RMS «Queen Mary»

**[[Royal Mail Ship|RMS]] «Queen Mary»** var et havgående passasjerskip som i perioden 1936 til 1967 seilte mellom Southampton i England og New York i USA. Skipet ble overlevert rederiet *[[Cunard Line|Cunard White Star Line]]* i 1934 og er oppkalt etter den daværende engelske kong Georg Vs dronning *[[Mary av Teck]]*. Størrelsen var og er imponerende: 80&nbsp;000 Bruttotonn, 311 meter lang, 79 meter høy, hvilket gjorde det til det nest største passasjerskipet i verden på det tidspunktet – etter søsterskipet *[[RMS «Queen Elizabeth»|«Queen Elisabeth»]].*

Under andre verdenskrig ble skipet anvendt som troppetransportskip mellom Australia/New Zealand og England med opp til 15&nbsp;000 soldater om bord. Etter krigen fortsatte skipet med transatlantisk passasjertrafikk inntil konkurransen med flytransport stoppet rutetrafikken.

## Under 2. verdenskrig
I slutten av august 1939 var RMS «Queen Mary» på vei fra New York til Southampton. Den internasjonale situasjonen førte til at hun ble eskortert av krysseren HMS «Hood». Hun kom trygt frem til Southampton og seilte tilbake til New York 1. september. Da hun ankom, var krigen blitt erklært og hun ble beordret til å bli i havnen ved siden av SS «Normandie» inntil videre.

I mars 1940 kom også RMS «Queen Elizabeth» for å vente i havnen. Skipet hadde utført en hemmelige reise fra Clydebank. De tre største linjeskipene i verden ble liggende stille i havnen, til de allierte befalene bestemte at skipene skulle brukes som troppeskip. SS «Normandie» ble ødelagt av en brann under tilpassingene til å frakte tropper. RMS «Queen Mary» forlot New York til Sydney, Australia, hvor hun, sammen med flere andre linjeskip, ble omgjort til troppeskip for å frakte australske og newzealandske soldater til Storbritannia.

I ombyggingen ble skipets skrog, overbygg og trakter malt marinegrå. Som et resultat av den nye fargen hennes, i kombinasjon med toppfarten, ble hun kjent som «Grey Ghost». For å beskytte mot magnetiske miner ble det montert en avmagnetiseringsspole rundt utsiden av skroget. Innvendig ble lugarmøbler og utsmykninger fjernet og erstattet med senger av tre.

2. oktober 1942 kolliderte RMS «Queen Mary» ved et uhell med ett av eskorteskipene sine, HMS «Curacoa», utenfor den irske kysten. Eskorteskipet sank. 239 mennesker døde. RMS «Queen Mary» fraktet tusenvis av amerikanere fra 29. infanteridivisjon til de allierte styrkene i Europa. Risikoen for U-båtangrep gjorde at RMS «Queen Mary» hadde fått ordre om å ikke stoppe under noen omstendigheter. Skipet seilte derfor videre med den forreste delen av baugen brukket. Noen kilder hevder at konvoiens ledende eskorte returnerte noen timer senere, for å redde 99 overlevende av HMS «Curacoa» mannskap på 338, inkludert hennes kaptein, John W. Boutwood. Påstanden blir motsagt av rutebåtens daværende stabskaptein Harry Grattidge, som mente at kapteinen på RMS «Queen Mary», Gordon Illingsworth, beordret de medfølgende konvoiskipene til å lete etter overlevende rett etter HMS «Curacoa» forliste.

Fra 8.–14. desember 1942 fraktet RMS «Queen Mary» 10 389 soldater og 950 i mannskapet (totalt 11 339). Under turen, rundt 1100 km fra Skottland under en kuling, ble hun plutselig truffet i siden av en bølge på rund 28 meter. Senere ble det beregnet at skipet krenget 52 grader, og ville ha kantret om hun hadde rullet tre grader mer.

Fra 25.–30. juli 1943 fraktet RMS «Queen Mary» 15 740 soldater og 943 i mannskapet (totalt 16 683). Dette er per 2022 rekorden for flest passasjerer som noen gang har blitt fraktet på ett fartøy. Så mange passasjerer ble kun fraktet om sommeren, fordi mange passasjerene måtte sove på dekk når skipet gikk med så stor kapasitet.

Under krigen fraktet RMS «Queen Mary» den britiske statsministeren Winston Churchill over Atlanterhavet for møter med andre allierte styrkene ved flere anledninger.

## Etter 2. verdenskrig
Etter å ha fraktet krigsbruder til Canada, gjennomførte RMS «Queen Mary» sin raskeste kryssing noensinne, og returnerte til Southampton på bare tre dager, 22 timer og 42 minutter. Skipet seilte med en gjennomsnittsfart på rundt 32 knop (59 km/t). Fra september 1946 til juli 1947 ble skipet bygget om for normal passasjerfart. Det ble også lagt til klimaanlegg. Skipet ble bygget til å kunne huse 711 passasjerer på førsteklasse (tidligere kalt hytteklasse), 707 på lugarklasse (tidligere turistklasse) og 577 passasjerer på turistklasse (tidligere tredje klasse).

Den 1. januar 1949 gikk RMS «Queen Mary» på grunn utenfor Cherbourg i Frankrike. Dagen etter kom skipet seg løs og returnert til tjeneste.

I 1958 begynte den første transatlantiske flyvningen med  De Havilland DH106 Comet 4. Flyet brukte bare 7–8 timer fra London til New York på. Etterspørselen etter havkryssing med linjeskipene falt markant etter flyreisene med  De Havilland DH106 Comet 4 ble tilgjengelige. På noen reiser, spesielt om vinteren, seilte RMS «Queen Mary» med mer mannskap enn passasjerer, selv om både hun og RMS «Queen Elizabeth» fortsatt hadde over 1000 passasjerer i gjennomsnitt per overfart, til rundt midten av 1960-årene.

RMS «Queen Mary» ble pensjonert fra tjeneste i 1967. 27. september fullførte skipet sin 1000. og siste kryssing av Nord-Atlanteren, etter å ha fraktet  passasjerer over . Skipet seilte fra Southampton for siste gang den 31. oktober 1967 med 1093 passasjerer og 806 i mannskapet. Etter en reise rundt Kapp Horn ankom skipet Long Beach den 9. desember. RMS «Queen Elizabeth» ble pensjonert  i 1968 og MS «Queen Elizabeth 2» overtok den transatlantiske ruten i 1969.

## Som museum og hotellskip i Long Beach
I 1967 kjøpte byen Long Beach «Queen Mary» for 3,45 millioner dollar og satte henne i tørrdokk for ombygging til hotellskip og museum. 11. desember 1967 ble «Queen Mary» slettet fra det britiske skipsregisteret. I 1971 ble hun flyttet og ankret opp ved Pir J i Long Beach og åpnet for de første besøkende. I november 1972 ble de første hotellsengene ombord tatt i bruk. Per 2018 drives skipet av den ikke-kommersielle organisasjonen RMS Foundation Inc. Organisasjonen overtok driftsansvaret i 1993 da Disney-konsernet sa opp driftsavtalen de hadde hatt siden 1988.

## Referanser


## Litteratur

* Maddocks, Melvin, *The Great Liners*, 1978, Time-Life Books, Alexandria, Va., 

## Kilder
* The Great Oceanliners: Queen Mary Besøkt 10. oktober 2018
* Smithsonian: Corrosion Could Bring a Premature End to This Legendary Ship ''(publisert 30. mars 2017)'' Besøkt 10. oktober 2018
* The Queen Mary: Timeline (skipets offisielle nettsted) Besøkt 17. oktober 2018

## Eksterne lenker
* 
*