Podgorica

**Podgorica** (kyrillisk: Подгорица) er hovedstaden i Montenegro. Fra 1000-tallet kjennes byen som **Birziminium**. I middelalderen er den kjent som  **Ribnica,** og dagens navn stammer fra 1326. I Jugoslavia-perioden fra 1946 til 1992 het byen **Titograd**, oppkalt etter Jugoslavias statsleder Josip Broz Tito. 

Podgorica ligger på Zetasletten *(Cemovsko Polje)* ved elven Morača der denne løper sammen med Zeta. Byen ligger 20 km nord for Moracas utløp i Shkodërsjøen. Byen Podgorica har 136&nbsp;472 innbyggere (folketelling 2003), og det bor totalt 169&nbsp;132 mennesker i kommunen. Om lag 22 % av landets befolkning bor i byen. 

Podgorica består av Podgorica kommune, og to bydelsforvaltninger *(Urban municipalities, Градске општине, Gradske opštine)*, nemlig Bydel Golubovci og Bydel Tuzi. Hele kommunen er videre inndelt i 57 lokale distrikter *(local communities, мјесне заједнице, mjesne zajednice)*, hvor innbyggerne deltar i lokalt styre av visse funksjoner.

## Historie
Oldtidens Doclaea lå 3 km nordvest for dagens Podgorica, og hadde 3–10&nbsp;000 innbyggere under Romerriket. Omkring 1000, i den serbiske perioden, ble *Birziminium* dannet på stedet der Podgorica nå ligger. Huset Nemanjić anerkjente den viktige handelsveien her ved elven *Ribnica*, og grunnla en befestet by i ufredstidene som hersket. Bysants var en konstant trussel i disse årene.

Det serbiske dynastiet styrket byen som handelssenter, og den kalles *Podgorica* i arkiver i Kotor fra 1326. Etter den ottomanske invasjonen bygde tyrkerne en stor borg her i 1474, og byen motstod alle angrep. Tyrkerne styrte byen i 404 år, den ble ikke integrert i Montenegro før ved Berlin-kongressen i 1878.

I 1902 fikk byen sin første industribedrift – en tobakksfabrikk – og 1904 fikk Podgorica sin første sparebank – den senere *Podgorička bank*. Folketallet i mellomkrigstiden var om lag 13&nbsp;000, byen var da hovedstad i Banat Zeta i kongeriket Jugoslavia. Under andre verdenskrig ble byen hardt rammet av bombing og krigshandlinger, helt til byen ble frigjort av partisanene den 19. desember 1944.

## Transport og økonomi
Sør for byen ligger Aerodrom Podgorica, en internasjonal lufthavn med ruter til blant annet Frankfurt am Main og Wien. Det går jernbane til Serbia i nord via Bijelo Polje, og til den montenegrinske byen Nikšić i nordvest. Mot sør går jernbanen til Bar med jernbanetunnel under Rumijafjellene.

Podgorica har et privatisert aluminiumsverk – Kombinat Aluminijuma Podgorica (KAP) – som foredler bauxitt fra gruver i storbyen Nikšić i nordvest. Det fraktes med godsjernbane som det er planer om å elektrifisere og bruke til passasjerdrift. Aluminiumsverket er største bedrift i Montenegro, og kritiseres for å forurense jordsmonent på Zetasletten.

Tre utenlandsk-eide teleselskaper har hovedkvarter i Podgorica – tyske T-Mobil Montenegro, norske Promonte (100% eid av Telenor), og serbisk-eide M-Tel.

Det dyrkes vindruer i Podgorica, og på sletten er vinkollektivet AD Plantaže mest kjent. De produserer både hvit og rød vin av god kvalitet.

Universitetet i Montenegro har et komplett studietilbud innen humanistiske, samfunnsvitenskapelige og naturvitenskapelige fag, samt egen business- og jus-utdanning. I 2005 ble det startet også opp undervisning i medisin.

## Eksterne lenker
*