open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Osbornebreen

**Osbornebreen** er en isbre i Oscar II Land på Spitsbergen, Svalbard. Den er en dalbre som er en utløper fra Løvenskioldfonna. Den går derfra mot sørøst og munner ut i St. Jonsfjorden. Breen er 21 kilometer lang.

Den har navn etter en tidlig engelsk hvalfanger.

## Referanser
Rekvedbukta (Jan Mayen)

:*Må ikke forveksles med: [[Rekvedbukta (Svalbard)]].*
**Rekvedbukta** er ei åpen, bred bukt mot Norskehavet på sørøstkysten av Jan Mayen som regnes fra Kapp Traill i sørvest og 11 kilometer nordøstover i en bue til Eggøya.

Jan Mayens eneste bosetning, Olonkinbyen, ligger på sørvestsiden av bukta med flyplassen Jan Mayensfield videre mot nordvest. Kystlinjen består av den lave strandsletten Lagunevågen med Sørlaguna innenfor. Bukta har en jevnt stigende bunn, med unntak av de to grunnene Losbåten og Nansenflua, og er seilbar for skip.

I november 1940 gikk oppsynsskipet «Fridtjof Nansen», som skulle vokte på en kommende tysk ekspedisjon, på den da ukjente Nansenflua helt nordøst i bukta. Besetningen reddet seg ut i livbåtene før skuta veltet og sank.

Bukta fikk sitt navn av den nederlandske kartografen Joris Carolus i 1614.

## Referanser


## Kilder
**Den Norske los. 7 (1990): Farvannsbeskrivelse Svalbard og Jan Mayen*. Norges sjøkartverk, Stavanger 1990. Side 408-410. ISBN 8290653069
Sørlaguna

**Sørlaguna** er en ferskvannslagune som ligger noe over havnivå på eidet som forbinder Nord-Jan og Sør-Jan midt på Jan Mayen. Den ligger mellom Lagunevågen, en strandslette ut mot Rekvedbukta på sørsiden, og de lave fjellene ut mot Grønlandshavet på nordsiden. 

Sørlaguna kan om våren strekke seg i en lengde av 8,5 kilometer med på det meste mens den tørker mer eller mindre inn i løpet av sommeren. Dybde varierer på mellom 30 og 60 centimeter. Jan Mayensfield ligger i sørvestenden og det går en vei fra Olonkinbyen til Jan Mayen radio langs nordsiden.

Det er antatt at lagunen er dannet i nyere tid ettersom den ikke er inntegnet på noen av de gamle nederlandske kartene over Jan Mayen.

## Se også
*Nordlaguna

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Nordlaguna

**Nordlaguna** er en ferskvannslagune helt sørvest på Nord-Jan på Jan Mayen. Den ligger mellom Bommen, en lav strandvoll ut mot Stasjonsbukta og Grønlandshavet på vestsiden, og Wildberget og Mohnberget på østsiden.

Nordlaguna har en dybde på fra 20 til 40 meter på det dypeste og var en viktig kilde til ferskvann. Lagunen, og nærliggende områder, ble loddet opp sommeren 1929 av den norske Grønlandsekspedisjonen som kom med skipet «Veslekari». I løpet av de siste tiårene har området som skiller lagunen fra havet blitt smalere, slik at høye bølger slår over og gjør vannet brakt. 

På Libergsletta like nord for lagunen ligger de gamle bygningene til Jan Mayen radio. Det går en vei til bygningene fra Olonkinbyen øst og nordøstsiden av Nordlaguna.

## Se også
*Sørlaguna
*Atlantic City

## Referanser


## Kilder
**Den Norske los. 7 (1990): Farvannsbeskrivelse Svalbard og Jan Mayen*. Norges sjøkartverk, Stavanger 1990. ISBN 8290653069

## Eksterne lenker
*
Ancognatha

* Se systematisk inndeling

***Ancognatha*** er en slekt av biller som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

## Utseende
Middelsstore (10-20 millimeter), noe blanke, gulbrune eller brunlige hornbiller. De har vanligvis svarte, avlange flekker på forreste del av dekkvingene. Disse artene mangler horn og kan ligne på mange andre skarabider. Slekten utmerker seg ellers ved at hodets fremre del (*clypeus*) er utvidet slik at hodet blir minst like langt som bredt.
Kjevene (mandiblene) er påfallende tynne og oppoverrettede hos de fleste av artene, og hannens for-føtter er utvidet.
Beina er gjerne gulbrune med svarte spisser.

## Levevis
De fleste av artene lever i høyereliggende områder. De kommer gjerne til lys om natten. Forøvrig er lite kjent om biologien deres.

## Utbredelse
Artene er utbredt fra det sørligste USA i nord til Peru og Bolivia i sør.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller, Coleoptera
** Underordenen Polyphaga
*** Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
**** Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
***** Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
****** Stammen Cyclocephalini 
******* Slekten *Ancognatha* Erichson , 1847 
******** *[[Ancognatha atacazo]]* (Kirsch, 1885) 
******** *[[Ancognatha aymara]]* Mondaca, 2016
******** *[[Ancognatha castanea]]* Erichson , 1847 
******** *[[Ancognatha corcuerai]]* Figueroa & Ratcliffe, 2016
******** *[[Ancognatha erythrodera]]* (Blanchard, 1846)
******** *[[Ancognatha falsa]]* Arrow, 1911
******** *[[Ancognatha gracilis]]* Endrödi, 1966
******** *[[Ancognatha horrida]]* Endrödi, 1967
******** *[[Ancognatha humeralis]]* (Burmeister, 1847)
******** *[[Ancognatha hyltonscottae]]* Martínez, 1965
******** *[[Ancognatha jamesoni]]* Murray, 1857
******** *[[Ancognatha lutea]]* Erichson , 1847 
******** *[[Ancognatha manca]]* (LeConte, 1866)
******** *[[Ancognatha matilei]]* Dechambre, 2000
******** *[[Ancognatha quadripunctata]]* Bates, 1887
******** *[[Ancognatha rugulosa]]* Endrödi, 1971
******** *[[Ancognatha scarabaeoides]]* Erichson , 1847 
******** *[[Ancognatha sellata]]* Arrow, 1911
******** *[[Ancognatha uncinata]]* Paucar-Cabrera & Ratcliffe, 2018 
******** *[[Ancognatha ustulata]]* (Burmeister, 1847)
******** *[[Ancognatha veliae]]* Pardo-Locarno et al., 2006
******** *[[Ancognatha vexans]]* Ratcliffe, 1992
******** *[[Ancognatha vulgaris]]* Arrow, 1911

## Kilder
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Ancognatha* http://museum.unl.edu/research/entomology/Guide/Scarabaeoidea/Scarabaeidae/Dynastinae/Dynastinae-Tribes/Cyclocephalini/Ancognatha/Ancognatha.html 

## Eksterne lenker
* 
* Bilde av ''Ancognatha vulgaris''
* Dynastidae du monde- sjekkliste over artene
Happy Eater

**Happy Eater** var en britisk restaurantkjede som var i drift fra 1973 til 1997. Restaurantene ble etablert som familievennlige veikroer, i konkurranse med den dominerende veikrokjeden Little Chef. Menyen bestod av tradisjonell britisk mat, som engelsk frokost og fish and chips.

Restaurantene hadde lekeplasser for barn utendørs og rom med Lego innendørs. Restaurantene var i hovedsak lokalisert i Sørøst-England, Midlands og langs A1-motorveien.

I løpet av 1980 bestod kjeden av 21 restauranter, og den ble da solgt til Imperial-konglomeratet. Den nye eieren utvidet kjeden til 75 restauranter, bør den ble solgt videre til Trust House Forte i 1986. Trust House Forte ble kjøpt opp av Granada plc i 1995, og deretter ble restaurantene enten lagt ned eller omgjort til Little Chef – som også var eiet av Granada. Den siste Happy Eater-restauranten ble bygget om i 1997.
Karanos av Makedonia

**Karanos** (gresk: Κάρανος; født 808 f.kr. – død 778 f.Kr.) er en legendarisk figur og den første kongen av oldtidens kongeriket Makedonia i henhold til senere tradisjoner. Riktignok har den antikke historikeren Herodotos oppgitt den første kongen som Perdikkas. Karanos ble i bevarte skriftlige kilder første gang rapportert av Theopompos (300-tallet f.Kr.).

## Myten om Karanos
I henhold til antikke greske myter var Karanos sønn av Temenos, konge av Argos, som igjen var en av herakleidene, det vil si en av etterkommerne til den legendariske helten Herakles. Temenos, sammen med Kresphontes og Aristodemos var de tre doriske ledere som invaderte den mykenske regionen på Peloponnes. Deretter delte de det erobrede området mellom seg. Kresphontes fikk Messenia og Sparta; Aristodemos tok Lakonia; og til sist fikk Temenos byen Argos.

Etter at Temenos var død begynte fyrstene å strides om hvem av dem som skulle være konge. En av dem, Feidon, beseiret sine brødre i slag og tok over kongedømmet. Karanos besluttet da å finne seg et annet kongedømme for seg selv. Først dro han til orakelet i Delfi for å spørre om Pythias råd. «Du skal finne ditt kongerike der hvor du ville nok av vilt og tamme dyr,» var hennes råd. Således dro Karanos og hans følge nordover i søken etter egnet land til å opprette sitt kongerike. Til sist kom han til en grønn dal med vilt og geiter, og da mente han at Pythias spådom var oppfylt. Der bygde han en by som han kalte Aigai (gresk: Αἰγαί), og som er dagens by Vergina (gresk: Βεργίνα). Det ble Makedonias første hovedstad og er et betydelig arkeologisk sted hvor det er avdekket betydelig funn, blant annet rike kongegraver.

## Historikernes oppfatning

I henhold til Junianus Justinus, romersk historiker på 200-tallet e.Kr., som siterer Marsyas av Pella:

I henhold til  *Pantodape historia* (eller *Chronicon, Krønike*) av Eusebius av Cæsarea (263 – 339 e.Kr.):

## Se også
* Argeadedynastiet

## Referanser


## Litteratur
* «Caranus», *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, via *Ancient Library*
Ara Pacis

**Ara Pacis Augustae** (oppført år 13–9 f.Kr. i Roma) er et fredsalter bygget i marmor til ære for Augustus som hadde lovet fred etter å ha  beseiret spaniere og gallere.

Alteret var en gave fra det romerske senatet og tok fire år å bygge der på Marsmarken, men så var det også første gangen de brukte marmor fra Carrara langt der nord.  Selve offeralteret ligger innenfor fire marmorvegger som er dekorert med friser som viser mennesker, vegetasjon og diverse dyr. Selve blomsterfrisen ble studert rundt 1960 av Hans Peter L'Orange ved Det norske institutt i Roma som hevdet at de dominerende rankene av akantus skrur seg oppover og er mer enn ren dekorasjon, men en skildring av vekst- og fruktbarhet i kjølvannet av alle disse i krigene.  Nede i buskaset ser man øgler og andre dyr.

Fire århundre med utgraving kulminerte med åpningen den 23. september 1938 av et rekonstruert alter med vernende overbygg utført av Vittorio Ballio Morpurgo, der på bredden av Tiber ved siden av Augustus' mausoleum, dit alteret hadde blitt flyttet.  I 2006 åpnet det nye hvite og firkantede *Museo dell'Ara Pacis* tegnet av amerikaneren Richard Meier (1934–) i mye glass, det første nybygg i sentrale Roma på 60 år.

## Referanser
Alvin Lee

**Alvin Lee**, (egentlig **Graham Barnes**) (født 19. desember 1944 i Nottingham i Nottinghamshire, død 6. mars 2013 i Marbella i Spania) var en britisk gitarist som ble kjent på 1960-tallet for sitt arbeid med *[[Ten Years After|The Jaybirds]]*. Han var lenge kjent som en av verdens raskeste gitarister, og ble verdenskjent som frontmann i bluesrockbandet *[[Ten Years After]]* etter å ha deltatt på Woodstockfestivalen i august 1969, blant annet med sangen «I'm Going Home».

## Diskografi
### Studioalbum
* *Pump Iron!* (1975)
* *Let It Rock* (1978)
* *Rocket Fuel* (1978)
* *Ride On* (1979)
* *Free Fall* (1980)
* *RX5* (1981)
* *Detroit Diesel* (1986)
* *Zoom* (1992)
* *Nineteen Ninety-Four* (1994)
* *In Tennessee* (2004)
* *Saguitar* (2007)
* *Still on the Road to Freedom* (2012)

### Samarbeidsalbum
* *On the Road to Freedom* med Mylon LeFevre (1973)

### Livealbum
* *In Flight* (1974)  (på Rainbow Theatre 1974)
* *Live at Rockpalast* (1978)  (på Grugahalle, Essen, Tyskland 15. september 1978)
* *Live In Vienna*  (1994) 
* *The Last Show* (2013)  (på Raalte, Holland 28. mai 1912)

### Singler
* "Detroit Diesel" (1986) Fra albumet (*Detroit Diesel*)

### Studioalbum med Ten Years After
* *Ten Years After* (1967)
* *Stonedhenge* (1969)
* *Ssssh* (1969)
* *Cricklewood Green* (1969)
* *Watt* (1970)
* *A Space in Time* (1971)
* *Rock & Roll Music to the World* (1972)
* *Positive Vibrations* (1974)
* *About Time* (1989)

### Livealbum med Ten Years After
* *Undead* (1968)
* *Recorded Live* (1973)
* *The Friday Rock Show Sessions – Live At Reading 1983* (1990)
* *Live 1990* (1993)
* *Live at the Fillmore East 1970* (2001)
* *One Night Jammed* (2003)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Grant Heslov

**Grant Heslov** (født 5. mai 1963) er en amerikansk skuespiller, filmprodusent, manusforfatter og regissør, kjent for å ha produsert *[[Operasjon Argo]]* (2012) som han mottok en Oscar for beste film for.

## Filmografi

* 1985: *The Journey of Natty Gann* – skuespiller (rolle: medlem av gjengen til Parker)
* 1985: *The Boys Next Door* – skuespiller (rolle: Joe Gonzales)
* 1986: *[[Legal Eagles (film)|Legal Eagles]]* – skuespiller (rolle: innpisker)
* 1988: *Sunset* – skuespiller (rolle: bilpasser)
* 1988: *[[License to Drive]]* – skuespiller (rolle: Karl)
* 1989: *Dangerous Curves* – skuespiller (rolle: Wally Wilder)
* 1989: *[[Catch Me If You Can|Catch Me if You Can]]* – skuespiller (rolle: Nevil)
* 1990: *[[Vital Signs (film)|Vital Signs]]* – skuespiller (rolle: Rick)
* 1994: *[[True Lies]]* – skuespiller (rolle: Faisal)
* 1995: *[[Congo (film)|Congo]]* – skuespiller (rolle: Richard)
* 1996: *[[Black Sheep (1996)|Black Sheep]]* – skuespiller (rolle: Robbie Mieghem)
* 1996: *The Birdcage* (norsk tittel: *Lånte fjær*) – skuespiller (rolle: fotograf fra *[[National Enquirer]]*)
* 1997: *[[Dante’s Peak|Dante's Peak]]* – skuespiller (rolle: Greg)
* 1998: *[[Enemy of the State]]* – skuespiller (rolle: Lenny)
* 1998: *Waiting for Woody* – regissør, manusforfatter og skuespiller (rolle: Josh Silver)
* 2002: *[[Bug (film)|Bug]]* – skuespiller (rolle: Gordon, en fyr i insektsdrakt)
* 2002: *[[The Scorpion King]]* – skuespiller (rolle: Arpid)
* 2005: *[[Good Night, and Good Luck.|Good Night, and Good Luck]]* – manusforfatter, produsent og skuespiller (rolle: Don Hewitt)
* 2008: *Leatherheads* – produsent
* 2009: *[[Menn som stirrer på geiter]]* – regissør og produsent 
* 2010: *The American* – produsent
* 2011: *The Ides of March* – manusforfatter og produsent
* 2012: *Lost Angeles* – skuespiller
* 2012: *Martin Scorsese Eats a Cookie* – produsent
* 2012: ''Operasjon'' ''Argo'' – produsent; tildelt bl.a. Oscar for beste film, BAFTA for beste film, César for beste utenlandske film, Golden Globe for beste film i dramasjangeren
* 2013: ** – produsent
* 2014: *The Monuments Men* – manusforfatter, produsent og skuespiller (rolle: lege på slagmarken)
* 2015: *Our Brand is Crisis* – produsent
* 2016: *[[Money Monster]]* – produsent
* 2017: *[[Suburbicon]]* – manusforfatter og produsent
* 2019: ''Catch 22'' (TV-serie) – regissør av første og siste episode, produsent og skuespiller (rolle: sanitetslegen)
* 2020: *The Art of Political Murder* – produsent
* 2020: *[[The Midnight Sky]]* – produsent
* 2022: *Ticket to Paradise* – produsent

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kristian Tonning Riise

**Kristian Tonning Riise** (født 1988) er en norsk lobbyist og tidligere politiker (H). Han var stortingsrepresentant fra 2017 til 2021. Han var leder i Unge Høyre fra 21. juni 2014 til han trakk seg 9. januar 2018 som resultat av en rekke varsler om upassende oppførsel mot kvinnelige ungdomspolitikere.

## Politisk karriere
Han var medlem av Unge Høyres sentralstyre fra 2012 og var leder fra 2014 til 2018, 1. nestleder i Hedmark Høyre fra 2014, medlem av Stange kommunestyre og formannskap 2011–2015, medlem av Hedmark fylkesting fra 2007 og stortingsrepresentant fra Hedmark fra 2017. Riise ledet Hedmark Unge Høyre 2008–2010 og Stange Høyre 2011–2012.

## Bakgrunn
Han er oppvokst på Ilseng i Stange. Han har studiekompetanse fra musikklinjen ved Stange videregående skole og vært elev ved musikk- og teaterlinjen ved Romerike Folkehøgskole. Riise studerte idéhistorie ved Universitetet i Oslo 2009–2012.

Han har også arbeidet som sanger og guide ved Hedmarksmuseet i 2008 og har vært informasjonsrådgiver i Unge Høyre 2010–2011 samt prosjektmedarbeider i Civita 2012–2014.

I 2013 utga han en bok om Venezuelas daværende president, Hugo Chávez.

I mars 2022 ble Riise ansatt som lobbyist i tobakkselskapet Philip Morris.

## Anklager om upassende oppførsel
10. januar 2018 meldte *Aftenposten* at Riise gikk av som leder i Unge Høyre etter at det var kommet inn en rekke bekymringsmeldinger om upassende oppførsel mot yngre kvinnelige partimedlemmer. I denne sammenheng nevnte han at #MeToo-bevegelsen hadde vært en vekker og at flere partifeller hadde vært bekymret for hans upassende oppførsel. Siden artikkelen ble publisert i *Aftenposten* kom det inn sju nye varsler mot Riise om upassende atferd av seksuell karakter, der en av sakene handlet om en hendelse i 2014, tre måneder før han ble valgt til leder i Unge Høyre.

## Bibliografi
* 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Profil hos Civita.
*  Profil  hos *[[Minerva (norsk tidsskrift)|Minerva]]*.
Politiklubbene i Bergen

**Politiklubbene i Bergen** var en ideell fritidsorganisasjon grunnlagt i 1954 for barn og ungdom i Bergen. Klubben ble nedlagt i 1983.

## Historie
Bakermester John Skaaland og politibetjent Gunnar Aasbø grunnla bevegelsen i 1954 under navnet «Politiets gutteklubb». De to innstifterne hadde også vært sentrale i forløperen Politiets barneturer (1948–1954). Klubbene var svært fremgangsrike de første årene og hadde på det meste 17 underavdelinger som igjen disponerte ti ulike lokaler. Politiklubbene organiserte også det såkalte Sjøkorpset som hadde flere båter og eget naust ved Flyhavnen i Sandviken.

Bevegelsens formål var å kanalisere ungdommers energi og spenningstrang over i det som ble ansett som positive aktiviteter; friluftsliv, sport, dugnader og egeninnsats for fellesskapet. Samtidig skulle Politiklubbene ha en miljøterapeutisk funksjon som ble forsøkt iverksatt ved å bygge opp grupper som besto av en blanding av ressurspersoner og belastet ungdom.

Det antas at flere tusen bergensungdommer var innom organisasjonen i løpet av de nesten 30 årene klubbene var aktive. 
I en del av virkeperioden fantes det egne jentegrupper. 

Bevegelsens fremste drivkraft John Skaaland la imidlertid ned klubbene i 1983 pga. manglende interesse fra målgruppen. I 2004 begynte tidligere medlemmer å arrangere veteranturer i byfjellene og opprettet samtidig en nettside viet Politiklubbene.  

En kan finne opplysninger om Politiklubbene i arkivet oppbevart ved Bergen byarkiv. Her finnes en rekke avisutklipp om klubben. Ellers inneholder samlingen dokumentasjon om utflukter og aktiviteter, noe korrespondanse, vimpler, pokaler stempler, fotografier, filmer m.m. 

## Litteratur
* Elvebakk, Vebjørn 2009: "Fritid med innhold : Politiklubbene i Bergen." i Fra gutteklubb til kvinnesak. Ferie- og fritidsminner fra arkivet. Bergen. Fra Bergen Byarkivs skriftserie nr. 8. Bergen 2009

## Eksterne lenker
* Politiklubbene i Bergen - oppslagsverket oVe, artikkel av  Vebjørn Elvebakk, Bergen Byarkiv.
Jungelmagasin

Begrepet **jungelmagasin** brukes når to eller flere våpenmagasin festes sammen side ved side, ofte med tape. Reservemagasinet kan peke nedover i forhold til det som er montert på våpenet.

Denne konfigurasjonen brukes for å gjøre bytte av magasin raskere, siden et ladet magasin er festet til det som er i bruk. Ulemper inkluderer økt risiko for funksjonsfeil på grunn av at patronene og magasinets lepper blir utsatt for skitt (særlig hvis det andre magasinet er opp ned), mulig tap av ammunisjon, og at ekstra lengde på to magasiner sammen kan øke soldatens profil i liggende stilling.

For å motvirke disse ulempene har enkelte produsenter, som SIG sauer og Heckler & Koch, designet magasiner med tapper og holdere som gjør det mulig å bære ekstra ammunisjon parallelt i oppreist posisjon uten behov for tape eller klemmer. 

## Historie
Praksisen med «jungelstil»-magasiner oppsto under andre verdenskrig for M1 karabinen, M3 Grease Gun og Thompson-maskinpistol. Audie Murphy, en av de mest dekorerte amerikanske soldatene under andre verdenskrig, ble rapportert å ha brukt sammenbundne M1-karabinmagasiner.

Brukere av Thompson-maskinpistolen tapet ofte to 20-skudds magasiner sammen for å gjøre omlading raskere og kompensere for den begrensede kapasiteten. Dette førte til offisiell utvikling av et 30-skudds Thompson-magasin, som også inkluderte eksperimentering med å sveise to 20-skudds magasiner sammen ansikt til ansikt (en løsning som ble droppet til fordel for 30-skudds magasinet). United Defense M42-maskinpistolen ble av og til utstyrt med to 20-skudds magasiner sveiset sammen mot hverandre.

Det ble så vanlig å tape magasiner sammen for å gjøre omlading raskere blant soldater som brukte M1-karabinen, at det amerikanske militæret eksperimenterte med *Holder, Magazine T3-A1*, som noen infanterister begynte å kalle «*Jungle Clip*». Denne metallklemmen holder to 30-skudds M1-karabinmagasiner sammen uten behov for tape.

## Galleri

File:Ethiopian_Soldiers_Korean_War.jpg|Etiopiske soldater utplassert med amerikanskproduserte våpen i Korea, 1953. M1 Karabin magasinene er teipet sammen.
File:SEAL_MP5N.JPEG|U.S. Navy SEAL med MP5 SMG og to magasiner klemt sammen under Operation Desert Storm i 1991.
File:Magasin d'un F ass 90.jpg|Avtakbart magasin for en SIG 550 med tapper for å koble flere magasiner sammen.
File:SIG-551-p1030048.jpg|SIG SG 551 med tre magasiner holdt sammen.
File:OSN_Saturn_special_purpose_unit_(506-19).jpg|Vityaz-SN med festeanordning som kobler to magasiner sammen.
File:10-22_Jungle_Magazines.png|To Ruger 10/22 magasiner festet sammen.
File:M1_Carbine_Magazine_Clipped.jpg|To M1 Karabin magasiner festet med en klips.
File:United_Defence_M42.jpg|En United Defense M42 med magasiner sveiset sammen.


## Referanser
Søstrene Hagelin

**Søstrene Hagelin** er et bergensk fiskematfirma som har butikk i Strandgaten 3 i Bergen sentrum. Slagordet deres er «Gyldne øyeblikk med sunne smaksopplevelser»

Den første Søstrene Hagelin-butikken ble åpnet av søstrene Gudrun Hagelin og Elna Hagelin i 1929.

## Søstrenes bakgrunn
Hagelinfamilien er av svensk opprinnelse. I middelalderen var Bergen en av Nord-Europas storbyer og tiltrakk seg mange dyktige håndverkere.

I Bergen drev Hagelinfamilien gjennom generasjoner en anerkjent gullsmedforretning på Strandkaien. Ifølge muntlige overføringer fikk søstrene Hagelins far, Hans Andreas Hagelin, nikkelallergi og måtte slutte med sitt håndverk. Han solgte bedriften til Magnus Aase som drev videre som gullsmed i lokalene på Strandkaien. Hagelinfamilien flyttet til Sogndal der de drev Nedre Stedje Gård i det som i dag er en del av Sogndal sentrum.

Søstrene Elna og Gudrun Hagelin ble født i 1905 og 1908. De to søstrene klarte ikke å slå seg til ro i Sogndal. Da de ble gamle nok dro de til Stabekk, der de utdannet seg på Statens lærerinneskole i husstell. I 1929 flyttet de to søstrene Elna og Gudrun Hagelin til Bergen.

## Fiskematbutikken
Etter å ha flyttet til Bergen ville søstrene starte en fiskematbutikk basert på gamle, bergenske tradisjoner. De åpnet butikk i Kong Oscars gate, og fikk raskt en stabil kundekrets. Butikken ble kjent langt utover Bergens grenser.

I 1957 flyttet butikken til Olav Kyrres gate.

Blant de faste kundene var kong Olav, som når han var i Bergen fikk levert fiskekaker fra Søstrene Hagelin til kongeboligen Gamlehaugen. I 1959 flyttet restauranten til Olav Kyrres gate 33.

Elna Hagelin døde i 1971, og Gudrun Hagelin drev forretningen videre alene til hun var 74 år og måtte gi seg på grunn av sykdom. Søstrenes niese Kari Hagelin tok over driften, og eide kjeden i 11 år før hun i 2009 solgte den ut av familien. De nye eierne var Rune Mjøs, Torodd Iversen og Anton Engen. Virksomheten drives fortsatt (per 2018) i lokalene på Strandgaten, og til fiskekakene brukes fortsatt samme oppskrift som i 1929.

## Familie
Høyre-politiker og fabrikkeier Robert Hagelin var fetter av søstrene Hagelins far. Robert Hagelins bror var NS-statsråden Albert Viljam Hagelin (1881–1946), som ble dømt til døden for landssvik etter andre verdenskrig.

## Referanser


## Kilder
* Søstrene Hagelins egen side om historien til butikken
* Bergenseren ble Quislings høyre hånd
Remind Me

«**Remind Me**» er en sang av den norske elektronikaduoen Röyksopp, utgitt på deres debutalbum Melody A.M.. 

Videoen til sangen, ble laget av det franske selskapet H5 og vant MTV-prisen for beste musikkvideo under utdelingen i Barcelona i 2002. Röyksopp opptrådte også live på scenen foran millioner av europeiske TV-seere, med låten «Poor Leno».

Sangens vokal fremføres av Erlend Øye.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ten Years After

**Ten Years After** er et Britisk bluesrockband best kjent fra slutten av 60-årene til begynnelsen av 70-årene. Ten Years After deltok også på Woodstockfestivalen, den legendariske amerikanske musikkfestivalen i august 1969. Senere i 1969 (1.12.1969) spilte bandet på Chat Noir i Oslo. En konsert som inneholdt mye av repertoaret fra Woodstock, og med samme besetning.

## Musikere
* Alvin Lee — gitar, sang
* Leo Lyons — bass
* Chick Churchill — keyboards
* Ric Lee — drums
* Joe Gooch – gitar, sang, erstatter siden 2003 Alvin Lee

Alvin Lee og trommeslageren Ric Lee er verken brødre eller i slekt. Alvin ble født som Graham Barnes og tok senere Alvin Lee som kunstnernavn.


Alvin Lee.jpg|Alvin Lee 1975 
Alvin Lee 1978.jpg|Alvin Lee 1978 
Leo Lyons 09.jpg|Leo Lyons 2009
Chic Churchill 09.jpg|Chic Churchill 2009
Ric Lee 09.jpg|Ric Lee 2009
Joe Gooch 09.jpg|Joe Gooch 2009


## Diskografi (utvalg)
* 1967 - *[[Ten Years After (album)|Ten Years After]]* 
* 1968 - *[[Undead]]* (live)
* 1969 - *[[Ssssh]]*
* 1969 - *[[Stonedhenge]]*
* 1970 - *[[Cricklewood Green]]*
* 1970 - *[[Watt (album)|Watt]]*
* 1971 - *[[A Space in Time]]* 
* 1972 - *[[Alvin Lee and Company]]*
* 1972 - *[[Rock & Roll Music to the World]]*
* 1973 - *[[Recorded Live]]* (live)
* 1974 - *[[Positive Vibrations]]*
* 1978 - *[[Rocket Fuel (Ten Years After)|Rocket Fuel]]*
* 1979 - *[[Ride On]]*
* 1989 - *[[About Time (Ten Years After)|About Time]]*
* 1992 - *[[Live 1990]]* (live)
* 2001 - *[[Live at the Fillmore East 1970]]* (live)
* 2004 - *[[Now (Ten Years After)|Now]]*
* 2005 - *[[Roadworks]]* (live)

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Energikampen

***Energikampen*** er et norsk TV-program for barn som gikk på NRK1 og NRK Super. *Energikampen* ble vist på NRK første gang i 2001. Formatet er utviklet og produsert av produksjonsselskapet Fabelaktiv for NRK.

I programmet konkurrerer 11-åringer på ulike lag mot hverandre ute i naturen i teoretiske og praktiske oppgaver som omhandler energi og miljø. Programmene ble først spilt inn i Rondane og senere i Jotunheimen og Lemonsjøen i Vågå. I produksjonen av programmet samarbeider Fabelaktiv med det statlige enøkselskapet Enova.

## Programledere
*2001: *Ukjent*
*2002: Truls Pedersen
*2003: Truls Pedersen
*2004: Kjersti Gullvåg og Truls Pedersen
*2005: *Truls Pedersen*
*2006: *Ukjent*
*2007: *Ukjent*
*2008: *Ukjent*
*2009: *Ukjent*
*2010: Solveig Hareide
*2011&ndash;2012: Truls Pedersen

## Priser og nominasjoner
*Energikampen* ble i 2008 tildelt BarneVaktens pris «Årets familieprogram». Programmet var under Gullruten 2011 nominert i kategorien «Beste barne- eller ungdomsprogram», og vant i 2013 prisen for beste ikke-manusbaserte program under International Emmy Kids Awards (første Emmy-pris til en norsk produksjon).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Programmets hjemmeside på NRK.no
Salen Hornorkester

**Salen Hornorkester** er et brassband som ble stiftet i 1966 og holder til i Halden.

## Om korpset

I 1966 kom den entusiastiske og pågangsrike unge læreren Bjørn Holm Johansen med en ide om å starte Salen Hornorkester i Halden. Salen Hornorkester tilhører pinsemenigheten i byen. Det gikk ikke lang tid før ideen ble en virkelighet og høsten 1966 var det hele i gang. Det melde seg ca. 25 aspiranter, og entusiasmen var stor.

## Eksterne lenker
* Salen Hornorkester offisielle hjemmeside
Blåsekompaniet

**Blåsekompaniet** er et musikkorps som holder til i Halden. Tradisjonelt er det seniorkorpset til Idd skolemusikkorps.

## Eksterne lenker
* Blåsekompaniet på Facebook
Halden Janitsjar

**Halden Janitsjar** er et musikkorps som ble stiftet i 1944 og holder til i Halden.

## Om korpset

Halden Janitsjar ble stiftet 17. mai 1944, og het da "Halden Ungdomskorps". Dagens navn fikk korpset i 1966. Høsten 2010 hadde korpset et samarbeidsprosjekt med "Gla'blåsen", et annet korps i Halden. Etter endt samarbeid bestemte vi oss for å slå oss sammen, og vi har i dag et stort og flott korps.

## Eksterne lenker
* Halden Janitsjar på Facebook
«Juno»

**«Juno»** (1842–1871) var en bark eid av Adam Walther Müller (slekt) (1791–1874) fra Bergen, samt noen andre.  Den var bygget av Herman Gran og var på 112 komm.lester. Den hadde flere seilaser fra Norge til Amerika frem til 1856, der den brakte norske emigranter.  Med kaptein Niels Bendixen  (1808–1850, far til arkeologen Bendix Edvard Bendixen)  dro den over i 1843, 1844, 1846, 1847 og 1849. Så ble det to turer i 1852 og 1856 med kaptein M. J. Huun. Senere eiere var O. P. Wingaard m.fl. 1855, Chr. K. Gran 1860 og Eilert Lund i 1862.  Peder Andersen ble skipper. Den havarerte i 1858 på vei fra Newcastle til Trondheim, anført av Jan Andreas Schiwartz. Styrmann: Bernt Martin Clausen, 27 år, Bergen. Men det må ha blitt ordnet, for det ble i 1863 solgt fra Eilert Lund til en reder i Grimstad, og forliste for siste gang den 7. oktober 1871 ved Narva-Jõesuu i Finskebukta.

En annen **«Juno» (1874–1885)** var et fregattskip som ble bygd i 1874 av Sjur Knutsen Flage (1821–1888) fra Voss opprinnelig. Kjøper av dette seilskip no. 43 var  August C. Mohr & Søn.  Det var på 657 komm.lester og var Bergens største fullrigger.  Det brant i april 1885 utenfor Kapp det gode håp, men var jo ikke en bark, da.  Kaptein Th. Kjeller og nesten alle ombord omkom, så nær som tre som unnslapp.

Det fantes også en bark med samme navn **«Juno» (1878–1917)**, bygget med stålskrog av F. Ulrichs i Vegesack i 1878. Da den ble senket utenfor Shetland av U43 (ubåt) i 1917 var på vei fra Savannah i USA med bomullsfrøkaker. Alle mann ble berget. Den var eid av Iver Bugge fra Larvik som hadde kjøpt den bare året før.  Den kom først i norsk eie hos Carl Bech & Co. (1906–1916) og var såvidt innom Alex Prebensen i Risør før Bugge kjøpte den.

## Referanser
Nocturne (Dusty Cowshit-EP)

***Nocturne*** er en musikk-EP med Dusty Cowshit, utgitt i 1996. EP-en inneholder coverversjoner av tre kjente norske Melodi Grand Prix-vinnere: «Nocturne», Sámiid ædnan og «La det swinge». I tillegg til Eurovisjon-fanaren, som er den første delen av hymnen «Te Deum». EP-en ble gitt ut under gruppas daværende navn, *Døsty Cåwshit*.

Plata ble gitt ut i forbindelse med Eurovision Song Contest 1996, som ble arrangert i Oslo 18. mai dette året. *Nocturne* lå på VG-lista i fem uker våren 1996, med nummer 13 som høyeste notering.

## Sporliste

# «Eurovisjonen»
# «Nocturne»
# «Samiid ædnan»
# «La det swinge»

## Referanser
Idd skolemusikkorps

**Idd Skolemusikkorps** er et skolekorps i Halden som ble stiftet 22. februar 1962.

Korpsets uniformer er laget etter mønster fra de dansk/norske soldatuniformene fra 1600- og 1700-tallet.

Korpset rekrutterer nye musikanter fra Folkevang skole, Øberg skole, Iddevang skole, Prestebakke skole, Tistedal skole og Halden Friskole.

## Eksterne lenker
* 
* Idd Skolemusikkorps offisielle hjemmeside
Dag-Arne Johansen

**Dag-Arne Johansen** (født 1962) er en norsk journalist og forfatter. Han har skrevet flere artikler for forskjellige jernbanetidsskrifter og debuterte med romanen *Ukjent vennskap* i 2009. Han er oppvokst på Grorud i Oslo og er utdannet mekaniker. Han har figurert som statist i flere spillefilmer og har også medvirket i noen amatørfilmer og studentfilmer. Har en av rollene i amatørthrilleren «Voyeurs» av Raymond Dullum.

## Eksterne lenker
* 
*
Aeropos I av Makedonia

**Aeropos I** (gresk: Ἀέροπος Αʹ) var sønn av Filip I, oldebarn av Perdikkas I, som historikeren Herodot mente var den første kongen av Makedonia, og Aeropos ble far til Alketas som etterfulgte ham.

Ved begynnelsen av Aeropos’ kongedømme ble Makedonia angrepet og herjet av trakere og illyrere, og de hadde vært seierrike over makedonerne flere ganger. Til sist, fortvilet over at de ikke greide å få en seier over sine fiender, og da de mente at de bare kunne vinne om de kjempet i nærværet av sin konge, bar hæren med seg spedbarnet Aeropos i slaget. Hans nærvær hardnet motstanden til soldatene og de tvang trakerne og illyrerne til å flykte, og til sist trakk de seg helt ut av Makedonia.

Ingen andre detaljer om hans styre er nedtegnet. Heller ikke navnet på hans hustru.

## Referanser
Ruben Wagnsson

**Ruben Wagnsson** (født 8. september 1891 i Örebro, død 15. februar 1978 i Katrineholm) var en svensk lærer, avholdsmann, fagforeningsleder, sosialdemokratisk riksdagspolitiker og landshøvding.

## Virke
Wagnsson studerte litteraturhistorie, filosofi, pedagogikk og nordiske språk ved Lunds universitet, der han i 1916 ble fil. kand. Han hadde da tilbrakt et år ved Växjö folkskoleseminarium. Etter dette arbeidet Wagnsson som lærer i folkeskolen. Ved siden av læreryrket var han også aktiv som journalist. Han var fra 1920 til 1923 redaktør i *[[Oskarhamns-Posten]]*.

Alt som ung var han aktiv sosialdemokrat. I 1922 ble han innvalgt i Riksdagens andrekammer. Han ble valgt til førstekammeret i 1928. Wagnsson satt i riksdagen til 1947. Fra 1932 til 1936 var han medlem av partistyret i Sveriges socialdemokratiska arbetareparti. 

Wagnsson ble også med i fagforeningsaktivitet og fikk i 1926 verv i Sveriges Allmänna Folkskollärarförening (SAF), der han i 1933 ble leder. Fra 1937 til 1947 var han leder i Tjänstemännens Centralorganisation (TCO).

I 1935 ble han undervisningsråd i Folkskoleöverstyrelsen. Etter at han forlot riksdagen, var  Wagnsson landshövding i Kalmar län fra 1947 til 1958.

Wagnsson var også avholdsmann og aktiv i avholdsbevegelsen. I 1929 ble Wagnsson leder for IOGT i Sverige, en post han hadde til 1942. Fra 1947 til 1966 var han internasjonal IOGT-leder.  

Under andre verdenskrig var Wagnsson med i den antinazistiske gruppen Tisdagsklubben. Han engasjerte seg for Norges sak, også i riksdagsdebatten, der han ved et tilfelle i 1941 fikk sin støtte sensurert fra avisreferatene. I 1942 ble han leder i arbeidsutvalget i Svenska Norgeshjälpen. Wagnsson var med i Samfundet Nordens Frihet, der han var styremedlem fra 1941 til 1945. 

I 1969 utga han sine memoarer med tittelen *Många järn i elden*. 

## Utmerkelser
Wagnsson mottok Kong Gustaf Vs 90-årsmedalje. For sin innsats for Norge ble han tildelt storkors av St. Olavs Orden og Haakon VIIs Frihetskors. Han mottok også Kong Christian Xs frihetsmedalje, den britiske King's Medal for Service in the Cause of Freedom, storkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden, Det jugoslaviske flaggs orden, samt medaljer fra svensk og bulgarsk Røde Kors.

## Referanser
VM i freestyle 2013 – Hopp menn

**VM i freestyle 2013 - Hopp menn** ble arrangert i Myrkdalen torsdag 7. mars 2013. 12 deltagere stilte i første finaleomgang, 8 i andre og til slutt de 4 beste i tredje finaleomgang.
Dicksondalen

**Dicksondalen** er en dal på Spitsbergen på Svalbard. Den ligger innerst i Dicksonfjorden, på skillet mellom James I Land og Dickson Land. Dicksondalen er rundt 14 kilometer lang og strekker seg fra Dicksonfjorden i sør til brefronten på Battyebreen. Rundt hoveddalen ligger en rekke sidedaler, som Krondalen, Flatdalen, Soppdalen og Grønhorgdalen. Dicksondalen er en bred, flatbunnet u-dal hvor Dicksonelva brer seg utover i et sterkt forgrenet elveløp.

Dalen har navn etter Baron Oscar Dickson (1823–1897), en svensk forretningsmann og støttespiller for forskning, som støttet et betydelig antall svenske ekspedisjoner til Arktis mellom 1868 og 1897.

## Referanser
María Lourdes Afiuni

**María Lourdes Afiuni Mora** (født 1964) er en venezuelansk jurist og dommer, som var leder for den 31. kontrolldomstolen i Caracas. I 2009 ble hun arrestert, anklaget for «korrupsjon» etter å ha løslatt en regimekritiker som hadde sittet fengslet i 3 år uten dom. Hun ble løslatt i 2013 og har etter løslatelsen hevdet at hun ble utsatt for tortur og voldtekt mens hun var fengslet. I 2019 ble hun på nytt fengslet og dømt til 5 års fengsel. Hun ble løslatt senere samme år.

President Hugo Chávez uttalte offentlig at hun burde dømmes til 30 års fengsel. Ifølge menneskerettighetsorganisasjoner som Human Rights Watch er forfølgelsen av María Lourdes Afiuni en del av Hugo Chávez-regimets angrep på det uavhengige rettsvesenet.

## Referanser
Dicksonelva

**Dicksonelva** er ei elv på Spitsbergen på Svalbard. Den ligger i Dicksondalen, på skillet mellom James I Land og Dickson Land. Dicksonelva er rundt 14 kilometer lang. Elva starter fra brefronten på Battyebreen og brer seg utover den brede, flatbunnete dalbunnen i et sterkt forgrenet elveløp, før den munner ut innerst i Dicksonfjorden.

Elva har navn etter Baron Oscar Dickson (1823–1897), en svensk forretningsmann og støttespiller for forskning, som støttet et betydelig antall svenske ekspedisjoner til Arktis mellom 1868 og 1897.

## Referanser
Jan P. Solberg

**Jan P. Solberg** (født 31. mars 1965) er en norsk forfatter og journalist fra Soknedal, bosatt i Oslo.  

Solberg er utdannet journalist fra Carleton University i Canada og har arbeidet som journalist i flere norske dagsaviser. Han har også jobbet med kommunikasjon i Forsvarsdepartementet, Norges Røde Kors, Plan Norge og Eat Foundation. 

Solberg har skrevet flere kortfilm- og spillefilmmanus og laget dokumentarfilm. Han har også jobbet som gravende journalist/researcher på flere TV-serier for Novemberfilm, Solberg har forelest i journalistikk ved BI og MI. 

## Bøker
*2020 –  *Du skal være tro* (Strawberry)
*2012 – *Señor Stig* (Aschehoug)

## Kilder
*Presentasjon av Jan P. Solberg i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
*Solberg møter Solberg Intervju med statsministeren
*Det skeive valget Intervju med Jonas Gahr Støre
*Forfatterintervju Du kal være tro / Blikk
* Forfatterintervju Señor Stig / Blikk
*Carleton University Magazine
Holstentor

**Holstentor** (norsk: *Holsteinporten*) er en byport i hansabyen Lübeck i den tyske delstaten Schleswig-Holstein. Porten ble oppført i perioden 1464–1478 etter nederlandske forbilder

Den er oppført i sengotisk stil, og var i sin tid del av forsvarsanlegget rundt Lübeck. Hostentor var den midtre av totalt fire porter. Ved siden av Burgtor er Holstentor den eneste gjenværende byporten i Lübeck.

Holstentor er Lübecks mest kjente vartegn. Den ble avbildet på baksiden av 50-DM-sedlene fra 1961 til 1991. Holstentor har vært motiv på flere frimerker fra Deutsche Post, blant annet fra år 2000, og den er avbildet på den første tyske 2 euro minnemynten fra 2006.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Internettsiden til Holstentor museum
Åbogen stasjon

**Åbogen stasjon** er en jernbanestasjon på Kongsvingerbanen i Eidskog i Innlandet. Stasjonen ble åpnet i 1865 da Grensebanen, i dag del av Kongsvingerbanen, ble tatt i bruk. I 1967, 102 år senere, ble den fjernstyrt. Persontrafikken ble nedlagt 1990 og brukes siden som kryssingsspor. Stasjonen er fredet.

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker

*
Milano–Sanremo 2013

**Milano–Sanremo 2013** er den 104. utgaven av klassiker-monumentet Milano–Sanremo. Rittet ble arrangert over 298 km søndag 17. mars. Det vil være det 4 arrangementet på UCI WorldTour 2013. Rittet ble vunnet av Gerald Ciolek etter at han spurtslo Peter Sagan og Fabian Cancellara. 

I tillegg til de 19 ProTeams er de profesjonelle kontinentallagene Androni Giocattoli-Venezuela, Bardiani Valvole-CSF Inox, Europcar, IAM Cycling, MTN-Qhubeka og Vini Fantini Selle Italia invitert.

Rittet var sterkt preget av de dårlige værforholdene med snø, regn og kalde temperaturer. Dette medførte at rytterne ble transportert i buss fra kilometer 117 og 53 kilometer frem, som ga en total lengde på 245 km. 
 
## Resultater

## Eksterne lenker
* https://web.archive.org/web/20150709060147/http://www.milansanremo.co.uk/
*
Koinos av Makedonia

**Koinos** (**gresk**: Κοῖνος) var etter Karanos den andre kongen av oldtidens kongedømme Makedonia. Som Karanos er nok Koinos en legendarisk konge som fyller inn en slektsrekke av konger tilbake til dynastiets opphav i helten Herakles.

Den makedonske historikeren Marsyas av Pella har gitt følgende etiologiske fortelling om hans navn:

## Referanser
Engelskbukta

**Engelskbukta** kan vise til:

*Engelskbukta (Jan Mayen) - ei bukt på Jan Mayen.
*Engelskbukta (Svalbard) - ei bukt på Spitsbergen.
Kvalrossbukta

**Kvalrossbukta** kan vise til

*Kvalrossbukta (Bjørnøya) - ei bukt på Bjørnøya
*Kvalrossbukta (Jan Mayen) - en del av Engelskbukta (Jan Mayen) på Jan Mayen.
Engelskbukta (Jan Mayen)

**Engelskbukta** er ei åpen, bred bukt mot Grønlandshavet på nordvestkysten av Sør-Jan på Jan Mayen som regnes fra Kapp Rudsen i sørvest og i underkant av åtte kilometer nordøstover til fjellet Kvalrossen. Bukta er delt i en nordøstlig del, Kvalrossbukta, og en sørvestlig del, Tømmerbukta, ved Nova midt i hovedbukta.
 
I 1618 ankom det 19 hvalfangstfartøyer fra Nederland til Jan Mayen og det kom opp et hovedkvarter i Kvalrossbukta med ti hytter.

## Kvalrossbukta
I motsetning til Tømmerbukta er Kvalrossbukta godt egnet som havn. Når vindforholdene gjør det vanskelig å komme inn i Båtvika i Rekvedbukta kan Kvalrossbukta benyttes. Det er veiforbindelse fra Olonkinbyen til Rekvedsletta ved Kvalrossen på nordøstsiden av bukta.

### Lokaliteter ved Kvalrossbukta
Hvalrossmuseet, som var lokalisert i en tidligere vakthytte fra andre verdenskrig, og Hollendarhaugen, med flere nederlandske graver, er to registrerte kulturminner på nordsiden av Kvalrossbukta. I tillegg ligger det rester av tre nederlandske hus på Rekvedsletta (). 

#### Hvalrossmuseet
Hvalrossmuseet er et tidligere museum på nordsiden av Kvalrossbukta som ble offisielt åpnet den 20. august 1964. Museet lå i ei hytte som ble bygd i 1942 som en tysk vaktstasjon med materialer som delvis ble tatt fra Haugenhytta som lå noe lengre nord. I årene 1949 til 1955 ble hytta brukt av Norsk Polarinstitutt. Ved tomteutgravninger i området gjorde personell fra LORAN-stasjonen blant annet funn av to kanoner, en dregg, harpunspisser, lanser og spekkniver som ble tatt vare på i vakthytta som fikk navnet *Hvalrossmuseet*. I 1969 ble samlingen flyttet til Olonkinbyen.

#### Hollendarhaugen

Hollendarhaugen er en omtrent 16 meter høy haug på Rekvedsletta hvor det ble satt opp et to meter høyt kors i 1931 av Thor Iversen med inskripsjonene «*Hollenderhaugen*», «*Her hviler tapre hollandske menn.*», «*Reist 18-VIII 1931 av fiskerikonsulent Thor Iversen, Norge*», «*S/S Sotra*» og «*S/S Veiding 1931*». Iversen foretok en utgravning av haugen og fant fire enkeltgraver og fire andre graver med minst to skjeletter i hver. Knoklene ble begravd på nytt i nye graver. 

At stedet var en gravhaug ble dokumentert i august 1930 da mannskap fra «Sotra» oppdaget at det stakk ut bordender og en skjelettdel. Uten anledning til å undersøke nærmere fikk haugen navnet *Hollenderhaugen* da det ble antatt at gravene blant annet tilhørte syv nederlendere som døde av skjørbuk vinteren 1634.

Om lag 30 meter fra toppen av Hollendarhaugen står et lite kors av ukjent opprinnelse.

## Referanser


## Noter


## Eksterne lenker
* 
*
William Clarke

**William Clarke** (født 11. april 1985) er en profesjonell australsk landeveissyklist. Clarke har vært profesjonell syklist siden 2011.

## Meritter

;2009
:Sammenlagt, Canberra Tour 
::1. etappe
:5.-plass, oseaniamesterskapet tempo
;2010
:Sammenlagt, Tour of the Southern Grampians 
::3 etappeseiere
:3.-plass sammenlagt, Tour de Taiwan
;2012
:2. etappe, Tour Down Under
:Prologen, Tour of Japan
;2014
:Prologen, Tour of Japan
:2. etappe, Tour of Iran
;2015
:Prologen, Herald Sun Tour

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Boret

**Boret** er et fjell på Spitsbergen, Svalbard. Det ligger i den sørøstre delen av Nordenskiöld Land, bare 7 km fra Sveagruva. Inngangen til Svea Nord ligger på sørsida av fjellet, ved Höganäsbreen. Vest for fjellet ligger Feiselbreen og på østsida ligger Borbreen. Fjelltoppen mot Höganäsbreen i sør har en høyde på 659 moh, mens fjellryggen lenger nord når opp til 725 moh.

Navnet «bor» henviser her til gruvebor. De Geer brukte ofte uttrykk fra gruveterminologi ved navnesetting i de kullførende områdene nord for Sveagruva og Braganzavågen.

## Referanser
David Randall Pye

**David Randall Pye** (født 29. april 1886 i London, død 20. februar 1960) var en britisk ingeniør og universitetsmann.

Pye utdannet seg til ingeniør ved Trinity College ved Universitetet i Cambridge. Han arbeidet deretter ved Universitetet i Oxford. Under første verdenskrig var han ved Winchester College, før han ble tilknyttet Royal Flying Corps. I 1919 vendte han tilbake til Universitetet i Oxford, men begynte i 1919 ved Trinity College i Cambridge. 

Han arbeidet særlig med termodynamikk og forbrenningsmotorer, og samarbeidet mye med Harry Ricardo og Henry Thomas Tizard. I 1931 publiserte han første bind av verket *The internal combustion engine*; andre bind kom i 1934.

Pye ble i 1925 underdirektør i Directorate of Scientific Research i Air Ministry. I 1937 ble han forskningsdirektør med ansvar for å utvikle nytt utstyr til Royal Air Force. Utvikling av flymotorer var en del av arbeidet, og jetmotor et av prosjektene Pye oppmuntret. Han var også involvert i arbeidet Barnes Wallis gjorde med den roterende bomben som ble benyttet i Operasjon Chastise. 

I 1943 ble han provost ved University College London. Han administrerte et universitet krigshandlingene hadde påført stor skade og som befant seg spredt seks ulike steder i Storbritannia. Etter krigens slutt fikk Pye ansvar for å samle og gjenoppbygge institusjonen. Han ble pensjonist i 1951.

Pye ble i 1937 utnevnt til følgesvenn (CB) av Order of the Bath. Samme år ble han ble innvalgt i Royal Society. I 1952 ble han utnevnt til Knight Bachelor. Han ble derved adlet og fikk rett til å føre tittelen *[[sir]]* foran sitt navn. Pye ble også tildelt den norske utmerkelsen Haakon VIIs Frihetskors.

## Referanser
Sjøkorpset i Bergen

**Sjøkorpset i Bergen** var et sjøkorps i Bergen viet til båtliv og maritim opplæring, og egentlig et underbruk av Politiklubbene i Bergen. Sjøkorpset disponerte lokaler ved Flyhavnen i Sandviken, og hadde tilgang til en kontrollstasjon på Flatøy. De hadde opplæringsbåter skaffet til veie av rederier og privatpersoner og korpset hadde både seil- og motorbåter. 

Moderorganisasjonen Politiklubbene i Bergen var en fritidsorganisasjon som søkte å motvirke sosialt forfall ved å aktivisere barn og ungdom, fortrinnsvis gjennom sport og friluftsliv. Det ble gjerne sagt at den store ambisjonen til ethvert politiklubbmedlem var å bli tatt opp i Sjøkorpset. Innenfor Politiklubbene fungerte enheten også som et samlingspunkt for lederne fra lokalavdelingene og andre ressurspersoner i organisasjonen.
 
Opplysninger om Sjøkorpset finnes først og fremst i arkivet etter Politiklubbene i Bergen, oppbevart ved Bergen Byarkiv.
 
## Litteratur
* Elvebakk, Vebjørn 2009: "Fritid med innhold: Politiklubbene i Bergen." i Fra gutteklubb til kvinnesak. Ferie- og fritidsminner fra arkivet. Bergen. Fra Bergen Byarkivs skriftserie nr. 8. Bergen 2009

## Eksterne lenker
* Sjøkorpset - oppslagsverket oVe, artikkel av Vebjørn Elvebakk, Bergen Byarkiv.
Remagen

**Remagen** er en by og forbundskommune med  innbyggere (2011) i Landkreis Ahrweiler, i Rheinland-Pfalz i Tyskland. Byen ligger like sør for Bonn på den vestre bredden av Rhinen, og grenser til bydelen Bad Godesberg i Bonn. Remagen går tilbake på et romersk kastell, Rigomagus, som ble grunnlagt i keiser Claudius regjeringstid.   

Byen er særlig kjent for å ha vært det stedet de allierte krysset Rhinen for første gang under andre verdenskrig. Den første amerikanske soldaten som krysset Rhinen i Tyskland var Alexander A. Drabik. Under kraftig maskingeværild løp han hoppende over Ludendorff-broen ved Remagen den 7. mars 1945, mens tyskerne desperat prøvde å sprenge broen. Adolf Hitler hadde beordret sine tropper om å ødelegge broen, men hans polske vernepliktige hadde kuttet noen av sikringene, og dette ga tid til Drabik og andre medlemmer av Kompani A, 27. pansrede infanteribataljon og 9. pansrede divisjon til å ta den.

## Bilder

Remagen 003.jpg|Brohodet til  Ludendorff-broen
Apollinariskirche abends.jpg|Apollinariskirche
Peter und Paul (Remagen).JPG|Den katolske sognekirken *St. Peter und Paul*
Bahnhof Remagen.jpg|Jernbanestasjonen


## Referanser


## Eksterne lenker
*