Tyrkisk

**Tyrkisk** er et tyrkisk språk som tales av tyrkerne i Tyrkia og også på Kypros, Bulgaria, Hellas, Irak, Nord-Makedonia og andre land i det tidligere osmanske riket, samt av millioner av tyrkiske utvandrere i EU. Tyrkiske språk er dokumentert første gang i tyrkiske runer på orkhon-inskripsjonene fra 722-735 f.Kr. 

**Tyrkiske språk** eller **turkotatariske språk** er en språkgruppe bestående av minst 35 språk, som til sammen utgjør en språkfamilie. Språkene blir talt fra middelhavet og det sørøstlige Europa i vest til det vestlige Kina, Mongolia og det nordøstlige Sibir i øst. De tyrkiske språkene er antatt utgått fra et prototyrkisk urspråk.

Tyrkiske språk blir talt av omkring 170 millioner mennesker; hvis vi tar med personer som benytter dem som andrespråk, er tallet omkring 200 millioner. Talende av tyrkisk, som brukes i Tyrkia og på Balkan, utgjør omkring 40% av alle som snakker tyrkiske språk.

## Utbredelse
I Europa snakkes tyrkisk av ca. 80 mill. mennesker; i Tyrkia, på Kypros, i det østlige Hellas, på Syd-Balkan (blant annet i Bosnia og Albania) samt i Nord-Europa (det er for eksempel det største minoritetsspråket i Danmark og Tyskland).

## Beskrivelse
Tyrkisk er et agglutinerende språk hvor verb og substantiv bøyes i tid, kasus, person og tall ved å legge til suffikser på ordets rot. Det innebærer at det kan konstrueres meget lange ord, for eksempel, ordet: *«Çekoslovakyalılaștıramadıklarımızdan mısınız?»* som betyr: *«Er dere en av dem, vi *
ikke kunne/klarte/kunne klare å tsjekkoslovakisere? (få en person til å ligne på en som kommer fra Tsjekkoslovakia)»*.* En kunstig konstruksjon som ikke brukes i dagligtale, men viser at det er mulig å lage veldig lange ord.

**Særlige kjennetegn i tyrkisk:**
* ikke grammatisk kjønn, ikke engang i pronomener, det skilles ikke mellom *han* og *hun* (det benyttes et kjønnsnøytralt *«o», «șu»* eller *«bu»*)
* det er vokalharmoni mellom ord og suffikser på ordets rot (unntatt lånord og enkelte tyrkiske ord). E, İ, Ö og Ü (uttales U) harmonerer, og A, I, O (uttales Å) og U (uttales O) harmonerer.
* Sjelden blandes flere bokstaver til en lyd. Språket leses ofte nesten som det skrives (unntatt lånord og enkelte tyrkiske ord), og dermed følger reglene for Ortofoni. **[[Ortofoni]]** er lydrett skrivemåte, det vil si at skriftspråket i stor grad tilsvarer uttalen av et språk. 
* Vokalene uttales vanligvis korte (unntatt lånord, særlig arabiske ord)
* partisippkonstruksjoner som stilles først, anvendes i stedet for leddsetninger, for eksempel *«Anadolu'da bulunan [[Ankara]] çok güzel bir șehir»*, som betyr: *«Ankara, som ligger i Anatolia, er en meget vakker by»*. 

Tyrkisk er sterkt påvirket av arabisk og persisk og ble inntil Kemal Atatürks reform i 1928 skrevet med det arabiske alfabetet. Språket inneholder en rekke særegne bokstaver:
* ı – /ɯ/ – "i" uten prikk - trang bakre urunda vokal. Bokstaven *«i»* uttales som norsk *i* og har alltid en prikk over, selv som stor bokstav, se I (med og uten prikk)
* ğ – /ɰ/ – i teorien samme lyd som den siste i omhyggelig dansk uttale av *talg*, men i praksis ofte forlengelse av vokalen foran 
* ș – /ʃ/ – uttales som normal norsk *«sj»*-lyd
* ç – /ʧ/ – uttales som *«ch»* i det engelske ordet *«chair»*
* c – /dʒ/ – uttales som *«j»* i det engelske ordet *«joy»*

## Referanser


* (1) Språkrådet: ''Navn på språk''
* (2) Lars Johanson: ''Discoveries on the Turkic Linguistic Map'', Svenska Forskningsinstitutet i Istanbul, Stockholm 2001 s. 4
* (3) UiO Institutt for kulturstudier og orientalske språk (IKOS): Studier > Fag > ''Tyrkisk''
* (4) Ethnologue.com: Language family index > ''Altaic, Turkic''

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* Kart over områder med tyrkiske språk.
* Om Karaim i Litauen