 2003 (tall for grunnstoff 1-109). **2.** WebElements per 30. juni 2005 (tall for grunnstoff 110-118). 

 †† Halogener og edelgasser er også ikke-metaller. Lantanoider og actinoider kalles for sjeldne jordmetaller. Alkalimetaller, jordalkalimetaller, transisjonsmetaller og sjeldne jordmetaller, sammen med metallene i gruppe 13-16, kalles alle for metaller. 

## Se også
* Grunnstoffliste
* Isotoptabell
* Periodesystemet i liten utgave

## På verdensveven
* WebElements &ndash; periodesystem m.m. (engelsk)
INSEAD

**INSEAD** (opprinnelig **''Ins**titut **e**uropéen d**'ad**ministration des affaires'') er en fransk handelshøyskole. Institusjonen ble grunnlagt i 1957 som en privat stiftelse i Fontainebleau utenfor Paris. INSEAD har tre skolesteder; ett i Fontainebleau, ett i Singapore og ett i Abu Dhabi. I tillegg til Master of Business Administration (MBA fulltid) og Global Executive Master of Business Administration (MBA deltid), tilbyr INSEAD lederutviklingsprogrammer, doktorgradsstudier, Master in Finance, samt Executive Master in Consulting and Coaching for Change. INSEADs MBA-program ble bygd opp som et 10-måneders studium etter modell fra case-undervisningen på Harvard Business School, og det første MBA-kullet ble uteksaminert i 1960. INSEAD ledes av dekan Ilian Mihov. Styreleder er Andreas Jacobs.

Stiftelsen uteksaminerer årlig over  MBA-kandidater fra mer enn 80 land. Lederutviklingsprogrammene til INSEAD har mer enn  deltakere årlig. Skolen har 146 fakultetsansatte fra 34 land og 86 doktorgradsstudenter fra 30 land. INSEAD tilbyr sine doktorgradsstudenter åtte ulike spesialiseringsområder; Strategy, Finance, Organisational Behaviour, Technology and Operations Management, Marketing, Decision Sciences, Entrepreneurship og Accounting. I det akademiske året 2014-2015 var 41% av doktorgradsstudentene kvinner og 59% menn.

Kandidatene studerer ved campusene i Frankrike, Singapore og Abu Dhabi. De har videre tilgang til utvekslingsprogrammer i San Francisco og Philadelphia via Wharton School of the University of Pennsylvania, utveksling til Northwestern University, Kellogg School of Management ved Chicago, utveksling til Johns Hopkins School of Advanced International Studies i Washington, D.C., utveksling til China Europe International Business School i Shanghai, samt utveksling til Tsinghuauniversitetet i Beijing. INSEAD har samarbeidsavtale med forsknings- og utdanningsinstitusjonen Fundação Dom Cabral i Brasil. INSEAD ble i 2012 en integrert del av den tverrfaglige universitetsalliansen Sorbonne Universités i Paris. 
  
## Alumni
INSEAD har  alumni fra 171 stater samt 46 aktive nasjonale alumniforeninger. Helge Lund, administrerende direktør i BG Group; Kristin Skogen Lund, konsernsjef i Schibsted; Birger Magnus, styreleder i NRK, Storebrand og Hafslund ASA; Egil Hogna, konsernsjef i Sapa Group; Siri Hatlen, styreleder i Entra ASA og Sevan Marine; og Rolv Erik Ryssdal, administrerende direktør i Schibsted, er Master of Business Administration (MBA) fra INSEAD. Den norske alumniforeningen har i overkant av 200 medlemmer og ledes av Marius Olsen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* INSEAD Alumni Association
* INSEAD Alumni Association Norway
Harvard Business School

**Harvard Business School** er et fakultet ved Harvard-universitetet. Det offisielle navnet er **Harvard University Graduate School of Business Administration: [[George F. Baker]] Foundation**. 

Skolen er en av de ledende forretningsskolene i verden, og har ansettelses- og lønnsgaranti som garanterer kandidatene et visst lønnsnivå etter endte studier. Skolen utdanner rundt 900 MBA-kandidater årlig.

## Eksterne lenker
*
Jani Soininen

**Jani Markus Soininen** (født 12. november 1972 i Jyväskylä) er en finsk tidligere skihopper.

## Karriere

Han debuterte i verdenscupen 29. februar 1992 i Lahtis. Etter et par middelmådige sesonger hoppet han seg inn på Finlands A-lag sesongen 1993/94. I OL 1994 på Lillehammer kom han på sjetteplass i normalbakken og femteplass i storbakken.

Året etter var han med på å vinne laghoppingen for Finland i VM 1995 i Thunder Bay, en prestasjon han og det finske laget gjentok to år senere i VM i Trondheim. Den første av totalt fem verdenscupseire kunne han feire 13. januar 1996 i Engelberg.

Karrierens høydepunkt var OL 1998 i Nagano. I normalbakken gikk han helt til topps, og i storbakken tok han sølv, bare slått av japanske Kazuyoshi Funaki.

I VM 2001 i Lahtis var han igjen med på å ta sølv i lagkonkurransen. Etter denne sesongen la han opp som aktiv hopper.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Paris Metrolinje 1

Metroen i Paris' linje 1 går mellom La Défense – Grande Arche og Château de Vincennes.

Linjen ble tatt i bruk i 1900 som den første linjen i Paris' metro og ferdigstilt i forbindelse med verdensutstillingen i 1900. Dagens lengde er 16,5 km. Linjen ble automatisert med førerløse tog i 2013.

Strekningen trafikkeres av Alstoms vognsett MP05. 

## Historikk
*19. juli 1900: Åpning av linjestrekningen Porte Maillot-Porte de Vincennes. Ved åpningen var bare 8 av stasjonene i drift, de 10 andre fulgte etter perioden 6. august-1. september samme år. Strekningen følger en øst-vest akse i Paris.
*Mars 1934: Forlengelse østover til Château de Vincennes
*April 1937: Forlengelse vestover til Pont de Neuilly
*April 1992: Forlengelse til La Défense – Grande Arche. Dette området hadde allerede fra 1970-tallet blitt betjent av forstadstoglinjen RER A.
*Februar 2013: Linjen ble automatisert med førerløse tog. 
*Linjen er besluttet forlenget til Nanterre-Préfecture.

## Referanser
Paris Metrolinje 2

Metroen i Paris' linje 2 går mellom Porte Dauphine og Nation. Denne linjen var den andre i Paris' metronett. Den ble satt i drift i desember 1900, og sluttført i april 1903.

Linjen har hatt den samme traséen hele tiden, og den har ikke blitt utvidet siden den ble satt i drift. Lengden er 12 km.

## Historikk
*13. desember 1900: Åpning av strekningen Porte Dauphine-Charles de Gaulle – Étoile
*Oktober 1902: Forlengelse til Anvers
*Januar 1903: Forlengelse til stasjonen **Rue de Bagnolet**, som i 1970 ble omdøpt til Alexandre Dumas
*April 1903: Linjen ble ferdigstilt idet endestasjonen Nation ble ferdigbygget, som i likhet med den andre endestasjonen (Porte Dauphine) hadde vendesløyfe som muliggjør at togsettene kan snu og begynne trafikken i motsatt retning nesten umiddelbart.
*August 1903: En elektrisk kortslutning ved Ménilmontant forårsaker en brann som utvikler mye røyk. 84 personer på nabostasjonen Couronnes omkommer av røykforgiftning.

Linjen har fremdeles samme trasé som i 1903. Inntil 14. oktober 1907 ble linjen kalt *Linje 2 Nord*.

Mellom Anvers og Colonel Fabien går linje 2 på en viadukt.

## Korrespondanse
En gyldig billett brukt til Anvers er også gyldig i én time til kabelbanen opp til Montmartre.

## Materiell
Fra 1900 til 1904 besto togsettene av to motorvogner i hver ende, noe som var forut for sin tid. årsaken til dette var at den midlertidige endestasjonen (Anvers) ikke hadde vendesløyfe.

Dagens togsett er av typen MF67. Når de nye togsettene MF2000, som fortsatt er under utvikling, blir ferdige vil linje 2 være den første som tar dem i bruk.

## Eksterne lenker
* Kart over metroen i Paris
Paris Metrolinje 3

Metroen i Paris' linje 3 går mellom Pont de Levallois – Bécon og Gallieni, og ble tatt i bruk fra oktober 1904. Lengden er 12 km.

## Historikk
*Oktober 1904: Åpning av strekningen Villiers-Père Lachaise
*Januar 1905: Forlengelse til Gambetta. Arbeidet var vanskelig, både grunnet alle de andre nedgravde kanaler (vann, gass, elektrisitet) men også grunnet flere kryssende metrolinjer ved Villiers og Opéra
*Mai 1910: Forlengelse til Pereire
*Februar 1911: Forlengelse til Porte de Champerret
*November 1921: Forlengelse til Porte des Lilas
*September 1937: Forlengelse til Pont de Levallois – Bécon

## Omleggelse av traséen
I perioden 1968-2. april 1971 ble linje 3 lagt om mot øst fra Gambetta til Gallieni via Porte de Bagnolet. Den gamle traséen fra **Gambetta** til **Porte des Lilas** dannet linje 3bis, og besto av kun 4 stasjoner.

Forlengelsen av linje 3 forårsaket at stasjonen Martin Nadaud ble stengt. Denne stasjonen hadde innganger fra plassen med samme navn vis-à-vis gravlunden Père Lachaise. Plattformene fra denne stasjonen ble innlemmet blant plattformene ved dagens **Gambetta**.

## Materiell
Linje 3 var den første linjen som tok i bruk den nye vogntypen MF67 (1967). Vognene er fremdeles i bruk, og gjennomgår for tiden omfattende oppgraderinger som gjør at de fremstår langt mer moderne enn MF67-vogner på de andre linjene.

## Annet
Spøkelsesstasjonen Haxo ble bygget på 1920-tallet, men ble aldri tatt i bruk.
Paris Metrolinje 3bis

Metroen i Paris' linje 3bis går mellom Porte des Lilas og Gambetta. Denne linjen er metronettets korteste med sine 1,3 km og 4 stasjoner, og ble tatt i bruk i 1971.

## Historikk
I perioden 1968-2. april 1971 ble linje 3 lagt om mot øst fra Gambetta til Gallieni via Porte de Bagnolet. Den gamle traséen fra **Gambetta** til **Porte des Lilas** dannet så grunnlaget for den nye linje 3bis.

Denne metrolinjen går meget dypt under bakkenivå. Plattformene på stasjonene Saint-Fargeau og Pelleport er tilgjengelige med heis.

## Materiell
Linje 3bis trafikkeres av tre vognsett av typen MF67.

## Eksterne lenker
* Kart over metroen i Paris
Master of Business Administration

**Master of Business Administration** (**MBA**, direkte oversatt: «Master i forretningsadministrasjon») er en akademisk grad innen økonomi og ledelse, gjerne som påbygging til ikke-økonomiske grunnutdannelser. Norges største MBA-studium i antall studenter, er ved Handelshøgskolen ved Nord universitet. Opptakskravet der er 180 studiepoeng/bachelorgrad og minst 2 års relevant arbeidserfaring. Selve masterstudiet gir 90 studiepoeng over tre år.

Et MBA-studium er bygget rundt en grunnstamme som fokuserer på strategi, ledelse og aktiv utøvelse av ledelse i offentlige og private virksomheter. MBA-studiet er i noen tilfeller spisset inn mot en bestemt bransje, og avsluttes normalt med en selvstendig oppgave. 

Noen norske høyere læresteder som tilbyr MBA er Handelshøgskolen ved Nord universitet , Handelshøyskolen BI, NKS Nettstudier og Norges Handelshøyskole.

Kjente utenlandske læresteder er INSEAD (Frankrike), Harvard Business School (USA), Columbia Business School (USA) og London Business School (Storbritannia).
## Referanser
Paris Metrolinje 4

Metroen i Paris' linje 4 går mellom Porte de Clignancourt og Porte d'Orléans. Linjen ble tatt i bruk i 1908, og er i dag 10,5 km lang.

Dette var den første linjen i nord-sør-retning, og av denne grunn også den første som måtte krysse Seinen. Traséen er lagt slik at den betjener tre av jernbanestasjonene i Paris (Gare du Nord, Gare de l'Est og Montparnasse – Bienvenüe) samtidig som den unngår Det franske Akademi.

## Historikk
 
*April 1908: Åpning av den nordlige traséen (Porte de Clignancourt-Châtelet)
*Oktober 1908: Åpning av den sydlige traséen (Porte d'Orléans-Raspail)
*Januar 1910: Sammenkobling av de to traséseksjonene
*Slutten av 1970: Flytting av den opprinnelige stasjonen Les Halles for å gjøre plass til en ny stasjon på forstandsbanens linje C

Driftsselskapet RATP skal forlenge linjen i sørlig retning gjennom Montrouge og Bagneux. Arbeidet med dette blir påbegynt i årsskiftet 2005/2006.

Det er ikke ennå fattet beslutning om en eventuell forlengelse i nordlig retning mot La Plaine Saint-Denis.

## Materiell

Linje 4 fikk vognsett av typen MP59 i perioden oktober 1966-juli 1967. Da vogntypen MP89 ble tatt i bruk på linje 1 i 1990 ble MP59-settene derfra overført til linje 4, og de opprinnelige MP59-settene på linje 4 overført til linje 11, som da kunne pensjonere sine gamle vogsett av typen MP55.

Hvert togsett på linje 4 består av seks vogner. Disse er utstyrt med gummihjul, som reduserer støynivået betraktelig, og som bidrar til en myk gange.

## Annet

*Stasjonene Cité og Saint-Michel er konstruert på en spesiell måte, og ligner ikke på andre samtidige metrostasjoner
*Linje 4 korresponderer med samtlige andre metrolinjer (med unntak av linje 3bis og linje 7bis) og samtlige forstadsbanelinjer

## Eksterne lenker
* 
* Kart over metroen i Paris
Paris Metrolinje 5

Metroen i Paris' linje 5 går mellom Bobigny – Pablo Picasso og Place d'Italie. Linjen ble tatt i bruk i 1906, og er i dag 14,6 km lang.

## Historikk

*November 1903: Arbeidet med en jernbaneviadukt ved Austerlitz over Seinen starter
*Juni 1906: Åpning av traséen **Gare d'Orléans** (nåværende Gare d'Austerlitz)-Place d'Italie
*Juli 1906: Forlengelse nordover til **Place Mazas** (nåværende Quai de la Rapée) ved at viadukten ved Austerlitz nå er ferdigbygget
*Juli 1906: Forlengelse nordover til Gare de Lyon
*Desember 1906: Traséen mellom Quai de la Rapée og Gare de Lyon fjernes, og linjen forlenges nordover til **Lancry** (nåværende Jacques Bonsergent)
*Oktober 1907: Linje 5 kobles sammen med linje 2 i sør. Deretter låner linje 5 den delen av linje 6 som går mellom Place d'Italie og **Étoile** (nåværende Charles de Gaulle – Étoile)
*November 1907: Forlengelse nordover til Gare du Nord
*Oktober 1942: Fra nå av betjenes traséen mellom Place d'Italie og Charles de Gaulle – Étoile av linje 6. Endestasjonen for linje 5 i sørøst blir Place d'Italie
*Oktober 1942: Forlengelse nordover til Eglise de Pantin
*April 1985: Forlengelse nordover til Bobigny – Pablo Picasso

## Materiell
Linje 5 bruker vognsett av typen MF67. Overgang til den nye typen MF2000 er planlagt til rundt år 2010.

## Annet
*Austerlitz-viadukten, som går over Seinen mellom Quai de la Rapée og Gare d'Austerlitz, har ett enkelt brospenn på 140m. Dette ble gjort for å unngå en bropillar midt i elven, noe som ville ha ødelagt båtenes navigasjonsmuligheter.
*Mellom Gare d'Austerlitz og Saint Marcel går traséen over bakkeplan. Linjen kommer inn i jernbanestasjonen Austerlitz høyt oppe, mange meter over sporene til fjerntogene.
*Spøkelsesstasjonen Arsenal ble stengt 2. september 1939 grunnet mobilisering av driftsselskapets RATPs ansatte under den andre verdenskrig.

## Eksterne lenker
* Kart over metroen i Paris
John James Bagshaw

**John James Bagshaw** (1885–1966) er en tidligere engelsk landslagsspiller i fotball. Han debuterte på  mot  den 25. oktober 1919. Bagshaw spilte 1 kamp for England.

Som amatør spilte han for *Graham Street Prims* i tillegg til at han spilte noen kamper for stedet der han jobbet, *Fletcher´s Athletic*.

Han ble profesjonell fotballspiller i Derby County, oktober 1906 og var i denne klubben fram til 1920. Etter Derby County spilte han for Notts County, Watford, Ilkeston United og Grantham.

Etter at karrieren var slutt jobbet han for *Raleigh Industries*, men han var også talentspeider for både Derby og Nottingham Forest.

## Karriere som spiller

### Klubblag

### Landslagskarriere for England

## Kilder
* The Who´s Who of Derby County.

## Eksterne lenker
*