open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Enghårmygg

**Enghårmygg** (*Bibio johannis*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne lille, tettbygde arten flyr tidlig på våren og forekommer i Norge bare langs kysten til Hordaland.

## Utseende
En nokså liten (lengde 5 – 6&nbsp;mm), kraftig, mørk hårmygg. Vingene er lett røykfargede hos begge kjønn, med et stort, ovalt, mørkt vingemerke (pterostigma), dette er det beste feltkjennetegnet på arten. Antennene består av ni ledd. Hannen har kroppen kledt med tette, grove, svarte hår uten noe innsalg av lysere hår. Beina er forholdsvis korte og kraftige, lårene er svarte, leggene (tibiae) og føttene brungule. Bakleggen har en bred, mørk lengdestripe som består av flere hundre runde sansegroper (sensiller). Hunnen har helt svart, litt matt kropp og rødlige bein. Larvene er brunsvarte (jordfargede), hodekapselen er samme farge som resten. Kroppen er kledt med mikroskopiske pigger og virker ru og matt.

## Levevis
Dette er en kulturlandskaps-art som lever på dyrket mark og beitemarker. Larvene lever i bakken i tette klynger som kan omfatte et par hundre larver som trolig stammer fra en eggklynde lagt av en hunn. De lever av råtnende plantedeler, men når de er tallrike, kan de også angripe røttene til levende planter. Lenger sør i Europa er det registrert at de kan gjøre noe skade i hager og åkre, men dette er ikke kjent fra Norge. Larvene bruker ett år på utviklingen og er fullvoksne i mars – april. Etter ca. tre uker som puppe klekkes de voksne myggene. Denne arten flyr på solvarme dager ganske tidlig på våren. Flygetiden varer omtrent to uker, hver nekelt myggen lever trolig maksimalt ett par døgn som voksen. Hannene svermer noen desimeter over bakken. I Rogaland pleier svermingen være mest intens rundt 1. mai, på Østlandet gjerne litt senere. De voksne myggene tar ikke næring til seg, hannene dør kort tid etter at de har paret seg, hunnene etter at de har gravd en hule i jorden og lagt en klynge på 200 – 400 egg der. Et spesielt trekk ved denne arten er at eggene ligger omtrent to måneder før de klekkes.

## Utbredelse
Arten finnes over hele Europa, bortsett fra lengst i nord. I Norge er den begrenset til de sørligste, kystnære områdene nord til Bergen. Arten er sannsynligvis noe oversett fordi den flyr såpass tidlig på våren.

## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Enghårmygg**, *Bibio johannis* (Linnaeus, 1767)

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Homiletikk

**Homiletikk** (av gresk *όμιλητική τέχνη*, direkte oversatt «kunsten å samordne») er en disiplin innenfor praktisk teologi. Det er læren om den kirkelige preken,  hva som er formålet til prekenen, virkemidler som forkynneren kan bruke og hvordan en preken utføres.

## Tysk særlig protestantisk litteratur
* Karl Barth: *Homiletik. Wesen und Vorbereitung der Predigt.* 3. Aufl. Theologischer Verlag, Zürich 1986, ISBN 3-290-11562-3.
* Rudolf Bohren: *Predigtlehre.* 7. Aufl. Kaiser-Verlag, Gütersloh 1993, ISBN 3-579-02060-9.
* Hans Werner Dannowski: *Kompendium der Predigtlehre.* 2 Aufl. Mohn, Gütersloh 1990, ISBN 3-579-00215-5.
* Frank Thomas Brinkmann: *Praktische Homiletik.* Kohlhammer-Verlag, Stuttgart 2000, ISBN 3-17-016471-6.
* Wilfried Engemann: *Einführung in die Homiletik.* UTB 2128. Francke, Tübingen/Basel 2002 ISBN 3-7720-2277-4.
* Achim Härtner, Holger Eschmann: *Predigen lernen. Ein Lehrbuch für die Praxis.* Christliches Verlagshaus, Stuttgart 2001, ISBN 3-7675-7089-0.
* Friedrich Mildenberger: *Kleine Predigtlehre.* Kohlhammer, Stuttgart 1984, ISBN 3-17-008233-7.
* Hans Martin Müller: Artikel *Homiletik.* In: *[[Theologische Realenzyklopädie|TRE]]*, Bd. 15 (1986), S. 526–565 (Google-Booksearch)
* Hans Martin Müller: *Homiletik. Eine evangelische Predigtlehre.* DeGruyter, Berlin 1996, ISBN 3-11-013186-2.
* Philipp Müller: *Predigt ist Zeugnis. Grundlegung der Homiletik.* Herder, Freiburg u. a. 2007, ISBN 978-3-451-29653-6.
* Wolfgang Trillhaas: *Einführung in die Predigtlehre.* 4. Aufl. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1989, ISBN 3-534-06691-X.

## Kilder
* Oppslag av Holger Mosbech i *[[Salmonsens Konversationsleksikon]]*, 2. utgave, bd. 11, 1921, s. 695

## Eksterne lenker
* "Prædikenen mellem tale og skrift", kort artikkel av Marlene Ringgaard Lorensen om internasjonal homiletikkforskning, fra Teol.ku.dk
Mélanie Suchet

**Mélanie Suchet** (født 1. september 1976 i Moûtiers) er en tidligere fransk alpinist. Hun slo gjennom internasjonal ved å vinne gull i utfor under junior-VM 1994.

Hun oppnådde sin første pallplassering i verdenscupen 29. januar 1994, da hun ble nummer to bak Isolde Kostner i utforrennet i Garmisch-Partenkirchen. Et par dager senere tok hun en ny andreplass, denne gang i utforrennet i Sierra Nevada, bare 0,01 sekunder bak Hilary Lindh. Denne sesongen ble hun nummer tre sammenlagt i utfordelen av verdenscupen. 23. januar 1998 vant hun sitt første og eneste verdenscuprenn, Super-G-rennet i Cortina d'Ampezzo.

Under OL 1994 i Lillehammer ble hun nummer seks, og fire år senere under OL i Nagano kom hun på fjerdeplassen. Under VM 1999 i Vail ble hun nummer seks i utfor.

I desember 2004 falt hun i utforrennet i Lake Louise og skadet det høyre kneet. Kort tid etter fortalte hun at hun la opp som aktiv alpinist.

## Verdenscupseire

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Liten høsthårmygg

**Liten høsthårmygg** (*Bibio longipes*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Arten var i Europa tidligere kjent under navnet *Bibio lepidus*. I Norge finnes den mest langs vestkysten nord til Trøndelag, men noen steder kan den også forekomme i fjellet. Den flyr om høsten.

## Utseende
En middelsstor (lengde 5 – 8&nbsp;mm), slank, langbeint hårmygg. I gjennomsnitt er den litt mindre enn den lignende arten stor høsthårmygg (*Bibio clavipes*), som den ellers kan kjennes fra på at vingene er glassklare, vingemerket mørkt og tydelig, og kroppen og beina vanligvis helt svarte hos begge kjønn. Hannen har hvite hår langs sidene av bakkroppen, ellers svarthåret. Beina er forholdsvis lange og tynne, bakbeina kølleformede med et ovalt, ganske tykt første fotledd. Hunnen er vanligvis helt svart på farge liksom hannen. Larvene er hvite med mørk hodekapsel.

## Levevis
Arten finnes særlig på kystnære heier og lysninger i skogen, men er også funnet i fjellet ved Haukeliseter, Telemark. De voksne myggene flyr i september – oktober og kan være aktive ved ganske lave temperaturer, i alle fall ned til 3 – 4&nbsp;°C. Når det er for kaldt til å fly, løper hannene rundt i vegetasjonen på jakt etter hunner. Larvene lever i bakken der de spiser døde plantedeler og bruker trolig ett år på utviklingen.

## Utbredelse
I Europa er arten kjent fra Norden, Nordvest-Russland, Storbritannia og Irland. Den er også vanlig i det østlige Nord-Amerika. I Mellom-Europa ser det ut til at den flyter sammen med stor høsthårmygg (Bibio clavipes), og de to artene kan ikke skilles klart her.
I Norge deler denne arten og stor høsthårmygg omtrent landet mellom seg: de to artene finnes sjelden sammen. Liten høsthårmygg finnes helst i kystnære strøk i Sør-Norge, stor høsthårmygg i innlandet og i Nord-Norge.

## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Liten høsthårmygg**, *Bibio longipes* Loew, 1864 (= *Bibio lepidus* Loew, 1871)

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 1984

**Fylkesvei 1984** går mellom Holseterbakken og Pramhussætra i Eidskog kommune.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 341 (Hedmark).

## Kommuner og knutepunkter

 

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Sundarbans

**Sundarbans** (bengali: সুন্দরবন Shundorbôn) er et sump- og deltalandskap ved munningen av Gangeselven med vannveier som renner ut i Bengalbukten. Området omfatter den største mangroveskogen i verden. Sundarbans dekker ca. 10 000 km² i Bangladesh og nordlige India (flateinnholdet til 10 000 km², tilsvarer et kvadrat med en side som er på 100 km lang, som multipliseres med 100 km). Landskapet, som blant annet omfatter *Sunderbans National Park*, har vært på UNESCOs liste over naturarvsteder siden 1997. Selv om de indiske og bangladeshiske delene hører til samme økotop, er de på listen hver for seg. Sundarbans er gjennomskåret av et komplekst nettverk av tidevannsveier, gjørmete strender og små øyer av salttolerant mangroveskog. Sundarbans har et rikt plante- og dyreliv med blant annet bengaltigre, deltakrokodiller og vinkekrabber.

## Bildegalleri

Fil:Captured 4.jpg
Fil:Ferry in Sundarbans.jpg|Liten ferje i det enorme sumpområdet.
Fil:Sundarbans.jpg|Satellittbilde av det enorme deltalandskapet Sundarbans i Bangladesh. Det beskyttede mangroveområdet er merket med mørk grønn farge. I nord ligger åkerland (lysere grønn), landsbyer (lys brun) og elver (blå). Vannkvaliteten og det biologiske mangfoldet i området påvirkes av miljøet og aktivitene omkring, for eksempel rekeoppdrett, særlig i Bangladesh, og avskogning i Himalayafjellene i nord.


## Eksterne lenker
*
Inge Magnusson

**Inge Magnusson** eller **Inge Baglerkonge** (født ca. 1182, død 1202) var fra 1196 til 1202 baglernes kandidat til å bli norsk konge. Han gikk for å være en utenomekteskapelig sønn av kong Magnus V Erlingsson. Baglerne tapte slaget ved Strindsjøen mot kong Sverre Sigurdsson i 1199. Inge døde i 1202.

I borgerkrigstida var det vanlig at flere kongssønner kjempa mot hverandre om makta i Norge. 

## Se også
* Liste over norske monarker

## Referanser


## Litteratur
*Håkons, Guttorms og Inges saga (Baglersagaene), oversatt av Alexander Bugge. Christiania 1914
*Jón Viðar Sigurðsson: *Norsk historie 800-1300*. Det norske samlaget, Oslo 1999
Urinrørsåpningen

**Urinrørsåpningen** er den åpningen som urinen strømmer ut gjennom. Når du slapper av i urinblæra åpnes lukkemuskelen som ligger nederst i urinblæra. Den holder urinblæra lukket. Når den åpnes strømmer urinen ut i urinrøret og ut gjennom urinrørsåpningen.
Snake River

**Snake River** er ei 1674 km lang sideelv til Columbia i den nordvestre delen av USA. Dette er den klart største sideelva til elva Columbia, og er regulert med Ice Harbor-demningen helt nederst like før munningen i Columbia River.

Til tross for sitt store avrenningsområde har elven ingen særlig kraftig vannføring, ettersom den nesten utelukkende strømmer gjennom tørre, ørkenlike områder, og den er bare navigerbar ved høyvann i sitt nederste løp.

## Elveløp

Snake har sitt utspring ved det kontinentale vannskillet i Yellowstone nasjonalpark. Den renner deretter gjennom Wyoming mot sør gjennom Grand Teton nasjonalpark. Etter *Snake River Canyon* bøyer den av mot vest, og renner gjennom byene Idaho Falls og Twin Falls. I Idaho ligger American Falls Reservoir, og elva krysser deretter over slettelandet på *Snake River Plain*. Deretter snur elva mot nord, og danner grensa mellom Idaho og Oregon. Ved Twin Falls danner Snake River de 70&nbsp;m høye Shoshone Falls, også kalt «Vestens Niagara». 

Sør for Lewiston renner Snake gjennom Hells Canyon, som med en dybde på  er blant de dypeste sluktene i verden. Etter samløpet med elva Clearwater blir elva i delstaten Washington flere ganger oppdemt til strømforsyning, og den munner til slutt ut i Columbia ved Pasco.

## Navn
Den kanadiske oppdagelsesreisende David Thompson nedtegnet de lokale indianernes navn for elven som *Shawpatin* da han ankom elvemunningen i 1800. Da  Lewis og Clarkekspedisjonen krysset over vannskilleti 1805 og ned i elvedalen, kalte de elven *Lewis River*, *Lewis Fork* eller *Lewis's Fork*, ettersom Meriwether Lewis var den første av ekspedisjonsmedlemmene som fikk øye på elven.
De noterte seg også at ded var *Snake Indians* som bodde langs elven - dette var i virkeligheten shoshoner, og at de kalte elven *Ki-moo-e-nim* eller *Yam-pah-pa* (etter en urteplante som vokste langs breddene).
Senere amerikanske oppdagere, av hvem noen hadde deltatt på Lewis-og-Clark-ekspedisjonen, reiste omkring i elvens kildeområder og nedtegnet en rekke forskjellige navn de hørte om elven. Oppdageren  Wilson Price Hunt fra Astor-ekspedisjonen kalte den *Mad River*. Andre brukte navn som *Shoshone River* (etter stammen) og *Saptin River*. Men det var *Snake River* som ble sittende: Det var avledet fra den S-formede håndbevegelsen som shoshonene hadde som tegnet for svømmende laks. Dette feiltolket oppdagerne som et tegn for *slange* («Snake»), og det ble elvenavnet.

## Sideelver
Snake River han mange store og små sideelver. De viktigste er:

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Asker og Bærum Historielag

**Asker og Bærum Historielag** i Asker og Bærum i Akershus ble stiftet på Løkke restaurant i Sandvika den 13. oktober 1952 etter initiativ fra  Hans Chr. Mamen.

Historielaget utgir bøker med lokalhistorisk stoff om bygdenes historie. Det deltok i utgivelsen av trebindsverket om Asker og Bærums historie som kom ut i 1980/82 og var oppdragsgiver for et verk om Heggedals historie. Historielaget har utgitt 47 årsskrift siden 1956, som fortløpende har blitt innbundet i bøkene *Vest for byen* I til X.

## Utgivelser
*Hans Chr Mamen: *Bygda og banken*. 1959
*Per Brækken, Hans Chr. Mamen: *Askerskolen i 1739-1969*. 1969
*Karl Nilsen: *Askerbøringen i sorg og glede*. 1982
*Karl Nilsen og Arvid Fossum: *Vandringer i askerbøringens utmark*. 1980
*Loyd Granlund, Tore Brønner, Finn Lønnå og Karl Nilsen: *Langs Kongevei og gammel Drammensvei gjennom Asker og Bærum*. 1986
*Stein Ryan: *Hustrudrapet i Risfjellkastet*. 1989
*Hans Chr. Mamen: *Asker under okkupasjonen*. 1993
*Berit Ramsfjell: *De fant et nytt hjem*. 1995
*Arvid Fossum: *Husmannsplasser i Asker*. 1997
*Jacob Jacobsen: *Ridesti, kongevei, motorvei.* 1998
*Jan Martin Larsen, Jon Stenseng, Kjell H Kittelsen, Olav Grosvold: *Vestmarka. Veifar og vandring.* 2000
*Kjell H Kittelsen, Jan Martin Larsen: *Vestmarka, seterliv og kølabrenning.* 2001
*Ivar B M Alver "Vårherres kurer" 2002
*Kjell H Kittelsen "Brent kalk" 2005

## Historielagets litteraturpris
Litteraturprisen ble etablert i 1986 og tildeles årlig en person som gjennom skriftlige arbeider, artikler eller bøker har gjort en spesiell innsats for å kunne dokumentere lokalhistorie i Asker og Bærum.
*1986 Hege Larsen: *Prinsen fra Tanumbakken solgt for 200 kroner.*
*1987 Dagfinn Aass: Artikkelserie om veinavn i Asker og Bærum.
*1988 Arne Mohus: *Stedsnavn i Bærum.*
*1989 Trygve Christensen: *Bærumsmarka.*
*1990 Karl Nilsen: Korte illustrerte artikler i Budstikka. Senere samlet i bokform.
*1991 Arvid Fossum: *Milorgs virksomhet i Asker under siste krig.*
*1992 Finn Lønnå: *Langs Kongevei og gammel Drammensvei i Asker og Bærum.*
*1993 Hans Chr. Mamen: *Asker under okkupasjonen.*
*1994 Erling Persbråten: Diverse lokalhistoriske artikler.
*1995 Berit Sagen Ramsfjell: *De fant seg et hjem.*
*1996 Ola Holst: Utrettelig innsats for kystkulturen. Strandsitterhuset på Konglungen.
*1997 Arnstein Kirste: Redaktør i Årsskriftet i 4 år.
*1998 Freddy Nilsen: Fremragende lokalhistorisk arbeid i Asker og Bærums Budstikke.
*1999 Stein Ryan: *Hustrudrapet i Risfjellkastet.*
*2000 Jon C Walter: *Likt og ulikt fra Landøyas historie.*
*2001 Kjell H. Kittelsen og Jan-Martin Larsen: *Vestmarka. Veifar og vandring.* og *Vestmarka. Seterliv og kølabrenning.*
*2002 Kjell Baalsrud: *Bekkene i Bærum.*
*2003 Bernt Kristian Børresen: Diverse historiske bøker og skuespill.
*2004 Robert Ramsøy og Kaare Tisthammer: *Høvik Verk – det gode sted å vokse opp.*
*2007 Gerd Hagen: *En beretning om stiftelsen Wøyen.*
*2008 Ellen Rugstad Jensen: *Skolen i Svingen.*

## Eksterne lenker
* Hjemmeside
* Artikkelen «Asker og Bærum historielag» på Lokalhistoriewiki
Liten skogshårmygg

**Liten skogshårmygg** (*Bibio nigriventris*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae).

## Utseende
En middelsstor (lengde 6–8&nbsp;mm), svart hårmygg med delvis lyse bein. Et sikkert kjennetegn er at antennene består av bare sju ledd. Vingene er glassklare til svakt røykfargede, vingeårene er brune, også de bakerste, dette er spesielt tydelig hos hunnen. Vingemerket er tydelig, men ikke så påfallende som hos den ellers lignende arten enghårmygg (*Bibio johannis*). Hanne har svarte lår, brungule legger og føtter. Hunnen har svart kropp og rødgule bein. Larvene er hvite og virker i motsetning til de fleste andre hårmygglarver glinsende, hodekapselen er mørkebrun.

## Levevis
Arten finnes mest i eller ved skog, men kan også forekomme litt over tregrensen i fjellet. Man finner også ofte eksemplarer på snøfenner og breer høyt til fjells, men disse har mest trolig blitt ført med vinden fra lavere høyder. Som hos andre hårmygg lever larvene i tette klynger i bakken, der de spiser råtnende løvstrø. De voksne myggene flyr i mai til juli, senest lengst i nord og i fjellet. Hunnene, men sjelden hannene, kan treffes på blomster der de drikker nektar.

## Utbredelse
Arten forekommer i Mellom- og Nord-Europa, også på Island. I Norge er den vanlig over hele landet.

## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Liten skogshårmygg**, *Bibio nigriventris* Haliday, 1833

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Thorvald Gressum

**Thorvald Johannes Gressum** (1931–2008) var en norsk lokalpolitiker som representerte Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sarpsborg fra 1984 til 1995.

Gressum overtok som ordfører i gamle Sarpsborg kommune etter Eugen Olsen. Gressum var ordfører fra 1984 til kommunesammenslåingen i 1992.

Han var den siste ordfører i gamle Sarpsborg kommune og den første ordfører i nye Sarpsborg kommune, hvor han var ordfører i første bystyreperiode ut året 1995.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Bildeserie av Thorvald Gressum i Sarpsborg Arbeiderblad
Eugen Olsen (Sarpsborg)

**Eugen Olsen** (født 15. januar 1916, død 11. desember 1986) var en norsk lokalpolitiker som representerte Arbeiderpartiet. Han var ordfører i Sarpsborg fra 1966 til 1983. Han overtok som ordfører etter Sverre Andersen, også fra Arbeiderpartiet, som var ordfører i perioden 1954-1965.

Olsen var medlem av kommunestyret i Sarpsborg fra 1948 til 1983, medlem av formannskapet fra 1952 og var ordfører i 18 år fra 1966 til 1983.
Før han ble ordfører var han formann i Sarpsborg Trelastlager.  

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1983 og innehadde også Arbeiderpartiets gullmerke for 50 års medlemskap. 

## Referanser
Vidkun Erlingsson

Ridder **Vidkun Erlingsson**  (eller **Vidkunn**, ca 1255–1302) var bror av baron Bjarne Erlingsson og i likhet med broren var han sentral i riksrådet både under Eirik II Magnusson og Håkon V Magnusson. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hans far var lensmannen Erling Ivarsson (nevnt i kilder i 1263 og 1264), morens navn er ikke kjent. Vidkunn stammet fra Bjarkø-slekten, som eide store eiendommer. En rekke av Norges viktigste menn i middelalderen nedstammer fra ham. Selv om han ikke var så betydelig som broren Bjarne Erlingsson, var han ikke desto mindre medlem av det høyeste riksaristokrati i siste del av høymiddelalderen. Deres far hadde deltatt i kong Håkon IV  Håkonssons tokt til Skottland i 1263.

### Adelsmann
Vidkun Erlingsson giftet seg den  20. august 1291 med Gyrid Andresdatter (død 1323), datter av baron Andres Gregoriusson (nevnt i kilder i 1273). Hustruen Gyrid hørte til Ståreims-ætten fra Nordfjord og var i slekt med kongehuset. Han trengte en pavelig dispens for ekteskapet, idet han tidligere hadde hatt «usømmelig omgang» med en av Gyrids kusiner av tredje grad. I søknaden til paven heter det også at ekteskapet skulle gjøre slutt på fiendskapet mellom deres slekter.

Det eneste kjente barn fra ekteskapet er Erling Vidkunson. Men det anses som mulig at han også hadde en uekte sønn; for Erling betegnet i 1347 Ragna Jonsdatter som en slektning, noe som åpner for slutningen at hennes far kan ha vært Vidkun.

Vidkun nevnes første gang i kildene i 1281, når han føres som vitne i ektepakten av Toxburgh mellom kong Erik og den skotske prinsesse Margrete Aleksandersdotter. Han ble igjen som gissel i Skottland inntil ekteskapet var fullbyrdet. Dette tyder på at han da var ung og uten noen ledende embeder i styringsverket, men han var allerede ridder. I 1284 dro han med sin bror Bjarne som kong Eriks sendemann til Skottland for å fornye fredsavtalen i Perth av 1269. Året etter omtales han i en fullmakt til norske utsendinger til Norge og Danmark som medlem av det kongelige riksråd.

Han deltok i den offensive politikken overfor Danmark som i 1286 på nytt energisk ble innledet. Målet var å få gjennomslag for arvekravet til Ingeborg, enken etter den avdøde kong Magnus lagabætir, som hadde tilsagt henne Danmark. I 1295 var Vidkunn den sjette i en rekke av tyve garanter for våpenhvilen mellom Norge og Danmark. Han tok også del i hevntoktet mot Danmark i året 1300.

Fra rekkefølgen på dokumentvitnene i senere dokumenter, der han rykket gradvis fremover, lar seg formode at han fikk barons tittel. Dersom dette er korrekt, var han av de siste som førte denne tittelen. Han var også en av de første som fikk tittelen «ridder». Som rådgiver for kong Erik og senere for kong Håkon spilte Vidkunn en stor politisk rolle på en tid da kongens rådgivergruppe begynte å bli institusjonalisert som «kongelig riksråd».

## Referanser




## Litteratur
* Erik Opsahl: Artikel „Vidkunn Erlingsson“ i: ''Norsk biografisk leksinkon'', lest 25. april 2011.

## Eksterne lenker
* Bjarköy i *[[Salmonsens konversasjonsleksikon]]*
Olav Ugjæva

**Olav Ugjæva** (norrønt *Ólafr úgæva*) (død 1169) var et kongsemne i borgerkrigstida i Norge. Han tok kongsnavn i 1167, men måtte året etter flykte til Danmark, der han døde.

Olav var sønn til Gudbrand Skavhoggsson (Guðbrandr Skafhǫggsson) og Maria Øysteinsdotter (María Eysteinsdóttir), datter av kong Øystein Magnusson. Han blei oppfostra av Sigurd Agnhatt (Sigurðr agnhǫttr). Ifølge Snorre bodde Sigurd på Opplandene (det indre Østlandet), mens forfatteren av Fagerskinna hevder han var fra «øst i Viken», altså på østsiden av Oslofjorden. 

På slutten av 1160-tallet blei Norge styrt av jarl Erling Skakke mens sønnen hans, kong Magnus Erlingsson, var mindreårig. Erling hadde lyktes i å få gjort sønnen til konge etter langvarige kamper mot andre kongsemner siden midten på 1150-tallet. I 1167 reiste Sigurd Agnhatt og fostersønnen Olav en flokk på Opplandene, mens Erling Skakke var i Danmark. Etter at Erling vendte tilbake til Norge for å bekjempe reisinga angreip Olav og hans menn Erling i et bakhold på Rydjokul i Sørum. Erling blei skada og kom seg så vidt unna. Ifølge sagaene blei det sagt at Olav var uheldig som ikke fikk drept Erling i denne kampen, og slik fikk Olav tilnavnet, som betyr omtrent *Olav den uheldige*.

Året etter reiste Olav og flokken hans til Viken (Oslofjord-området), der de blei slått i et slag ved Stanger (i Våler i Østfold). Sigurd Agnhatt blei drept i slaget, men Olav kom seg unna og flykta til Danmark. Året etter blei han sjuk og døde der. Sagaene forteller at danskene holdt ham for å være hellig.

Olav og reisinga hans omtales i kongesagaene Heimskringla og Fagrskinna. Disse to sagaene er uenige om han døde i Århus eller Ålborg.

## Referanser


## Litteratur
**Fagerskinna*, oversatt av Edvard Eikill. Saga bok, Stavanger 2008
* Snorre: *Norges kongesagaer*. Oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Johan Reksten

**Johan Ludwig Mowinckel Reksten** (1948–2017) var en norsk skipsreder og eiendomsutvikler.

Han var sønn av skipsreder Jens Gran Mowinckel (1918–50) og amerikanske Carol Montgomery (1917–90). Faren var av slekten Mowinckel. I 1953 giftet moren seg med skipsreder Hilmar Reksten (1897–1980). I 1965 adopterte Hilmar Reksten Johan.

Johan Reksten drev i perioden 1973–1996 Johan Rekstens rederi, Rederiet Johan Reksten, Jorek Shipping og Reksten Management. I 1981 overtok han driften av flere av skipene i den tidligere flåten til stefaren Hilmar Reksten. I 1984 ble de fleste av skipene solgt til opphugging. Enkelte skip hadde da ligget i opplag sammenhengende fra 1975. Han var partner i Firma Hilmar Reksten fra 1974 til 1978. Hans rederivirksomhet ble avviklet på midten av 1990-årene, etter at en rekke moderne kjøleskip var solgt.

Johans forretningsinteresser var til slutt konsentrert om familieeiendommen Moldegaard utenfor Os i Hordaland, som han hadde arvet etter farmoren i 1972 og, kjøpt tilbake på slutten av 1990-tallet etter en tid i annen manns eie.

I 2012 havnet han i en tvist med Kulturdepartementet om eierskapet til det tusen år gamle kunstverket «Fragment av sarkofag». Saken ble løst ved forlik i juni 2017.

## Referanser
Fylkesvei 2026

**Fylkesvei 2026** går mellom Kurusand og Åsumbakken i Kongsvinger.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 391 (Hedmark).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Stor skogshårmygg

**Stor skogshårmygg** (*Bibio varipes*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne middelsstore arten med mørke vinger liker seg best i skog og finnes langs kysten nord til Møre og Romsdal i Norge.

## Utseende
En middelsstor (lengde 7 – 9 mm) hårmygg som kan variere noe i fargen, men vingene er vanligvis nokså mørkt sotfargede. Antennene består av ni ledd. Vingene har et stort og tydelig vingemerke (pterostigma). Hannen er vanligvis helt svart, men leggene og føttene kan være lysere. Den er kledt med grove hår som vanligvis er svarte på forkroppen, hvite på sidene av bakkroppen. Det finnes også en fargevariant med hvite hår på forkroppen, men den er foreløpig bare kjent fra Storbritannia. Bakbeinas første fotledd er ganske slankt, i motsetning til hos enghårmygg og *[[Bibio lanigerus]]*, som har i alle fall litt oppsvulmede fotledd. Hunnen har vanligvis mørk kropp, bortsett fra undersiden av bakkroppen som er rødlig gul. Lårene er klart røde, i alle fall innerst, leggene og føttene vanligvis svarte. Helt svarte individer kan forekomme. Larvene er brungule.

## Levevis
Arten lever i og i kanten av skog, vanligvis løvskog, men den kan også forekomme i barskog. Larvene lever i tette klynger i bakken der de spiser døde plantedeler. De bruker ett år på utviklingen. De voksne myggene flyr på solskinnsdager i mai – juni. Hannene sitter ofte og soler seg med spredte vinger, eller svermer i to – tre meters høyde rundt frittstående trær og busker. Begge kjønn kan påtreffes på blomster der de drikker nektar, og også på planter som er angrepet av bladlus, der de slikker i seg søt honningdogg.

## Utbredelse
Arten er utbredt i Europa, der den er vanligst i vest. I Norge finnes den bare langs kysten, og er funnet nord til Møre og Romsdal.

## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Stor skogshårmygg**, *Bibio varipes* Meigen, 1830

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Regime

**Regime** betyr styre, styresett eller styreform, men brukes ofte i negative sammenhenger, som for eksempel strengt eller hardt regime.

Ordet kommer av «regiment» som er den grunnleggende enheten i en armé, derfor brukes det ofte i negative sammenhenger, fordi i et militært diktatur kan ordet regime brukes negativt og i et militært diktatur brukes militæret, og derfra kommer ordet regiment.

## Eksterne lenker
*
Ian Turner

**Ian Turner** (1925–2010) var en amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Turner ble olympisk mester i roing under OL 1948 i London. Han var med på den amerikanske åtteren som vant foran Storbritannia og Norge. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den amerikanske båten var roerne; brødrene Ian og David Turner, James Hardy, George Ahlgren, Lloyd Butler, David Brown, Justus Smith, John Stack og Ralph Purchase som var styrmann.

## OL-medaljer
* 1948  London -  **Gull** i roing, åtter  USA

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Høyfjellshårmygg

**Høyfjellshårmygg** (*Bibio siebkei*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne arten kan overleve høyt til fjells der det er ganske lite vegetasjon, og finnes ikke lenger nede. Larvene lever trolig av lav. Arten har fått sitt latinske navn etter den norske entomologen Johan Heinrich Spalckhawer Siebke. 

## Utseende
En middelsstor (lengde 6–8 mm) hårmygg. Antennene har åtte eller ni ledd, vingene er melkehvite til svakt rødfargede. Begge kjønn har svart kropp. Hannen har forkroppen kledt med bare svarte hår, bakkroppen er hvithåret på siden. Lårene er svarte, legger og føtter brungule bortsett fra spissen av bakleggene, som er svart. Hunnen har svarte hofter, resten av beina er røde. Larvene er skittenhvite med mørkere hodekapsel.

## Levevis
Denne arten lever mest høyt til fjells, selv om den kan påtreffes på lavheier ned til tregrensen. Lengst nord i Norge (Magerøya) finnes den ned til havnivå. Man kan ofte finne den på fjelltopper med svært lite vegetasjon, opptil 1700 meter over havet i Sør-Norge. Larvene lever i bakken der de trolig spiser mest lav. De bruker minst to år på utviklingen, lengst oppe sannsynligvis lengre tid. De voksne myggene flyr i juli – august, men er ofte i aktivitet bare en liten del av tiden på grunn av vind.
## Utbredelse
Arten er holarktisk, det vil si at den forekommer både i den palearktiske sone og i Nord-Amerika. Den er den hårmyggarten som går lengst mot nord og er funnet både på Novaja Semlja og på Baffin Island. Den finnes i Alpene, i fjellene i Skandinavia, i Alaska og det nordlige Canada, og i Rocky Mountains sør til Colorado.
## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Høyfjellshårmygg**, *Bibio siebkei* Mik, 1887 (= *Bibio femoralis* (Siebke, 1864), ikke Meigen)

## Referanser




## Eksterne lenker
*
The Guardian Weekly

***The Guardian Weekly*** er den internasjonale utgaven av den britiske avisen *[[The Guardian]]*. Den utgis ukentlig over hele verden, og inneholder også artikler fra den britiske søndagsavisen *The Observer*, amerikanske *[[The Washington Post]]* og franske *[[Le Monde]]*. 

Avisen ble utgitt første gang etter at Versaillestraktaten var inngått i 1919 og trykkes i Storbritannia, Canada og Australia.

## Referanser
Thorstein Kråkenes

**Thorstein Kråkenes** (født 3. april 1924 i Fana, Bergen, død 17. september 2005 i Bønes, Bergen) var en norsk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Kråkenes vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1948 i London. Han var med på den norske åtteren som kom på tredjeplass bak USA og Storbritannia. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den norske båten var roerne; Kristoffer Lepsøe, Thorstein Kråkenes, Hans Hansen, Halfdan Gran Olsen, Harald Kråkenes, Leif Næss, Thor Pedersen, Carl Monssen og Sigurd Monssen som var styrmann.

## OL-medaljer
* 1948  London -  Bronse i roing, åtter  Norge

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Buckie

**Buckie** (skotsk-gælisk: *Bucaidh*) er en by (*[[Bystatus#Engelsktalende land|town]]*) med historisk status som burgh (definert som sådan i 1888) i regionen Moray i Skottland. Buckie er en havneby på sørsida av Moray Firth. Byen var historisk sett i det tradisjonelle grevskapet Banffshire hvor den var den største byen inntil denne formen for administrative område ble avskaffet i 1975. 

Byen er den tredje største i Moray etter Elgin og Forres og innenfor definisjonene av statistikk publisert av *General Register Office for Scotland* ble den rangert som nummer 75 i listen over befolkningsestimater for bosetninger i Skottland på midten av 2006. Buckie er praktisk talt like langt til Banff i øst og Elgin i vest, med begge omtrent 27 km unna, mens Keith ligger 19 km sørover med vei. 

Ved folketellingen i 2001 hadde Buckie 8 059 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 8 100 innbyggere. Beregnet folketall for 2020 har 9010 innbyggere.

## Etymologi

Opprinnelsen til navnet på byen er ikke helt klar. Selv om folkeetymologien er at Buckie er oppkalt etter en konkylie (genus *buccinum*), er realiteten at den delte marine bakgrunnen er en tilfeldighet. Navnet Buckie ville opprinnelig ikke ha identifisert et sted umiddelbart ved siden av havet, så alternative etymologiske kilder er mer sannsynlige. Dessverre, i en av de tidligere bøkene om skotske stedsnavn, får ikke Buckie on the Moray Firth en omtale. Imidlertid beskrives stedsnavnet Buckie i Balquhidder-distriktet i Perthshire som avledet fra det gæliske ordet *boc* eller walisisk *bowk*, som begge betyr en bukk eller hannhjort. Dette antyder betydningen av Buckie som stedet der mannlige hjort samles, mest sannsynlig refererer til dalen til det som i dag er kjent som Buckie Burn (*burn* er skotsk for elv eller bekk).

## Norske flyktninger
Under den andre verdenskrig ble det dannet et eget norsk flyktningesamfunn i byen. Den norske regjeringen opprettet en egen norsk skole og et legekontor. Mange av fiskefartøyene som ble brukt i englandsfarten ble brukt i fiskeri med norsk fiskere, og fisket ut ifra Buckie. Fisket foregikk for det meste i Moray Firth. Den norske flåten bestod av over 15 fiskefartøy. En eget norsk slipp og et verksted ble kjøpt for slipping og reparasjon av fartøyene. Denne slippen sysselsatte omtrent 60 nordmenn. Den norske forretningsmannen og mangemillinæren Trond Mohn ble født i Buckie den 3. april 1943.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Buckie & District Fishing Heritage Centre
* 1st Buckie Company Boys' Brigade - Largest UK company 
* Buckie & District Pipe Band
Europavei 38

**Europavei 38** går mellom Glukhov i Ukraina og Tsjimkent i Kasakhstan.

Trasé fastlagt av UNECE: Glukhov – Kursk – Voronezj – Saratov – Uralsk – Aktobe – Karabutak – Aralsk – Novokazalinsk – Kzylorda – Shymkent.

## Knutepunkter
}

|}

## Eksterne lenker
Bridge of Weir

**Bridge of Weir** er en landsby (*[[Landsby#Landsbyer i engelsktalende land|village]]*) i regionen Renfrewshire i Skottland. Den ligger i området Strathgryfe og er oppkalt etter en bro over elven Gryfe bygget omkring 1770. I dag er landsbyen først og fremst en sovekommune for Glasgow og Paisley.

Ved folketellingen i 2001 hadde Bridge of Weir 4&nbsp;635 innbyggere.
 
I 2006 ble folketallet estimert til 4&nbsp;650 innbyggere.


## Referanser
Zemene Mesafint

**Zemene Mesafint** (transkribert ge'ez: *zamana masāfint*, moderne ge'ez *zemene mesāfint*, oversatt som *Dommernes tidsalder, Prinsenes tidsalder* e.l. etter Dommernes bok) var en periode i etiopisk historie som var preget av isolasjon og konflikter mellom krigsherrer, hvor keiseren hadde liten reel makt, stort sett bare over byen Gondar, og hvor både kulturen og samfunnet i Etiopia stagnerte. 

Motsetninger mellom religioner (særlig mellom etiopisk-ortodokse kristne og muslimer, og også innenfor den etiopiske kirke), språkgrupper (oromo og amharisk) og nasjonaliteter som hadde levd sammen i riket for hundrevis av år (agaw, amhara, shewa og tigray-tigrinya, i tillegg til oromo-nykommerne) ble brukt som motivasjon av krigsherrer for å krige med hverandre. 

## Tidsløp
Tradisjonelt har Zemene Mesafint blitt tidsatt fra 7. mai 1769, da Ras Mikael Sehul avsatte keiser Iyoas I til 11. februar 1855, da Kassa Haile Giorgis ble kronet keiser Tewodros II, etter å ha nedkjempet alle sine rivaler. Starten på perioden kan også regnes som 13. oktober 1706, da Iyasu I ble myrdet, og den resultrende negangen for keiserdynastiet, eller fra starten av Iyoas' styre, 26. juni 1855. 

## Anarki
Under Zemene Mesafint ble stadig nye keisere innsatt av adelen, og ikke alle kom fra det salomoiske dynasti. Etiopia utenfor Gondar ble preget av stadige etniske konflikter. Den mektige krigsherren Ras Mikael Sehul, guvernøren av Tigray-provinsen, kom til å spille en viktig rolle tidlig i perioden, og utnevnte flere ksiere. Det oromiske Yejju-dynastiet spilte også en viktig rolle under Zemene Mesafint. 

På starten av 1800-tallet kjempet Ras Gugsa av Begemder og Ras Wolde Selassie av Tigray over kontroll over keiser Egwale Seyon. Wolde Selassie vant, og styrte praktisk talt Etiopia fram til hans død i 1816. 

På grunn av de stadige krigene reiste få europeere til Etiopia i denne perioden. 

## Keiser Tewodros gjernforener Etiopia
Zemene Mesafint slutta med at Ras Kassa Hailu, senere kjent som Tewodros II, kjempet seg til makten i landet. Først skaffet han seg kontroll over Dembiya-provinsen, og etter en serie slag fra Gur Amba i 1852 til Derasge i 1855 kontrollerte han hele Etiopia. Dermed var den keiserlige makten i Etiopia atter en gang kontrollerte av en enkelt mann, noe som regnes som slutten på Zemene Mesafint og begynnelsen på det moderne Etiopias historie.
Rafael Muñoz

**Rafael Muñoz Pérez** (født i Córdoba 3. mars 1988) er en spansk svømmer. Han svømmer butterfly og rygg for klubben A.D.N. Vista Alegre. Muñoz deltok i Sommer-OL 2008 i kategorien 100 m butterfly og har blitt spansk mester på både 50 og 100 m butterfly to ganger. Under kortbane-EM 2008 tok han sølv på distansen 50 m rygg.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Stanislav Donets

**Stanislav Jurjevitsj Donets** (russisk: Станислав Юрьевич Донец; født 7. juli 1983) er en russisk svømmer fra Dimitrovgrad. Donets er 1,94 m høy og veier 84 kg (2008).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Phrynocephalus maculatus

***Phrynocephalus maculatus*** er en paddehodeagam. Artsepitetet *maculatus* betyr «flekkete», men arten må ikke forveksles med flekket paddehodeagam, som lever lenger nord.

Nominatunderarten *P. maculatus maculatus* finnes på det sentrale platået i Iran, og videre østover gjennom det sørlige Afghanistan og Balutsjistan til Nushki i Pakistan. Underarten *P. maculatus longicaudatus* lever langs Saudi-Arabias kyst mot Den persiske golf, og det kan tenkes at utbredelsen strekker seg inn i Irak og det sørvestlige Iran.

I Iran og Pakistan lever arten i flat ørken med sand eller grus, og på saltflater.

## Litteratur

* A.E. Leviton, S.C. Anderson, K. Adler & S.A. Minton (1992) *Handbook to Middle East Amphibians and Reptiles*, Society for the Study of Amphibians and Reptiles, ISBN 0-916984-23-0

## Eksterne lenker
*
Myndighetsperson

**Myndighetsperson** er i daglig tale å forstå som en embetsmann, høyere offentlig tjenestemann eller politiker som i egenskap av funksjon eller verv kan utøve myndighet på vegne av staten, fylkeskommunen eller kommunen.

Noen former for myndighet kan i praksis delegeres slik at enhver betrodd ansatt kan settes til å utøve begrenset myndighet i forhold til sitt saksområde. Dette gjelder vanlig for såkalt tilsynsmyndighet som kystvakt, tollvesen, helsetilsyn, bygningskontroll, arbeidstilsyn m.fl.

Sterkere former for myndighetsutøvelse krever ofte medvirkning fra for eksempel politiet eller domstolene.

Begrepet benyttes i en mer innsnevret betydning om medlem av statsledelsen, som medlem av Kongehuset, Storting, regjering eller Høyesterett.

Politiets sikkerhetstjeneste har i Norge et særlig ansvar for å forebygge og etterforske trusler mot medlemmer av statsledelsen, inkludert tilsvarende representanter for andre land, så som statsoverhoder eller ambassadører. I denne oppgave kan tjenesten benytte seg av særskilte metoder, jfr. politiloven § 17 d og straffeprosessloven § 222 d annet ledd.
Sigurd Monssen

**Sigurd Synnestvedt Monssen** (født 10. oktober 1902 i Bergen, død 7. november 1990 samme sted) var en norsk roer som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Monssen vant en olympisk bronsemedalje i roing under OL 1948 i London. Han var styrmann på den norske åtteren som kom på tredjeplass bak USA og Storbritannia. Roøvelsene ble gjennomført i perioden 5. til 8. august 1948 på Themsen. Mannskapet på den norske båten var roerne; Kristoffer Lepsøe, Thorstein Kråkenes, Hans Hansen, Halfdan Gran Olsen, Harald Kråkenes, Leif Næss, Thor Pedersen, Carl Monssen og Sigurd Monssen som var styrmann.Georg Angell Christensen var reserve.

## OL-medaljer
* 1948  London -  Bronse i roing, åtter  Norge

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gulvinget hårmygg

**Gulvinget hårmygg** (*Bibio brunnipes*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Denne middelsstore arten kjennes lettest på de brungule vingene. Den finnes bare over tregrensen.

## Utseende
En middelsstor (lengde 7 – 9&nbsp;mm) hårmygg. Den kjennes lettest på at vingene er markert gulaktig brune, og at hunnens forkropp er brunrød. Antennene har ni ledd. Hannen har svart kropp, rødbrune bein. Kroppen er kledt med hvite til gulaktige hår, også på ryggen av forkroppen. Hunnen har svart hode, resten av kroppen er brunrød (rustrød). Beina er rødlige. Larvene er gulbrune med litt mørkere hodekapsel.

## Levevis
Arten finnes på helst litt fuktige fjellenger, fra tregrensen til ca. 1450 meter over havet i Sør-Norge. Lengst i nord finnes den ned til havnivå. Som hos andre hårmygg lever larvene i tette klynger i bakken, der de spiser døde plantedeler, kanskje også planterøtter. I motsetning til mange av de andre artene er denne arten sjelden spesielt tallrik. Larvene bruker trolig minst to år på utviklingen. De voksne myggene flyr i juli – september. De besøker sjelden blomster.

## Utbredelse
Arten er holarktisk, det vil si den forekommer både i den palearktiske sone og i Nord-Amerika. Dette har, ved siden av at arten varierer en del i fargen, ført til at den er blitt beskrevet mange ganger under ulike navn. Man kjenner til at minst 14 ulike latinske navn har blitt brukt på denne arten. Den finnes i fjellene i Mellom-Europa (Alpene og Tatrafjellene), Norden og videre østover til Mongolia og Kamtsjatka, og i nordlige og høyereliggende områder av Nord-Amerika så langt sør som til Colorado. I Norge forekommer den trolig i de fleste fjellområder unntatt lengst ute mot kysten.

## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Gulvinget hårmygg**, *Bibio brunnipes* (Fabricius, 1794)

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Brønnøysund Idrettslag

**Brønnøysund Idrettslag** ble stiftet i 1917. Laget har tilhørighet i midtre og sørlige deler av Brønnøysund.

Laget har ca. 800 medlemmer innenfor grenene fotball, håndball, svømming, turn, friidrett og idrettsskole. Det rekrutterer barn og ungdom først og fremst fra Brønnøysund barne- og ungdomsskole og Brønnøysund videregående skole.

Seniorlaget har ligget i bunn av fjerdedivisjon de siste to sesongene, og berget nedrykk med et nødskrik i både 2013 og 2014. Brønnøysund vant sitt 1. seriegull i den nye HESA-ligaen etter 2015 sesongen. Gullet ble sikret 27. september med en 1-4 seier borte mot Innstranden, runden før sesongen ble avsluttet. 

## Tabell

## Historie
Høsten 1917 ble Helovard Lund, Aksel Skråmo, Kristian Olsen og Alf T. Nielsen enige om danne  en idrettsforening i Brønnøysund. Konstituerende møte ble holdt på en kafe i Maren Saurens hus, og navnet ble "Brønnøy Turn og Idrettsforening". Alf T. Nielsen ble utnevnt som den første formannen den 1. september 1917. 1920-årene ble de første fotballkampene spilt mot lag som Sandnessjøen IL, Dønna, Leirfjord og Nesna. 

I 2015 sesongen kunne juniorkapteinen Fredrik Salhus løfte Dana Cup trofeet sammen med BILs G17 lag. Samme sesong tronet Brønnøysund øverst i 4. divisjonen.

## Meritter

## Anlegg
Håndball og allidrett foregår i Brønnøyhallen øst for Brønnøysund videregående skole. Tidligere ble fotballkampene avviklet på naturgressbanen øst for Flatåsen samt tidligere grusbane mellom Flatåsen og Brønnøyhallen. Etter at grusbanen fikk kunstgressdekke, spilles de fleste kampene her, hvor det nylig er satt opp et klubbhus. Den gamle kunstgressmatta ble byttet ut våren 2014 til stor glede blant spillerne. Det ble også bygget tribune på langsiden hvor klubbhuset ligger.  

Vinteren 2013 sto den oppblåsbare Torghatten Arena ferdig. Høsten samme året blåste lufthallen ned av en storm. Plastdukene på østsiden fikk de verste vindkastene og ble flerret opp flere steder ved at koblingene til luftaggregatene ble dratt av. Sommeren 2014 sto hallen oppe igjen etter å ha blitt lappet. Den permanent brukstillatelse fra kommunen kom i orden desember 2014. 9. desember 2015 fikk hallen nye rivningsskader og hallen ble kontrollert tatt ned. Denne gangen var problemet de fleksible kanalene mellom hall og viftehusene. Hallen kom den opp igjen i februar 2016. 29. april 2016, på et tidspunkt da vindhastigheten ved nærmeste målestasjon ble målt til ca. 26 m/s, gikk det galt igjen. Etter dette betraktes hallen som forsikringsmessig havarert og er kondemnert. Det jobbes nå med å realisere en ny stålhall på samme fundament.


File:Brønnøysund Kunstgressbane.JPG|Brønnøysund Kunstgress
File:Brønnøysund Kunstgressbane - tribune.jpg|Tribune


## Logo og draktfarge
Brønnøysund IL har de siste tiårene spilt med blåhvite stolpedrakter. På 70-tallet varierte derimot bruken av hvite shortser og strømper. 

På 50-tallet var logoen trekant-formet som var moderne på den tiden. BIL gikk derimot over til en sirkelformet logo.
## Kjente spillere
* Ulrik Saltnes
* Isak Helstad Amundsen

## Eksterne lenker
* 
* Lenke hos fotball.no
Arda (elv i Bulgaria)

**Arda** (bulgarsk: Арда, gresk: Αρδας, *Ardas*) er ei elv som renner i Bulgaria og Hellas. Den har sitt utspring i Rodopifjella i Bulgaria nær landsbyen Arda, og renner 290 kilometer østover forbi Kărdzjali og Ivajlovgrad, og så inn i Hellas gjennom nordlige deler av prefekturet Evros, inkludert Kastanies. Den munner så ut i Maritsa, like vest for Edirne i Tyrkia. I den bulgarske delen av elva er det bygd tre demninger med tilhørende vannkraftverk: Kărdzjali-demningen, Studen Kladenets og Ivajlovgraddemningen. 229 kilometer av elva ligger i Bulgaria, og den er den lengste elva i Rodopifjella. Broa Djavolski most fra middelalderen er ei buebro som krysser elva 10 kilometer fra Ardino.

Tre ganger i 2005 flomma elva over, særlig i Kastanies-området, der den gjorde området om til en lagune. Sammen med Maritsa flomma den inn i gater og bygninger, slik at flere mennesker stranda i hjemmene sine.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 2304

**Fylkesvei 2304** går mellom Helgumsdalen og Raknerud i Gran kommune

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 35 (Oppland).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Dospat

**Dospat** (bulgarsk: Доспатска река, *Dospatska reka*; gresk: Δεσπάτης, *Despatis*) er ei elv vest i Rodopifjellene og den viktigste sideelva til Mesta. Elva har en lengde på om lag 97 kilometer, av disse er 79 i Bulgaria.

Den har sitt utspring i Bulgaria nær den 1&nbsp;600 m høye toppen Rozov Vraj og renner sørøstover mot Dospatreservoaret. Etter dette snur den sørvestover og fortsetter fram mot sør før den munner ut i Mesta fra venstre i Hellas, like sør for landegrensa. Elva har et nedslagsfelt på 633,5 kvadratkilometer.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Brunvinget hårmygg

**Brunvinget hårmygg** (*Bibio rufipes*) er en art av mygg som tilhører familien hårmygg (Bibionidae). Den er en nordlig art som man helst finner på fuktige steder i fjellet.

## Utseende
En middelsstor (lengde 7 – 9&nbsp;mm), kraftig bygd hårmygg. Vingene er brune med markerte årer. Den kan ellers kjennes på at antennene består av ti ledd, og at framleggen (protibia) har en bevegelig spore som er nesten like lang som den piggaktige spissen som leggen er trukket ut til, hos de fleste andre arter er denne mye kortere. Hannen har svart kropp, hårene på ryggen av forkroppen er mørke, ellers er kroppshårene for det meste lange og bleke. Beina er rødlige. Hunnen har hode og kropp svart, beina brunrøde. Larvene er gulbrune.

## Levevis
Denne arten finnes helst på fuktige steder, som myrer og vierkratt, fra tregrensen og opp til ca. 1350 meter over havet i Sør-Norge. Larvene lever i tette klynger i bakken, der de spiser dødt plantemateriale. Larveutviklingen tar to år. De voksne myggene flyr i august – september, flygetiden begynner et par uker senere enn hos gulvinget hårmygg og høyfjellshårmygg som gjerne finnes i de samme områdene.

## Utbredelse
Arten finnes i fjellene i Norden og i Nord-Amerika, men ser ut til å mangle i Mellom-Europas fjellområder. Et publisert "funn" fra Ungarn viste seg å skyldes en misforstått lokalitetsetikett. I Norge ser arten ut til å være noe mindre utbredt og sjeldnere enn gulvinget hårmygg, men finnes i mange av de samme områdene.

## Systematisk inndeling

* orden Tovinger, Diptera
** underorden Mygg, Nematocera
*** overfamilie **Bibionoidea**
**** familie Hårmygg, Bibionidae
***** **Brunvinget hårmygg**, *Bibio rufipes* (Zetterstedt, 1838)

## Referanser




## Eksterne lenker
*