Allo Allo

***’Allo ’allo!*** er en britisk situasjonskomedie som gikk på BBC fra 1982 til 1992. Idéen bak serien var å parodiere andre TV-serier som omhandlet annen verdenskrig, spesielt den britiske *[[Secret Army]]*, om hjemmefrontsmenn på en kafé i Nouvion. En pilotepisode ble sendt allerede i 1982.

Den ble sendt på NRK fra januar 1989 og gikk flere ganger i reprise i 1990- og 2000-årene. Serien ble på NRK tekstet til nynorsk av Anne Margrethe Standal. Hun mottok i 2006 Teksterprisen for blant annet dette kreative arbeidet.

## Teater
I tillegg til TV-serie gjennom mange år ble *’Allo ’allo!* også en suksessfull rullende teaterforestilling med de fleste av den opprinnelige rollebesetningen fra TV-serien. Teaterutgaven turnerte i årene 1986 til 1992, inkludert tre oppsetninger i London forutenom internasjonale oppsetninger.

I januar 1990 ble hovedrolleinnehaver Gorden Kaye livstruende skadd av en stolpe i hodet ved en bilulykke. Oppsetningen i London Palladium ble da spilt av avløseren John Larson, og da forestillingen var i Australia med den australske komikeren Max Gillies.

## Faste fraser
TV-serien er blitt beskrevet som enkel og éndimensjonal, men det var også karakteristisk for humoren. De fleste av rollefigurene hadde faste fraser og vendinger som ble gjentagende holdepunkter i hver eneste episode. Disse var:

* **René:** «You stupid woman!» («Din tåpelige kvinne»); hver eneste gang René ble knepet av sin kone Edith i armene på en annen kvinne unnslo han seg med overstående frase. Øyeblikkelig etter fulgte en særdeles lite troverdig forklaring på hvorfor han var i den kompromiterende posisjonen, hvorpå Edith beskjemmet ba om unnskyldning.
* **Edith:** tonedøv synging i tide og utide, særlig det siste.
* **Maria**: en markert tendens til å spytte med stor kraft når hun snakket.
* **Michelle:** «Listen very carefully, I shall say this only once!» («Hør godt etter, jeg sier dette bare én gang») – hennes omstendelige instruksjon kom hver eneste gang hun skulle til å kunngjøre vital informasjon.
* **Leclerc**: «It is I, Leclerc» («Det er meg, Leclerc»), etterfulgt av å løfte på brillene, øyensynlig for å avsløre sin identitet. Han hadde den vrangforestillingen at han var meget dyktig til å forkle seg, selv om han var gjenkjennelig uansett hvor fantastisk eller usannsynlig forkledning var.
* **Alphonse:** eieren av en «dicky ticker»; en referanse til et svakt hjerte, gjerne utsatt for stor belastning ved tanken på Renés kone Edith.
* **Hubert Gruber:** den lett homoseksuelle tyske løytnanten som hadde en ikke gjengjeldt forelskelse i René, kom stadig tilbake til sin «little tank», hans lille panserkjøretøy. Dette i tillegg til at Gruber hver gang han møtte René la om til en flørtende oppførsel.
* **Hans Geering:** «’Tler!»; hans noe forkortete salutt til Der Führer. Geering var rett og slett for lat til å gi fullstendig hilsen.
* **Helga Geerhart**: den tyske lotten hadde en tendens til å ta av seg klærne av ulike grunner og dermed avsløre erotisk, nazistisk undertøy, en kuriøs sammensetning som oftest oppfattes som motsetninger.
* **Herr Otto Flick:** gjenkjennes med svært synlig haltende gange, ifølge ham selv også grunnen til at han fikk jobben i Gestapo.

## Rolleliste
De fleste skuespillerne var gjengangere og ble bare eldre og eldre. Hvilket også hadde sine komiske trekk, som at den svært så middelaldrende Rene i det hele tatt kunne ha amorøse hensikter med sine kvinnelige ansatte, skjønt også de ble eldre etterhvert. Noen av de meste kjente rollefigurene er:

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* BBC Comedy Guide
* Cafe Rene – fannettside