open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tverrtindan

**Tverrtindan** er et fjell i Kvæfjord kommune i Troms. Fjellet ligger på Hinnøya, sørøst for Austerfjorden. Høyden på den største tinden er 960 moh.

Egga på fjellet går i retning nordvest&ndash;sørøst, fra Melåaksla i nordvest og mot Jakobstinden i sørøst. Langs egga er det topper på 915, 960, 914 og 901 moh., før egga når Jakobstinden på 975 moh.

Tverrtindan kan bestiges fra Melåa i Austerfjorden, og opp langs Melåaksla. Ferden fra topp 915 til topp 960 kan oppleves luftig, og egga er smal.

## Fotnoter



## Referanser
Svein Skulstad

**Svein Skulstad** (født 5. august 1968 i Oslo) er en norsk musiker (gitarist), arrangør og komponist. Han er nok mest kjent i det frikirkelige landskapet, hvor han siden begynnelsen av 1990-tallet har bidratt på en mengde utgivelser med andre artister. Men han har også gitt ut tre egne album hvorav ett er sammen med saxofonisten og klarinettisten Arild Stav.

Han har sin musikkutdannelse fra musikklinjen på henholdsvis Langhaugen videregående skole (1987-89) og Foss videregående skole (1989-90). Videre studerte han musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo og fikk sin Cand. Mag grad i 1995. I årene fra 1989 til 2003 var han toneangivende i det blomstrende musikkmiljøet som vokste frem på Oslo Kristne Senter. I tillegg til å delta på innspillinger fra OKS, møtte han bl.a Glenn Gulli, og sammen med noen til dannet de popgruppen What About (1989-1994). Andre sentrale artister han samarbeidet med fra denne perioden er Per Søetorp, KP Vangol og Lisa Strandengen. Men han var også med på utgivelser og konserter med mange andre lovsangsartister i denne perioden, som Bjørn Aslaksen, Andreas Wennemo, Stephan Christiansen, Arvid Pettersen m fl. I 1998 ble han med i gruppen Expect a Miracle som bestod av bl.a Lewi Bergrud og Knut Anders Sørum. 

Ut over på 2000 tallet begynte han å skrive egne låter, for det meste instrumentalmusikk, og kom med sin første plate (skulsta) i 2002. På denne platen bidrar bl.a Karl Oluf Wennerberg på trommer, Lewi Bergrud på bass og vokal og Knut Anders Sørum på vokal. Først i 2011 kom oppfølgeren (Contemplation), og denne gangen sammen med musikeren Arild Stav. I 2015 ga han ut sitt foreløpig siste album (Solo is not solitude) med meditative komposisjoner. Som kompmusiker har han opp igjennom spilt med mange av landets ypperste bruksmusikere, og dette nettverket har vært godt å ha når han fra 1999 også begynte å produsere plater for andre artister. Noen av artistene han har produsert for er Glenn Gulli, Andreas Wennemo, Kåre Skuland, Elisabeth Ødegård Widmer, Barbro Sulebakk m fl. Som livemusiker har han hatt gleden av å spille med folk som Jan Groth, Solveig Leithaug, Ole Børud for å nevne noen. I alle år har Svein vært studiomusiker, og har medvirket på hvertfall 100 innspillinger. I tillegg har Svein i en periode vært engasjert av Pinsebevegelsen i Norge, og i mange år på 2000-tallet var han musikalsk leder for nasjonale konferanser. I 2007 var han også musikalsk produsent for den europeiske pinsebevegelsens 100 års jubileum i Oslo Spectrum. 

I tillegg til musikerkarrieren har Svein (2016) en mastergrad i teologi fra Fuller Theological Seminary i Pasadena, CA og fra MF i Oslo. Han har i en periode vært pastor i Salemkirken i Oslo og jobbet i manger år som timelærer i musikk ved Lillestrøm videregående skole. Som en forlengelse av teologiutdannelsen tok Svein presteseminaret på TF ved 2019/2020. Svein Skulstad ble ordinert som prest i DnK i juni 2020 og jobber idag som prest i Nannestad. Men han er fortsatt aktiv som musiker, og er i tillegg til egne prosjektert også studiomusiker, og kapellmester for Gospel Explosion. 

## Eksterne lenker
*
Ringsåsbekken

**Ringsåsbekken** er en liten elv nord i Elverum kommune. Den har sitt utspring fra Ulvåkjølen, og renner i hovedsak vestover til dammen ved Gammelbuen. Like nedenfor dammen løper Ringsåsbekken sammen med Røta. Kartverket og Sentralt stedsnavnregister bruker navnet Ringsåsbekken også om fortsettelsen vestover til den munner ut i Julussa like ved Lindberget. Norges Vassdrags- og energidirektorat bruker navnet *Røta* om elvestrengen fra samløpet Røta - Ringsåsbekken og ned til utløpet i Julussa.

Dammen ved Gammelbuen ble tidligere brukt som velteplass og merkingssted for fløtningstømmer i vintersesongen. Når tømmeret skulle fløtes nedover, ble nåledammen åpnet for å gi tilstrekkelig vannføring i elva. I 1960-sesongen ble det meldt inn 176 131 tømmerstokker til fløting i Ringsåsbekken.

## Referanser
Høyspentlinje

En **høyspentlinje** er en kraftlinje for overføring av elektrisk energi med høyspenning og kan vise til:

*Høyspent likestrømsoverføring
*Sentralnettet
*Regionalnett
*Distribusjonsnett#Høyspent fordelingsnett

## Se også
*Kontaktledning eller kjøreledning for elektriske tog.
Opportunistiske infeksjoner

**Opportunistiske infeksjoner** (fra engelsk; *opportunity*) er infeksjoner som oppstår ved mangel på tilstrekkelig immunrespons. Mangel på tilstrekkelig immunrespons kan ha mange årsaker, blant annet hiv-infeksjon og bruk av immunsupressive midler. Mange opportunistiske infeksjoner har høy dødelighet. Systemiske soppinfeksjoner slik som sepsis ('blodforgiftning') og soppinfeksjon i munn og hals ses nesten utenlukkende hos personer med svekket immunforsvar. Infeksjoner forårsaket av bakterier som er del av den normale micro flora, for eksempel gule stafylokokker som finnes naturlig på hudoverflaten, er også opportunistiske infeksjoner. Andre viktige patogener er bl.a bakteriene *[[Clostridium difficile]]*, *[[salmonella]]* spp. og *[[streptokokker]]*, i tillegg til soppene *[[aspergillus]]* og *[[candida]]*.

## Mulige immunsvekkede grupper

*Individer som mottar cellegift.
*Individer som har hiv eller aids.
*Spedbarn (spesielt prematur) og eldre.
*Individer som bruker Cyklosporin eller annet immunsuppressivt legemiddel.
*Individer som nylig har mottatt organtransplantasjon.
*Individer som over lengre tid har brukt steroider, f.eks. Prednisolon.
*Individer som har hyppig eller langvarig bruk av antibiotika.
Rød sirkel

**Rød sirkel** (**🔴**) er et tegn som var godkjent som en del av Unicode 6.0 i 2010 under navnet *large red circle* og inkludert i  Emoji 1.0 i 2015. 
Tegnet blir blant annet brukt som symbol for «opptak» («*record*»).
## Kode
*U+1F534

## Referanser


## Eksterne lenker
* Unicodes offisielle nettsted
* A Programmer’s Introduction to Unicode
Tine Sophie Prøitz

**Tine Sophie Prøitz** (født 1972) er en norsk professor ved Fakultet for humaniora, idretts- og utdanningsvitenskap ved Universitetet i Sørøst-Norge.

Prøitz tok sin doktorgrad i 2014 ved Universitetet i Oslo. 

## Bibliografi
* *Learning outcomes as a key concept in policy documents throughout policy changes.* Doktorgradsavhandling (2014)

## Referanser


## Eksterne lenker
* www.usn.no: Tine Sophie Prøitz
* uio.no/forskning: Disputas: Cand.polit. Tine Sophie Prøitz
Ungdomsmesterskapet innendørs 2017

**Ungdomsmesterskapet innendørs 2017** (også kalt UM innendørs) var det årlige ungdomsmesterskapet i friidrett innendørs i 2017. Arrangementet er  

et offisielt NM for ungdommer 15 til 19 år. Det ble arrangert i Bærum Idrettspark 3. til 5. mars 2017. 

## Resultater
### Jenter 15 år

### Jenter 16 år

### Jenter 17 år

### Jenter 18/19 år

### Jenter 20 til 22 år

### Gutter 15 år

### Gutter 16 år

### Gutter 17 år

### Gutter 18/19 år

### Gutter 20 til 22 år

### Stafetter

## Eksterne lenker
* AndRo Data - UM Innendørs 2017
Polikarpov I-15

**Polikarpov I-15** (russisk: И-15) var et sovjetiskt jagerfly som fløy for første gang i oktober 1933, og ble fløyet av piloten V. P. Tsjkalov. Jagerflyet ble kalt *Måken* (russisk: Чайка, *Tsjajka*).

Konstruksjonen av den 14. jagerflytypen i det sovjetiske flyvåpenet, I-14, begynte som et avansert (på den tiden) monoplan under ledelse av Andrej Tupolev. Han bekymret seg for at konstruksjonen ikke ville bli god nok og bestilte derfor to ekstra fly. Disse kalte han for I-14A og B. Polikarpov hadde nylig sluppet ut fra fengsel i august 1932 da han fikk tildelt I-14A-prosjektet. Både I-14 og I-14A ble godkjent for produksjon. En annen av Polikarpovs konstruksjoner, det berømte **I-15,** også kjent som **TsKB-3**, var et lite biplan jagerfly med en buet øvre vinge. Det var en utvikling av Polikarpovs I-5-jagerfly og ble brukt i den spanske borgerkrigen av blant andre Yankee Squadron. Det viste seg å være et av de beste jagerfly i sin tid, og var utrustet med en 700 hk M-25-motor. Til sammen ble det bygget i 674 eksemplarer.

## Variant
* **I-15bis (I-152)** - enseters jagerfly, biplan, bestykket med fire 7,62&nbsp;mm PV-1 eller ShKAS maskingevær, plus opp til 150&nbsp;kg bomber. I-15bis hadde en sterkere M-25V-motor som utviklet 775&nbsp;hk. Den hadde en rett øvre vinge. Totalt ble det bygget 2&nbsp;408 eksemplarer

## Bruk i Finland
Det finske flyvåpenet overtok fem I-15 jagerfly som hadde nødlandet i Finland. To av disse ble reparert til flyvedyktig tilstand ved slutten av vinterkrigen, og de øvrige deltok i fortsettelseskrigen. Man sluttet å bruke dem den 20. februar 1945, og flytypen ble slettet i flyvåpenets register 2. januar 1950.

Under vinterkrigen erobret finnene åtte I-153 jagerfly som nødlandet i Finland. Under fortsettelseskrigen ble ytterligere elleve fly kjøpt fra Tyskland. Sammenlagt hadde det finske flyvåpen 21 I-153-jagerfly i bruk.

## Brukere
*  Finland
*  Kina
*  USSR
*  Spania

## Spesifikasjoner (I-15bis)

## Referanser


## Litteratur
*Gunston, Bill. The Osprey Encyclopedia of Russian Aircraft 1875–1995. London: Osprey, 1995. ISBN 1-85532-405-9.

## Eksterne lenker
* 
* Polikarpov I-15
Helene av Danmark

**Helene** (død 22. november 1233) var prinsesse av Danmark og hertuginne av Lüneburg, stammor til welferne.

Helene ble født som yngste datter av kong Valdemar den store og hans hustru Sofia av Minsk. Hun var søster til de danske kongene Knud VI og Valdemar Seier samt til den franske dronning Ingeborg. I 1202 giftet hun seg i Hamburg med Vilhelm den tykke av Lüneburg (1184-1213), med ham fikk hun sønnen Otto (Barnet av Braunschweig-Lüneburg, 1204–1252). Helene døde i 1233 og ble begravet i Michaeliskirken i Lüneburg. 

## Referanser
Kaskaderna (Drottningholm)

**Kaskaderna ved Drottningholms slott** er en utsmykning i slottets barokkhage på Lovön i Stockholms län. Kaskadene består av totalt 14 mindre fossefall, sju stykker på hver side av parkens midtakse. Kaskadene ble påbegynt i 1685, men fungerte først i 1961.

Til dronning Hedvig Eleonoras barokkhage på Drottningholm tegnet Nicodemus Tessin d.y. også et kaskadeanlegg bestående av en rekke mindre fossefall som skulle danne en fond for vannparterren. Som forbilde tjente lignende anlegg i blant annet Villa d'Este i Roma og slottet Versailles utenfor Paris.

Anleggsarbeidene startet i 1685 og var i stor grad ferdig i 1705. Men noen viktige detaljer manglet, for eksempel muslingskallene som vannet skulle renne fra ned i bassenget. For de praktiske arbeidene ble den franska fontenøren Louis de Cussy engasjert. Han planla å lede vannet til fossefallene og parkens fontener ved hjelp av rør av trestammer, sammenføyd med jernbeslag.

Vannet kom fra dammer som hadde blitt gravd ut for formålet på Lovön nord for parken. Den største var Rättardammen som lå cirka 1500 meter fra kaskadene, og ledningen hadde en fallhøyde på 12,7 meter. Til den siste biten fram til selve fontenene brukte de Cussy metall- og blyrør. Men vannet fra dammene fikk bare noen av fontenene til å fungere og det rakk overhodet ikke til kaskadene. Det uferdige bygget ble revet på 1820-tallet og på stedet ble det anlagt en gressbakke og senere en steinhage.

Da barokkhagen ble restaurert på Gustaf VI Adolfs tid ble tanken sådd om at også kaskadene skulle rekonstrueres. Oppdraget gikk til daværende slottsarkitekt Ivar Tengbom, som tegnet en forenklet versjon av Tessins opprinnelige anlegg. Det nye anlegget stod klart den 16. juni 1961. Ved hjelp av et moderne pumpeanlegg og rørinstallasjoner ble kaskadene og den nærliggende fontenen “Kronan” forsynt med vann og barokkparkens fontener og kaskader fungerte for første gang slik det var tenkt 300 år tidligere.

## Kilder
*  Statens fastighetsverk (SFV) om Drottningholms kaskader. 
* Informasjonstavle på stedet satt opp av SFV og hoffet.
Galgeberg (gate)

**Galgeberg** (1–3, 2) er en gate i Oslo.

Gata er den korte fortsettelsen av Åkebergveien fra krysset i rundkjøring med Normannsgata og Jordalgata fram til St. Halvards gate.

## Referanser
Andrej Tupolev

**Andrej Nikolajevitsj Tupolev** (Андрей Николаевич Туполев), født 10. november 1888  -  død 23. desember 1972 i Moskva var en sovjetisk flykonstruktør som grunnla Tupolev.

## Biografi
Tupolev gikk på gymnasiet i Tver og tok examen artium i 1908. Han begynte så å studere ved Moskvas tekniske universitet hvor han interesserte seg i bygging av fly. Han ble leder for universitetets vindtunnel som han hadde vært med på å konstruere. Han ble senere utestengt for å ha vært med i en forbudt politisk organisasjon og ble bannlyst i flere år. Han fikk komme tillbake i 1914, men kom etter oktoberrevolusjonen i 1917 og fikk en ledende stilling i konstruksjonsavdelningen i den statlige uftfartens hovedforvaltning. 

I 1921 begynte han på utviklingen av Tupolev ANT-1. Andrej Tupolev grunnla Tupolev i 1922, og på 1920- og 1930-tallet ble selskapet mest kjent for sine tunge bombefly hvor Tupolevs konstruksjoner ble normgivende for militære og sivile fly. Under andre verdenskrigen var Tupolevs Tu-2 en av Sovjetunionens fremste bombefly.

Tupolev ligger begravd på Novodevitsjijkirkegården.

## Utmerkelser

Blant flere:
*Helt av det sosialistiske arbeid (Sovjetunionen)
*Leninprisen
*Stalinprisen

## Referanser
Pyrrhocorax

* se inndeling!

***Pyrrhocorax*** (alpekråker) er én av fem slekter i underfamilien Crypsirininae, som inngår i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter to arter, med tilsammen elleve taxa.

## Biologi

Artene er monogame og danner livslange parforhold. Parene viser filopatri til reirområdet. Redet legges til naturlige hulrom og sprekker i klipper og bergskrenter. Det bygges av småkvister og fôres med ulike gressorter og moser med mer.

Begge artene eter gjerne i flokk. Primærføden består av virvelløse dyr, men fuglene eter også noe vegetabilsk materiale og rester etter mennesker, spesielt om vinteren.

Den største trusselen for disse artene er strukturendringer i landbruket, noe som har ført til fragmentering av leveområdene. De er imidlertid ikke truet globalt, men kan være det lokalt. På IUCNs rødliste står begge artene oppført som *[[livskraftig]]e*.

## Inndeling

Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson *et al.* (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til , med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Corvoidea
**** Corvidae, kråkefamilien
***** Crypsirininae
****** *[[Platysmurus]]*
****** *[[Temnurus]]*
****** *[[Crypsirina]]*
****** *[[Dendrocitta]]*
****** *[[Pyrrhocorax]]*
******* *[[alpekråke|P. pyrrhocorax]]*, alpekråke
******* *[[alpekaie|P. graculus]]*, alpekaie

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Drottningholmsbron

**Drottningholmsbron** er en bro som forbinder Kärsön og Lovön i sjøen Mälaren. Broen, som er en del av *länsväg 261*, er en lavbro, omtrent 250&nbsp;meter lang og ligger like i nærheten av Drottningholms slott. Mot øst, i retning mot Bromma, knyttes den til Nockebybron fra 1973, over broen går Drottningholmsvägen.

Den første Drottningholmsbron ble bygd som en fast broforbindelse samtidig med Nockebybrons og Tranebergsbrons forgjengere på oppdrag av Gustav III i 1787. Arkitekt for alle tre broer var Carl Fredrik Adelcrantz. Tidligere måtte kongen reise til slottet på Drottningholm via den lange omveien gjennom Solna socken og Bällsta til Tyska botten, for å ferjes over til Lovön derfra. Omkring midten av 1800-tallet ble man etterhvert nødt til å bytte ut broene. De ble da erstattet med flytebroer.

Den første betongbroen ble innviet i desember i 1925. Midlene til brobyggingen ble hentet fra et fond som var bygget opp av avgifter på kjøretøy. Den nåværende lavbroen har en seilingshøyde på 1,3 meter og ble innviet i 1973 samtidig med Nockebybron og Tappströmsbron.

## Drottningholmsbron, da og nå

File:Drottningholmsbron 1800.jpg|Den første broen omkring 1800, illustrasjon av Johan Fredrik Martin
File:Drottningholmsbron 1905.jpg|Flytebroen, postkort fra 1905
File:Drottningholmsbron 1931.jpg|Betongbroen, vykort fra 1931


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eggholmen naturreservat (Moss)

**Eggholmen naturreservat** utgjøres av to små holmer sør for Kjellandsviktangen, samt sjøen nærmere 100 meter rundt, på østsiden av Jeløya i Moss kommune. 

Området er vernet for å ta vare på livsmiljøet til plante- og dyrelivet, spesielt sjøfuglene. Det er ferdselsforbud i området fra 15. april til 15. juli.

## Referanser
Alpekaie

**Alpekaie** (*Pyrrhocorax graculus*) er én av to arter i slekten *[[Pyrrhocorax]]*, som tilhører underfamilien Crypsirininae i kråkefamilien (Corvidae). Arten er nært knyttet til fjell over tregrensen. To underarter aksepteres i dag, i det den tidligere underarten *P. g. forsythi* har blitt inkludert i *P. g. digitatus*.

## Biologi
Arten forekommer fjellene i Marokko og Gibraltar, på grensen mellom Spania og Frankrike og gjennom Alpene og deler av Appenninene i Italia og videre østover gjennom Balkan og landene sør for og øst til Bosporos i Tyrkia og videre østover gjennom deler av det sentrale Asia, fra det aller nordligste India og Himalaya til det sørligste Sibir og Sentral-Kina. 

Arten trives i store høyder med naturlige gressganger. I Himalaya er den mest vanlig i høyder på omkring , men er rapportert av fjellklatrere opp til  i Nepal. På Balkan er den rapportert i høyder ned mot . 

Alpekaia blir omkring  og veier cirka . Fjærdrakt  er sort og glinser svakt i blågrønt, mens nebbet er gult og kortere enn hos alpekråka. De undre ekstremitetene er rødrosa og kraftfulle, men kortere enn hos alpekråka. Stjerten er imidlertid noe lengre.

Hunnen legger mellom april og juli (avhengig av underart og utbredelse) normalt fire, sjelden opp til seks egg, som hun ruger ut alene. Redet er som regel plassert i naturlige hulrom i fjellet.

Den lever av insekter, terrestriske bløtdyr og andre virvelløse dyr.

## Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson *et al.* (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til , med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Corvoidea
**** Corvidae, kråkefamilien
***** Crypsirininae
****** *[[Pyrrhocorax]]*
******* *[[alpekråke|P. pyrrhocorax]]*, alpekråke
******* *[[alpekaie|P. graculus]]*, alpekaie
******** *P. g. graculus* (nominatformen), Riffjellene og Atlasfjellene i Marokko, Cantabria- og Pyreneene i Spania, Korsika, gjennom Alpene, Apenninene i Italia, østover gjennom Dinaridene, Albania, Hellas med Kreta, Vest-Bulgaria, Nord-Tyrkia til Kaukasusregionen og Nord-Iran
******** *P. g. digitatus*, fra Sør- og Sørøst-Tyrkia sørover til Hermonfjellet i Libanon og østover gjennom Nord-Irak til Zagrosfjellene i Sørvest-Iran

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Christoffer Valdemarsen

**Christoffer** (født ca. 1150, død 1173) var en dansk hertug, sønn av Valdemar den store og hans frille Tove. Men navnet Tove ble hun først tildelt på 1600-tallet, da folkevisen om hennes død ble flettet inn i en eksisterende «Tove-vise» - og Valdemar den store ble forvekslet med den langt senere Valdemar Atterdag.

Faren tok seg av Christoffer og gav ham gode lærere. Sammen med biskop Absalon var han som ung med på hærtoktene mot venderne. Omkring 1167 ble han høvedsmann i Sønderjylland og kriget mot vagrierne. Han døde 15. juni 1173 (etter Ringstedtavlen 11. april) og ligger begravet ved siden av sin far i St. Bendts kirke i Ringsted på Sjælland. 

## Hans bakgrunn i folkevisene
Valdemar den stores forhold til Christoffers mor er hovedsakelig kjent fra folkevisene, der hun omtales som «Tovelille». Fem danske versjoner av visen er kjent, to islandske fra 1600-tallet, en norsk, en færøysk og to svenske fra 1800-tallet. Ifølge sagnet omkom frillen i en badstue:
Der Tovelille kom fra badstuen ut,
hun var som en gås de steker til jul.


At Valdemars dronning Sofia var så sjalu på sin manns frille at hun fikk henne innebrent, er uten historisk grunnlag. Samme historien fortelles om Rosamund Clifford, kong Henrik 2.s frille - at hans sjalu dronning Eleonore av Aquitaine tok livet av piken, i en av versjonene i et brennvarmt badekar. Også denne historien har fått sitt dikt: *The Ballad of fair Rosamund*.

Gurre slott der den langt senere Valdemar Atterdag døde i 1375, ble senere knyttet til «Tovelille» og trylleringen, som bandt kongen så sterkt til henne at han etter hennes død tok henne med seg på sine reiser i en kiste, helt til ringen ble tatt av fingeren hennes og kastet i Gurre-sjøen. Folkevisenes tryllering er kjent også fra et vandresagn som Petrarca fikk fortalt av prestene i Aachen da han besøkte byen i 1333: At Karl den store var så knyttet til frillen sin at han etter hennes død ikke kunne gi slipp på liket, før en tryllering ble fjernet fra det. Keiseren overførte da sin kjærlighet til ringens nye eier som foretrakk å kaste ringen i et vann. Keiser Karl øste deretter sin kjærlighet ut over selve stedet der frillen døde, og fikk oppført et slott der. I den danske parallellen ble en tilsvarende tryllering forklaringen på at Valdemar Atterdag hadde oppført Gurre slott.

J.P. Jacobsen skrev *Gurresange* på 1860-tallet, tonesatt av Arnold Schönberg med tysk tittel *Gurrelieder* etter Rilkes tyske oversettelse. Jacobsens dikt lar kong Valdemar utbryte, etter Toves død, at han ser frem til dommedag da han skal ta makten i himmelen: 

«Thi da faar jeg Magt,
da splitter jeg din Englevagt
og sprænger med min vilde Jagt
i Himmerige ind.»


## Referanser
Lovö kyrkallé

**Lovö kyrkallé** er en landevei og allé på Lovön i Ekerö kommune. Allén strekker seg i en rett linje fra Grindstugan på Drottningholms slottsområde i øst til Lovö kyrka i vest, en strekning på cirka 1800 meter. Omtrent halve veistrekningen fram til Lovö skogskyrkogård inngår i verdensarven Drottningholm.

## Historikk

Lovö kyrkallé fikk sin nåværende utforming på 1750-tallet i forbindelse med byggingen av Kina slott og at Kantongatan med sine bygninger ble anlagt. Den ble utformet som en snorrett allé med plantede lindtrær og siktlinje. Før den nåværende Ekerövägen ble trukket gjennom slottsparken endte dagens Lovö kyrkallé ved det nordvestre hjørnet av barokkparkens lindeallé.

På et forslag til ny parkutforming utført av Carl Fredrik Adelcrantz i 1777 ser man alléen som en sentralakse i et tenkt parkanlegg der flere parkveier stjerneformet og symmetrisk stråler ut i alle himmelretninger. Adelcrantz’ forslag ble aldri gjennomført, det samme skjedde med Fredrik Magnus Pipers generalplan fra 1797, der han tegnet et engelsk hageanlegg med kanaler, sjøer, øyer og slingrende parkveier like nord for alléen, omtrent der den nåværende Ekerövägen krysser Lovö kyrkallé. På Pipers plan vises Kantongatans bygninger langs alléens vestre side.

Fram til begynnelsen av 1900-tallet kunne Drottningholms slottsområde nås også via en vestre innfart fra nåværende Ekerövägen og kirkealléen. Den vestre inngangen var sperret av en bom, derför ble den også kalt *Cantonbommen*. Her ble det i 1846-1847 bygd et lite bolighus for bomvakten; *[[Grindstugan (Drottningholm)|Grindstugan]]*.

## Referanser
Lovö skogskyrkogård

**Lovö skogskyrkogård** på Lovön i Ekerö kommune ble anlagt på 1830-tallet som en utvidelse av den gamle kirkegården ved Lovö kyrka. Skogskyrkogården ligger inntil Lovö kyrkallé cirka 800 meter øst for Lovö kyrka. Her finnes gravplasser for kiste- og urnegraver samt en minnelund. Skogskyrkogården ligger også innen verdensarvområdet til Drottningholms slott.

I 1823 foreslo *Krono-befallningsman* Lagercrantz å flytte kirkegården ved Lovö kyrka til et annet sted av *«tjänligare beskaffenhet»*. Man mente at den gamle kirkegården hadde blitt for trang og hadde *«sumpigt läge»*. I 1824 ble det utpekt et område for en ny begravelsesplass som tilsvarte omkring et svensk *tunnland* (ca 5&nbsp;000 m²) i den så kalte Skarphagen ved Lovö kyrkväg. I mai 1825 ble det sendt en søknad til kongen *«om erhållandet af förenämnde plats till kyrkogårdsanläggning af församlingens närvarande ledamöter underskrifven och lofvade Krono Befallninhsmannen Lagercrantz ombesörja ansökningens inlemnande på vederbörlig ort»*. Begravelsesplassen ble stelt i stand på 1830-tallet, men det drøyde til 1855 før den første begravelsen fant sted. Da ble Hanna Nordwall fra Lunda begravd, hennes gravminne og familiegrav finnes fortsatt på kirkegården.

Blant de personer som fikk sin siste hvile her finnes Gösta Reuterswärd (1887–1963) som var *hovjägmästare* og *slottsfogde* på Drottningholms slott. I Nordwalls familiegrav ligger også Johan Adrian Nordvall som var dispasjør i Stockholm i årene 1854–1867.

## Bilder

Fil:Lovö skogskyrkogård 2011a.jpg|Inngang fra Lovö kyrkväg
Fil:Lovö skogskyrkogård 2011c.jpg|Gravplasser
Fil:Lovö skogskyrkogård 2011b.jpg|Hanna Nordvall og J.A. Nordvall
Fil:Lovö skogskyrkogård 2011d.jpg|Gösta Reuterswärd (1887-1963)


## Referanser
Rikke Gürgens Gjærum

**Rikke Gürgens Gjærum** (født 7. november 1972 i Oslo) er en norsk professor i anvendt drama/teater. Hun er viserektor ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet og bosatt i Harstad. Hun utdannet seg først som allmennlærer og dramapedagog fra Universitetet i Stavanger og Høgskolen i Oslo og Akershus. Hun har hovedfag i teatervitenskap fra Universitetet i Oslo med avhandlingen *Regi og teaterorganisering: casestudie av [[Bentein Baardson]] regi av [[Garman & Worse & Co|Garmann & Worse & Co]] på [[Rogaland Teater|Rogaland teater]]* (1996–1997), og doktorgrad i drama/teater fra Institutt for kunst- og medievitenskap ved NTNU med avhandlingen «En usedvanlig estetikk: en studie av betydningen av egenproduserte teatererfaringer for det usedvanlige mennesket» (2004). Hun var Norges forskningsråds-stipendiat på Velferdsprogrammet.

Hun var forskningsleder ved Høgskolen i Harstad fra 2007–2010. Fra 2010–12 hadde hun en post doc.-stilling ved Høgskolen i Harstad, og fikk deretter professortittel allerede som 39-åring. Gjærum har en bistilling ved OsloMet som professor i drama/teater (2011-2025).

Hun var initiativtaker og forskningsleder for det nasjonale prosjektet «Teater – Drama – Demokrati» (2013–16) som hadde som mål å studere hvordan drama- og teater bidrar til å danne det demokratiske mennesket, i møtet mellom verk, hendelse og arbeidsform.

Gjærums forskningsarbeider har sitt fundament i fagfeltet anvendt teater og dette danner grunnlaget for hennes arbeider knyttet til utenforskap, disability art, kjønn, drama som læringsform og forumteater. Hun er en svært produktiv formidler av forskning, og har publisert en rekke artikler og bøker. Hun var også leder for studien «Kvinner i norsk teater» som så på rolletildeling og kjønn i norske institusjonsteatre.

I tillegg til forskningspublisering, driver Gjærum med redaktørvirksomhet. Hun har gitt ut 4 antologier om forskningsmetode og forskning innen anvendt teater. Gjærum var initiativtaker og redktør til temanummeret: Aesthetics and Ethics: Arts Education as a Catalyst for Sustainable Development i Nordic Journal of Art and Research i 2023 for å beskrive hvordan kunsfagene bidrar for å nå FNs bærekraftmål. 

Hun var redaktør for «Kunstdidaktikk og marginal røster» i Nordic Journal of Art and Research (Nr. 2/4 - 2015), og for temanummeret Kjønn i Norsk dramapedagogisk tidsskrift Nr. 3/2916. Hun har også gjesteredaktør for tidsskriftet «Børne og ungdomskultur i Norden» og «Peripeti- tidsskrift for dramaturgi».

Gjærum er en aktiv samfunnsdebattant innen universitetssektoren, blant annet som talskvinne for høyere utdannings betydning for samfunnsutviklingen, kunstfagenes plass i skolen og for større fokus på likestillingsproblematikk i utdanningsfeltet.

I 2023 debuterte Gjærum som skjønnlitterær forfatter da hun ga ut dikt- og novellesamlingen *Portretter av transformert lytting* (Lyrikkforlaget) skrevet i sin helhet på nynorsk.

## Priser og utmerkelser
* Forskningsformidlingsprisen ved Høgskolen i Harstad i 2015.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pulpitur

Et **pulpitur** eller en **kirkestol** er en åpen eller lukket losje i kirkerommet beregnet på bestemte, høytstående personer innen menigheten. De kalles også herskapsstoler, trev eller galleri. Pulpiturene kunne være dekket av vinduert eller gardiner og var lunere enn det ofte uoppvarmede kirkerommet ellers. Det var vanlig med egen inngang. Ifølge Sigrid Nilsen måtte innehaveren ofte bekoste pulpituret selv og betale årlig avgift til kirken. For eksempel Risør og Fjære kirker hadde flere pulpiturer

I Norge ble pulpitur innført i mange kirker fra 1600- til 1800-tallet. Noen av disse var lukkede, og hadde egen inngang gjennom nydannede dører i kirkenes yttervegger.

Benker og kirkestoler er typisk for interiøret i protestantiske kirker innredet på 1600-1700-tallet. Pulpiturene ble ofte dekorert med utskjæringer og maling. Pulpiturene sto i ofte en lang rekke langs veggen over benkene for allmuen og ble også satt inn i eldre kirker inkludert stavkirker. I Urnes stavkirke ble to master kappet for å gi plass til Munthe-familiens kirkestol.

## Se også
* Værnesstolen
* Korstol
* Stavanger domkirkes pulpiturer

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Frieda Dalen

**Alfrieda (Frieda) Kristine Dalen** (1895–1995) var en norsk lærer, motstandskvinne og skoleleder.
## Før krigen
Frieda var egentlig fra Skedsmo, litt nord for Kristiania. Efter examen artium 1915 og Oslo lærerskole i 1916 var hun lærer ved Grefsen skole fra 1919 til 1936. Fra 1936 til 1946 jobbet hun ved Sagene skole der Anna Sethne var sjef. Hun tok Statens gymnastikkskole 1936 og fikk  delta under Sommer-OL 1936, som medlem i en oppvisningstropp i turn. Med *Cappelens stipend* ble det studieopphold ved Universitetet i Wien i 1936, og fra 1938 til 1940 var hun assistent til den tyske skolepsykolog Charlotte Bühler (1893–1974), som drev pedagogisk-psykologiske eksperiment frem til den tyske invasjon da hun rømte til USA.

## Under krigen
I 1941 ble det kurs i pedagogisk statistikk. Under den andre verdenskrig ble hun fengslet i 1944 i Åkebergveien (Oslo).  Hun hadde nemlig vært i ledelsen for Hjemmefronten, mer spesifikt i Koordinasjonskomitéen som fantes fra 1944.
## Efter krigen
Hun var en av de norske delegatene sendt til FNs første generalforsamling i London. Der holdt hun en tale og ble dermed første kvinne som talte. Frieda satt også i UNESCO-råd. I lærergjerningen hadde hun i 1946 meldt overgang fra Sagene skole til  Rosenhof skole for å tiltre som overlærer. Hun satt som leder for Norges Lærerinneforbund 1946–55, der hun hadde sittet som sekretær siden 1937.  For Norske kvinners nasjonalråd var hun nestformann fra 1952 til 1958.
__NOTOC__
I 1965 ga de henne Kongens fortjenstmedalje i gull.
## Familie
Hun var datter av  Ada Emilie Andersson (1872–1957) og Carl Jensen (1869–1954). Faren jobbet ved jernbanen. I 1939 giftet hun seg med Olaf Dalen (1896–1965), som var sønn av Hans Olsen Dalen (1860–1936), borgermester i Notodden.
## Referanser
Tilbudets priselastisitet

**Tilbudets priselastisitet** (**El<sub>s</sub>**), ofte kalt bare **tilbudselastisitet**, er i samfunnsøkonomi et mål på hvor responsivt, eller elastisk, tilbudet etter et gode er når prisen på godet endres, alt annet like. Et gode kan her forstås som en vare eller tjeneste. Tilbudets priselastisitet er et relativt mål, nærmere bestemt hvor stor prosentvis endring det er i tilbudet av godet når prisen på varen endres med 1 %. Verdien av tilbudets priselastisitet vil i praksis alltid være positiv: Jo høyere pris, desto mer vil produsentene være villig til å tilby av varen.

Tilbudet av et gode kalles *elastisk* (eller *relativt elastisk*) når verdien av Els er større enn 1. Elastisk tilbud tilsier at den prosentvise endringen i tilbudet vil være større enn den prosentvise endringen i pris.

Tilbudet av et gode kalles *nøytralelastisk* når verdien av Els er lik nøyaktig 1. Da vil den prosentvise endringen i tilbudet være lik den prosentvise endringen i pris.

Tilbudet av et gode kalles *uelastisk* (eller *relativt uelastisk*) når verdien av Els er mindre enn 1. Uelastisk tilbud vil si at den prosentvise endringen i tilbudet vil være mindre enn den prosentvise endringen i pris.

Den tilsvarende størrelsen på etterspørselssiden av markedet kalles etterspørselens priselastisitet.
## Referanser


## Litteratur
* McConnell, Campbell R.; Brue, Stanley L.; Flynn, Sean M. (2009). *Economics: Principles, Problems, and Policies* (18. utgave). New York: McGraw-Hill. .
Kongeveier i Norge

**Kongeveier i Norge** var betegnelsen på hovedferdselsårer i Norge fra 1600-tallet til 1824, da hovedveiene i den nye vegloven ble klassifisert som Hovedvei. Senere fikk de betegnelsen riksvei.

Det var danske konger som ville at ferdselen i Norge skulle forbedres, det er noe av bakgrunnen for navnet.
Folk langs disse veien fikk skatteletter og andre fordele for å sikre vedlikehold.
(Ferdselen langs kysten ble også på 1600-tallet sikret med Kongshavner - med overnatting og servering, Mariakapell i havner for forbønn og takk for trygg ferdsel, og andre trygge havner.) 

I 1665 fikk Norge to generalveimestre, en for det Søndenfjeldske og en for det Nordenfjeldske. Begge var kapteiner i Hæren, noe som var forståelig, ettersom forsvarsmakten hadde behov for brukelige veier for effektivt å kunne forflytte sine tropper. Byrden med å bygge og vedlikeholde veianlegg lå imidlertid på landdistriktenes bønder, som etter den nye ordningen måtte svare for 4 skilling i *veimestertoll*. Bøndene ønsket ikke å betale dette, og gjorde opprør, så innkrevingen opphørte bare fem år senere. Resultatet var at det ikke skjedde mye på veifronten i Norge.

Noen år senere ble så generalveimesterembedet gjenopprettet, og fra 1680 var hovedoppgaven hans å forberede veiene for den planlagte Kongereisen i 1685.

Kilder fra Aftenposten Historie 17. januar 2018:
Torfinn Normann Hageland, avdelingsingeniør i Vegvesenet.
Mentz Schulerud: Kongevei og fantesti.
Sverre Knutsen: Veier til modernisering.
Anne-Mette Nielsen: Kongeferder i Norge.
Geir Paulsrud, tidligere direktør Norsk vegmuseum.
Woolsthorpe

**Woolsthorpe** kan vise til

*Woolsthorpe-by-Belvoir, en landsby i Lincolnshire, England, 8 km vest for Grantham 
*Woolsthorpe-by-Colsterworth, en landsby i Lincolnshire, England, 11 km sør for Grantham
*Woolsthorpe (Victoria), en landsby i Victoria i Australia
Hilaire du Berrier

**Hilaire du Berrier** (født 1906, død 12. oktober 2002) var en amerikansk luftfartspioner, pilot, barnstormer og tidvis spion.

## Tidlig liv
Han ble født som **Hal du Berrier** i 1905 i  Flasher i Nord-Dakota og gikk på Northwestern School of Journalism og i Paris ved  Institute of Political Science.

Han arbeidet som kommersiell artist i Chicago i Illinois og i 1925 deltok han i et flyvende sirkus. Han flyttet så til Frankrike, hvor han tok navnet Hilaire. I Paris hørte han i 1936 at den etiopiske keiser, Haile Selassie hyret leiesoldater som flyvere for å sloss mot de italienske okkupantene. Han reiste til Addis Abeba,  Etiopias hovedstad.

## Spionering
Fra 1936 til 1937 deltok Berrier i Den spanske borgerkrigen på republikkens side, men ble arrestert av opprørerne som spion.

Han arbeidet senere en kort tid i Shanghai som informant for Office of Strategic Services etter det japanske nederlaget i 1945.

## Senere liv
Han arbeidet så som journalist i Vietnam og skrev sterke anti-kommunistiske  artikler i *[[American Mercury]]* i 1958.

Han døde 12. oktober 2002 i Monaco.

## Referanser
Sigøynerblod

***Sigøynerblod***, (originaltittel: *Golden Earrings*) er et amerikansk romantisk drama fra 1947 regissert av Mitchell Leisen og med Marlene Dietrich og Ray Milland i hovedrollene.

## Handling
I London, England i 1946 kort tid etter andre verdenskrig er erklært over, blir det levert to gjenstander til et hotell: En liten pakke til en pensjonert britisk generalmajor Ralph Denistoun, samt et telegram for en amerikaner som heter Quentin Reynolds. Pakken viser seg å inneholde et par gyllne øreringer. Denistoun forteller senere en historie til Quentin om hvordan han og en annen mann ved navn Richard Byrd befant seg i Tyskland før verdenskrigen offisielt brøt ut, og at de ble holdt fanget av en mann som kalte seg Hoff.

Denistroun forteller hvordan de planla å flykte fra Hoff, og reise hjem til professor Otto Krosigk (som hadde utviklet en spesiell giftgass) og som var en venn av Richard Byrds far. Deretter forteller han Quentin hvordan de rømte fra Hoff, og at en sigøyner ved navn Lydia hjalp ham med å komme seg ut av landet med hest og vogn ved å kle ham ut som en sigøyner slik at nazistene ikke kunne kjenne ham igjen. Men tyskerne drepte Byrd før han nådde frem til professor Krosigk. Denistoun forsøkte deretter å komme seg unna med giftgass-formelen.

## Medvirkende
* Ray Milland - Ralph Denistoun
* Marlene Dietrich - Lydia
* Murvyn Vye - Zoltan
* Bruce Lester - Richard Byrd
* Dennis Hoey - Hoff
* Quentin Reynolds - himself
* Reinhold Schünzel - Prof. Otto Krosigk
* Ivan Triesault - Maj. Reimann
* Hermine Sterler - Greta Krosigk

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sheela na gig

**Sheela na gig** er en type skulpturer som viser en kvinne som blotter underlivet mot tilskueren. De finnes på kirker og andre middelalderbygninger og er vanligst forekommende i Irland og England, men finnes også i Spania, Frankrike og andre land. I Norge finnes slike figurer på Nidarosdomen, Stiklestad kirke og Sakshaug gamle kirke. Figurene finnes både som relieffer og som rundmodellerte skulpturer.

Kvinnen i Nidarosdomen befinner seg under takskjegget på Olavskapellet i søndre tverrskip; hun beskrives som «helt naken, og med begge hendene bak ryggen bretter hun skjødet åpent». Figuren på Stiklestad kirke er mer naturalistisk framstilt, med krone og kappe og har blitt beskrevet som en madonna på en trone. Figuren ved nordportalen på Sakshaug gamle kirke en av flere med et kongleformet skjød.

Navnet *Sheela na gig* – som er kjent med flere skrivemåter, er irsk, men har en uklar opprinnelse og betydning. En mulig forklaring er sammenhengen med «Sile i n-a giob» - «Sheela på huk». Navnet ble første gang nedskrevet i Irland i 1840. 

Det er flere teorier om opphavet til og betydningen av figurene. Hun kan være en førkristen fruktbarhetsgudinne som på uforklarlig vis har sneket seg inn i middelalderens kirkekunst – selv om det er lite dekning for den teorien i det tilgjengelige materialet. Hun kan også ha blitt brukt som en beskyttelse mot onde makter eller som en advarsel mot kjødets lyst.

Polly Jean Harvey har en sang kalt «Sheela na gig» på debutalbumet *[[Dry]]* (1992).
## Galleri

Nidarosdomen oktogonfigures 0017.jpg|Fra Nidarosdomen
Stiklestad(12)Skibets nordmur, vindue med relieffer (2).JPG|Fra Stiklestad kirke
Saint Martin de Sescas Modillons 37.JPG|Fra Saint-Martin de Saint-Martin-de-Sescas i Frankrike
Sakshaug_demonmaske.jpg|Fra Sakshaug gamle kirke 

## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* SheelaNaGig.org A guide to sheela na gig carvings
Khrami

**Khrami** er en 201 kilometer lang høyre sideelv til Kura i Georgia og Aserbajdsjan. Øverste del av løpet blir kalt **Kzia** (ქცია).

Elva har sitt utspring på den sørlige flanken av Trialetifjellene i det sentrale Georgia, lengst nordøst i Samtskhe-Javakheti-regionen. Kilden ligger i 2&nbsp;422 meters høyde omkring ti kilometer sør for feriestedet Bakuriani. Elva flyter i østlig retning parallelt med hovedryggen av Trialeti gjennom en delvis bred, dels canyon-lignende, tynt befolket dal, og passerer noen få kilometer nord for den utløpsløse innsjøen Tabatsquri.

I bygda Avranlo i regionen Kvemo Kartli når Kzia Tsalkaplatået (1 500 - 1 700 moh.) og blir forent med flere sideelver, og heretter blir elva kalt Khrami. Ved den lille byen Tsalka passerer elva gjennom Tsalkareservoaret, som ble oppdemmet i 1930-årene.

Etter demningen i Tsalka faller Khrami ca. 800 høydemeter gjennom en 40 kilometer trang kløft. Sør for byen Tetri Tskaro blir terrenget gradvis flatere, men Khrami fortsetter å strømme gjennom en steinete, dyp dal. Den når endelig lavlandet i Kvemo Kartli ved landsbyene Aruchlo og Kolagiri, omtrent halvveis mellom Bolnisi og Marneuli. Elva krysser lavlandet, mottar sine to største sideelver Debed og Masjavera, og krysser grensen til Aserbajdsjan. Etter om lag syv kilometers løp gjennom Aserbajdsjan møter Khrami Kura nordvest for administrasjonsbyen Qazax i distriktet med samme navn. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Via regia

**Via regia**, eller **Via Regia**, kan vise til:
* Via regia, latinsk for kongevei
* Navnet på en tidligere handelsvei i Midtøsten, se Via Regia (antikken)
* Viareggio, en by i Italia
Flasher

**Flasher** er en by i Morton County i Nord-Dakota, USA, som er en del av Bismarck eller «Bismarck-Mandan». Folketallet var 232 ved folketellingen i 2010. Flasher ble etablert i 1902. og oppkalt etter Mabel Flasher, en slektning av byens grunnlegger. Et postkontor har vært i drift i Flasher siden 1903.

## Klima
Klimaet er preget av store sesongmessige temperaturforskjeller, med varme og ofte fuktige somre og kalde vintre. I henhold til Köppens klimaklassifisering har Flasher et fuktig innlandsklima, forkortet  "Dfb" på kliimakart.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Platysmurus

* se inndeling!

***Platysmurus*** er én av fem slekter i underfamilien Crypsirininae, som inngår i kråkefamilien (Corvidae). Slekten omfatter to arter. Artene trives i fuktig regnskog i tropisk klima og finnes i Sørøst-Asia (inkludert på Borneo), og begge er trelevende.

## Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til dos Anjos & Bonan (2017). Oppdelingen av underfamilier følger Jønsson *et al.* (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til , med unntak for navn gitt i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Corvoidea
**** Corvidae, kråkefamilien
***** Crypsirininae
****** *[[Platysmurus]]*
******* *[[svartskrike|P. leucopterus]]*, svartskrike
******* *[[Platysmurus aterrimus|P. aterrimus]]*, (borneosvartskrike)
****** *[[Temnurus]]*
****** *[[Crypsirina]]*
****** *[[Dendrocitta]]*
****** *[[Pyrrhocorax]]*

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Emil og detektivene (film, 1931)

***Emil og detektivene*** (originaltittel: *Emil und die Detektive*) er en tysk barnefilm fra 1931 regissert av Gerhard Lamprecht med Erich Kästners roman av samme navn som litterært forelegg. Hovedrollen spilles av Rolf Wenkhaus.

## Handling
Filmen er satt i Tyskland under Weimar-republikken, og åpner i den lille provins-byen Neustadt, hjemmet til skolegutten Emil Tischbein. Faren hans er død og moren hans forsøker å oppdra sønnen sin på egen alene. Hun sender ham til Berlin med 140 reichsmark (tilsvarer en måneds inntekt for henne) for å gi til hans bestemor som bor sammen med sin unge kusine, Pony Hütchen. Han får også 20 reichsmark for seg selv. På toget møter Emil en uhyggelig mann som presenterer seg som Herr Grundeis. Emil blir mistenksom og går på toalettet for å bruke en nål for å feste pengene til jakke-foret. Grudeis tilbyr Emil søtsaker som viser seg å være dopet: Emil begynner å hallusinere og sovner. Når han våkner i Berlin, er både Grundeis og pengene borte. 

Imidlertid ser han Grundeis ved utgangen, og følger etter ham. Emil møter en lokal gutt ved navn Gustav som tilbyr seg å hjelpe ham, og han samler en rekke andre barn som kaller seg for "detektivene" for å hjelpe til. Etter å ha fulgt etter herr Grundeis til et hotell og spionert på ham hele natten, jager Emil og gjengen ham til en bank. Emil anklager Grundeis for tyveri, og beviser at pengene egentlig var hans ved å nevne de små hullene i sedlene med nålen han brukte for å feste pengene til fôret. Grundeis planlegger deretter å flykte, men Emil, Gustav og resten av gjengen må forsøke å holde ham Grundeis fast frem til politiet ankommer. 

## Skuespillere
* Rolf Wenkhaus som Emil Tischbein
* Fritz Rasp som Grundeis.
* Käthe Haack som fru Tischbein
* Olga Engl som Grossmama Tischbein
* Rudolf Biebrach som vaktmester Jeschke
* Inge Landgut som Pony Hütchen
* Hans Joachim Schaufuß som Gustav.
* Hans Richter som Fliegender Hirsch

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Stockholm (film)

***Stockholm*** er en amerikansk spillefilm regissert og manusforfattet av Robert Budreau. Kinematografien er ved Brendan Steacy.

Filmen handler om Norrmalmstorgranet som gav opphav til begrepet stockholmsyndromet.

## Handling
Etter å ha tatt gisler ved en bank i Stockholm, krever tidligere svindler Lars Nystrom at hans kriminelle partner skal bli løslatt fra fengselet.

Men etterhvert som situasjonen eskalerer, begynner Lars også å utvikle et tettere bånd med en av de kvinnelige ansatte ved fengselet.

## Rolleliste
* Noomi Rapace
* Ethan Hawke
* Mark Strong
* Christopher Heyerdahl
* Thorbjørn Harr
* John Ralston

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Evert Lundquists ateljémuseum

**Evert Lundquists ateljémuseum** er maleren og grafikeren Evert Lundquists tidligere atelier og fra 1993 et kunstnermuseum i Drottningholms slottspark på Lovön i Ekerö kommune.

## Beskrivelse

Den hvitpussede museumsbygningen ligger i den søndre delen av slottsparken, sydøst for Kina slott. Den er bygget i jugendarkitektur med store buede vinduer, og var opprinnelig et maskinhus som ble brukt for å forsyne Drottningholms slott med elektrisk strøm på begynnelsen av 1900-tallet. På 1950-tallet gikk man over til vekselstrøm, og huset ble stilt til disposisjon som atelier for Evert Lundquist etter initiativ fra arkitektene Ivar og Anders Tengbom. Evert Lundquist arbeidet her i årene 1953-1990.

Daværende slottsarkitekt Ivar Tengbom fikk innredet bygningen med et loft, et lite kjøkken og en tørrdo. Opprustningen skulle bekostes av kunstneren selv. Til å begynne med arbeidet og bodde Lundquist for seg selv i atelieret før familien flyttet etter i 1958 og bosatte seg i huset ved siden av. Etter lange arbeidsøkter i atelieret reiste Lundquist gjerne inn til Stockholm for å koble av på Operakällaren eller Den gyldene freden. Men også i atelieret kunne det være selskapeligheter, slik noen tomme flasker på et brett i et hjørne vitner om. Lundquist trivdes i sitt atelier og bad gjerne venner hit, men aldri når han arbeidet.

På sine eldre dager fikk Lundquist dårlig syn og hans huskelapper med stor tekst finnes ennå bevart på konvolutter med fargetuber. Nå vises oljemalerier, kulltegninger og koldnålsraderinger av Evert Lundquist samt oljemalerier av hans hustru kunstneren Ebba Reutercrona (1911–98), dessuten akvareller av sønnen Manne og en skulptur og et oljemaleri av sønnen Hymme, som forsvant sporløst den 29. juli 1965.

Atelieret med all kunst ble donert til staten den 15. oktober 1987. I 1990 forlot Lundquist sitt atelier og flyttet med hustruen til en eldrebolig. Tre år senere åpnet museet i tråd med Lundquists uttrykkelige ønske, og atelieret er siden bevart med sin komplette innredning. Den 4. november 1994 døde Lundquist. Alt står slik han forlot det. Mange av forarbeidene til maleriene og raderingene finnes her, akkurat som mengder av malerutstyr, souvenirer, reproduksjoner, Lundquists piper og alt annet som skaper inntrykk av at kunstneren akkurat har gått ut en liten tur.

## Interiørbilder

Fil:Evert Lundquists ateljé 2012 04.jpg
Fil:Evert Lundquists ateljé 2012 05.jpg
File:Evert Lundquists ateljé 2012 07.jpg
File:Evert Lundquists ateljé 2012 08.jpg


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gunnar Thorgardsson

**Gunnar Thorgardsson** (død ca. 1471) var katolsk biskop av Hamar 1442-71. Han ble bispeviet engang før 7. juni 1442 og døde en gang etter 22. mars 1471.

## Referanser