Den athanasianske trosbekjennelse

**Den athanasianske trosbekjennelse**, (latin: *Athanasianum* eller *Quicunque vult* etter de latinske innledningssordene) er en tidlig kristen trosbekjennelse.

Etter tradisjonen skulle kirkefaren Athanasius av Alexandria, erkebiskop i det 4. hundreåret, ha vært den første til å formulere trosbekjennelsen, men det er i dag enighet om at den må være nyere, og at Athanasius ikke kan være opphavsmannen.  

Den første kjente siteringen av trosbekjennelsen er av en biskop i det sydlige Gallia (Frankrike), Caesarius av Arles, som virket som forfatter ca. 520-42. Den er uttrykkelig omtalt ved et konsil i Autun i Burgund i 670. Den har brodd mot arianismen og den presiserer læren om den hellige treenighet og læren om inkarnasjonen.

Den athanasianske trosbekjennelse er holdt som et dogmatisk skrift i mange vestlige kirker, herunder Den romersk-katolske kirke, Den anglikanske kirke og de evangelisk-lutherske. I østkirken og i de reformerte kirkene ble denne trosbekjennelsen ikke brukt. 

Sammen med den apostoliske trosbekjennelse og den nikenske trosbekjennelse er denne regnet blant *de tre oldkirkelige trosbekjennelser*, og slik er den også, sammen med Den augsburgske bekjennelse og Luthers lille katekisme, en del av Den norske kirkes bekjennelsesskrift.

## Trosbekjennelsen
#Enhver som vil bli salig, må framfor alle ting holde fast på den felles kristne tro.
#Enhver som ikke bevarer denne hel og uforfalsket, vil uten tvil gå evig fortapt.
#Og dette er den felles kristne tro, at vi ærer én Gud i Treenigheten og Treenigheten i enheten,
#idet vi hverken blander sammen personene eller deler vesenet.
#For én person er Faderens, en annen Sønnens, en annen Den hellige ånds.
#Men Faderens og Sønnens og Den hellige ånds guddom er én, herligheten er like stor, majesteten like evig.
#Slik som Faderen er, slik er Sønnen, slik er også Den hellige ånd.
#Uskapt er Faderen, uskapt er Sønnen, uskapt er Den hellige ånd.
#Umålelig er Faderen, umålelig er Sønnen, umålelig er Den hellige ånd.
#Evig er Faderen, evig er Sønnen, evig er Den hellige ånd.
#Og likevel er det ikke tre evige, men én evig,
#likesom det ikke er tre uskapte, heller ikke tre umålelige, men én uskapt, og én umålelig.
#På samme måte er Faderen allmektig, Sønnen allmektig, Den hellige ånd allmektig,
#og likevel er det ikke tre allmektige, men én allmektig.
#Slik er Faderen Gud, Sønnen Gud, Den hellige ånd Gud,
#og likevel er det ikke tre guder, men én Gud.
#Slik er Faderen Herre, Sønnen Herre, Den hellige ånd Herre,
#og likevel er det ikke tre herrer, men én Herre.
#For likesom den kristelige sannhet tvinger oss til å bekjenne hver person for seg som Gud og Herre, slik forbyr den felles kristne tro oss å si at det er tre guder eller herrer.
#Faderen er ikke virket av noen, heller ikke skapt, heller ikke født.
#Sønnen er av Faderen alene, ikke virket, heller ikke skapt, men født.
#Den hellige ånd er av Faderen og Sønnen, ikke virket, heller ikke skapt, heller ikke født, men han går ut fra dem.
#Altså er det én Fader, ikke tre fedre, én Sønn, ikke tre sønner, én Hellig Ånd, ikke tre helligånder.
#Og i denne Treenighet er ikke noe tidligere eller senere, ikke noe større eller mindre,
#men alle tre personer er seg imellom like evige og jevnbyrdige, så at på alle måter, slik som det allerede er sagt ovenfor, både Treenigheten må æres i enheten og enheten i Treenigheten.
#Den som altså vil bli salig, må tenke slik om Treenigheten.
#Men til evig salighet er det også nødvendig at han tror ærlig at vår Herre Jesus Kristus ble menneske.
#Det er altså den rette tro, at vi tror og bekjenner at vår Herre Jesus Kristus, Guds Sønn, er Gud og menneske:
#Han er Gud av Faderens vesen, født før alle tider, og han er menneske av sin mors vesen, født i tiden,
#fullkommen Gud, fullkomment menneske, bestående av fornuftig sjel og menneskelig kjød,
#lik med Faderen etter sin guddom, ringere enn Faderen etter sin manndom.
#Men enda han er Gud og menneske, er han likevel ikke to, men én Kristus,
#én, ikke ved en forvandling av guddommen til kjød, men ved manndommens opptakelse i Gud,
#i det hele én ikke ved en sammenblanding av vesen, men ved personens enhet.
#For likesom den fornuftige sjel og kjødet er ett menneske, således er Gud og menneske én Kristus,
#som led for vår frelse, for ned til dødsriket, sto opp fra de døde tredje dag,
#for opp til himmelen, sitter ved Guds, den allmektige Faderens høyre hånd, skal komme derfra for å dømme levende og døde.
#Og når han kommer, må alle mennesker stå opp igjen med sine legemer og gjøre regnskap for sine gjerninger.
#Og de som har gjort godt, skal gå inn til det evige liv, men de som har gjort ondt, til den evige ild.
#Dette er den felles kristne tro. Den som ikke oppriktig og fast har denne tro, kan ikke bli salig.

## Litteratur
*Skarsaune, Oskar: *Troens ord – De tre oldkirkelige bekjennelsene*, Oslo, Luther Forlag 1997.