open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Red Bull Arena (Leipzig)

**Red Bull Arena** (tidligere Zentralstadion) er et fotballstadion i Leipzig i Tyskland. Det er hjemmebanen til RB Leipzig. Stadionet ble opprinnelig åpnet i 1956, med tilskuerkapasitet på 100 000. Etter en stor ombygning ble Zentralstadion nyåpnet 7. mars 2004. Dagens kapasitet er på 44&nbsp;300 sitteplasser. Det ble arrangert VM på dette stadion i 2006, og under mesterskapet ble kapasiteten redusert til 34&nbsp;384. Stadionet er i dag det nest største stadionet i det østlige Tyskland, etter Olympiastadion i Berlin.

## Kamper i VM
* 11. juni:  -  (gruppe C)
* 14. juni:  -  (gruppe H)
* 18. juni:  - Sør-Korea (gruppe G)
* 21. juni:  -  (gruppe D)
* 24. juni:  -  (Åttendedelsfinale)

## Referanser
Trefluer

* Clusiinae
* Clusiodinae
 
**Trefluer** (Clusiidae) er en liten familie av fluer med larver som lever i død ved. De er typiske skogsinsekter, og kan kjennes på slank kroppsbygning og store vinger med diffuse, mørke flekker, og forholdsvis lange bein. Ni arter er funnet i Norge.
## Utseende
Små til middelsstore (2 – 6½ mm), slanke fluer.
Hodet er mer eller mindre rundt med store fasettøyne. Ved innerkanten av hvert fasettøye sitter det 2-5 kraftige børster. Antennene er av vanlig fluetype, tre-leddete, ganske små. På det tredje antenneleddet sitter en antennebørste (*arista*) som er hårete og av og til fortykket. Munndelene er små, vanligvis ikke synlige sett fra siden. Fremst ved munnkanten sitter en stor og kraftig kinnbørste (*vibrissa*).
Brystet (thorax) er vanligvis langstrakt, 1½ – 2 ganger så langt som bredt, med fin hårkledning og flere lange børster.
Vingene er forholdsvis store, vanligvis med en eller flere store, diffuse mørke flekker. Beina er temmelig lange og kraftige, ofte med rekker av stive børster på undersiden av lårene. Bakkroppen er sylindrisk, forholdsvis lang og slank.
Larvene er av vanlig fluetype, ganske slankbygde.

## Levevis
De larvene som er kjent lever alle i råtten ved av løvtrær: bjørk, bøk, eik og osp. Noen lever i ganger gnagd ut av andre insekter. De voksne er typiske skogsinsekter, men lite er kjent om dem. Det er sannsynlig at noen av artene kan være truet av moderne skogbruk som fører til lite død ved i skogen.

## Systematisk inndeling/norske arter
 
* Ordenen tovinger, Diptera
** Underordenen høyere fluer, Cyclorrhapha
*** Gruppen Schizophora
**** Overfamilien Opomyzoidea
***** Familien **trefluer**, Clusiidae
***** Underfamilien Clusiinae
****** Slekten *[[Paraclusia]]* Czerny, 1903
******* *[[Paraclusia tigrina]]* (Fallén, 1820)
****** Slekten *[[Clusia]]* Haliday, 1838
******* *[[Clusia flav]]a* (Meigen, 1830)
****** Slekten *[[Heteromeringia]]* Czerny, 1903
******* *[[Heteromeringia nigrimana]]* (Loew, 1864)  – funnet i Sverige, foreløpig ikke i Norge 
***** Underfamilien Clusiodinae
****** Slekten *[[Clusiodes]]* Coquillett, 1904
******* *[[Clusiodes albimanus]]* (Meigen, 1830)
******* *[[Clusiodes apicalis]]* (Zetterstedt, 1848)
******* *[[Clusiodes caledonicus]]* (Collin, 1912)
******* *[[Clusiodes freyi]]* Tuomikoski, 1933  – funnet i Sverige og Finland, foreløpig ikke i Norge.
******* *[[Clusiodes geomyzinus]]* (Fallén, 1823)
******* *[[Clusiodes pictipes]]* (Zetterstedt, 1855)  – funnet i Sverige og Finland, foreløpig ikke i Norge.
******* *[[Clusiodes ruficollis]]* (Meigen, 1830)
******* *[[Clusiodes verticalis]]* (Collin, 1912)
****** Slekten *[[Hendelia]]* Czerny, 1903
******* *[[Hendelia beckeri]]* Czerny, 1903  – lett kjennelig på tykk antennebørste.

## Referanser




## Kilder
* Sasakawa, M. 1998. Family Clusiidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera*. 3: 219-225. Science Herald, Budapest.
* Nettressursen Fauna Europaea. Utbredelsesdatabase over europeiske dyr. http://www.faunaeur.org 
## Eksterne lenker
*
Tartessisk

**Tartessisk språk** var et språk som ble talt i det nåværende Spania i oldtiden. Det er kun kjent fra noen innskrifter i området rundt Tartessos. Språket er etter all sannsynlighet helt ulikt iberisk språk, og man kjenner ikke til noe sikkert slektskap med noe annet språk.

De områdene hvor man har funnet inskripsjoner dekker den sørvestlige delen av Den iberiske halvøy, hovedsakelig sør i Portugal (Algarve og sørlige Alentejo), men også Spania (sør for Extremadura og vestlige Andalucía). Det er 95 inskripsjoner hvor den lengste har 82 lesbare tegn. Rundt en tredjedel av dem har blitt funn på gravsteder fra tidlig jernalder eller andre gravsteder assosiert med rike og komplekse graver. Det er vanlig å datere dem til 600-tallet f.Kr. og de sørvestlige inskripsjonene, de eldste paleohispaniske skrifter med bokstaver som mest minner om spesielle fønikiske bokstaver, dateres til rundt 825 f.Kr. I henhold til Koch (2011), er de sørvestlige inskripsjonene de tidligste skriftene som er funnet i Vest-Europa mot Atlanterhavet.

Det er generell enighet om at området under taressisk innflytelse er mellom Huelva og dalen Guadalquivir. Jesús Rodríguez Ramos (2005) mener disse inskripsjonene samsvarer med mer perifere kulturer og ikke til Tartessos ettersom de er hovedsakelig lokalisert utenfor dette området. Imidlertid mener Koch (2010) tartessisk er et egnet navn for språket ettersom forbindelsen med det historisk og arkeologiske kjente kongedømmet Tartessos synes i økende grad sikkert, særlig ettersom mange stelene som er brukt på tartessiske gravsteder.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
…And You Will Know Us by the Trail of Dead

**…And You Will Know Us by the Trail of Dead** er et indie-rock band fra Austin i Texas i USA som spiller tung og melodiøs musikk.

## Diskografi
**…And You Will Know Us by the Trail of Dead* (1998) 
**Madonna* (2001) 
**Source Tags & Codes* (2002) 
**The Secret of Elena's Tomb* (2003) 
**Worlds Apart* (2005) 
* *So Divided* (2006)
* *The Century of Self* (2009)
* *Tao of the Dead* (2011)
* *Lost Songs* (2012)
* *IX* (2014)
* *X: The Godless Void and Other Stories* (2020)
* *XI: Bleed Here Now* (2022)

## Medlemmer
*Conrad Keely &ndash; vokal, gitar, trommer, piano
*Jason Reece &ndash; trommer, vokal, gitar
*Kevin Allen &ndash; gitar, vokal
*Danny Wood &ndash; bass, vokal
*Doni Schroader &ndash; trommer, perkusjon
*David Longoria &ndash; keyboard, vokal

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Norske plateanmeldelser av …And You Will Know Us by the Trail of Dead
* Breakstuff.org &ndash; fanside
* Trailofdead.org &ndash; fanside
* www.TrailOfDead.co.uk  &ndash; engelsk fanside
* Archive.org &ndash; database for konserter
Toastmasters

**Toastmasters** er en internasjonal organisasjon som startet den 22. oktober 1924 ved YMCA i Santa Ana i California i USA av Ralph C. Smedley. Toastmasters International ble registrert i Californias den 19. desember 1932.

Toastmasters International tilbyr en måte å trene og finslipe ferdigheter innen kommunikasjon og lederskap. Organisasjonen utdanner mennesker i taleteknikk og lederskap. Den har over 10&nbsp;000 klubber og mer enn 200&nbsp;000 medlemmer i over 90 land.

## Eksterne lenker
*
Lihue

**Lihue** er en by på øygruppen Hawaii. Byen ligger på øya Kauai og er setet for Kauai County. Den dekker et areal på 18,4&nbsp;km² og har et innbyggertall på 5600.

Tyske protestanter bygde en kirke på stedet i 1883.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Vendetunnel

En **vendetunnel** er en hestesko- eller spiralformet tunnel som lages der vei eller jernbane må legges i slyng i terrenget for å omgå kraftige stigninger. Der det er liten plass, kan svingen i slynget legges i tunnel i fjellet. Slike vendetunneler brukes enkelte steder av jernbanen, siden slyng på jernbanelinjene krever stor svingradius. Vendetunneler brukes også noen steder på vei der det er for liten plass til å bygge slyng utenpå fjellet.

## Jernbane

På jernbanenettet i Norge er det vendetunneler på fire steder. 
* På Dovrebanen ovenfor Dombås ligger vendetunnelen Grønbogen tunnel. Dette var den første vendetunnelen på jernbane i Norge. 
* På Raumabanen ved Verma ligger vendetunnelen Stavem tunnel, samt Kylling tunnel som sammen med Kylling bro utgjør andre halvdel av vendesystemet. 
* På Flåmsbana nedenfor Myrdal ligger vendetunnelen Vatnahalsen tunnel (i tillegg er det en hesteskosving i dagen ved Reinunga). Ved vendetunnelen krysser Flåmsbana sin egen høyereliggende trase to ganger.
* På Sørlandsbanen (mellom Kongsberg og Nordagutu) er Kolset tunnel (899 meter) en vendetunnel.

## Veg

Vendetunneler brukes noen steder i det norske veinettet.  
* Fylkesvei 50 i Aurlandsdalen har fire vendetunneler: Langetunnelen, Kroktunnelen og Låvisbergtunnelene
* Fylkesvei 53 mellom Tyin og Øvre Årdal har tre 
* Europavei 134 ved Røldal har to Hordatunnelen (som er på felles strekning med riksvei 13) og Austmannalitunnelen 
* Riksvei 7 i Måbødalen har én vendetunnel: Storegjeltunnelen 
* Fylkesvei 500 (Rogaland) i Lysefjorden har én vendetunnel: Lysetunnelen
* Spiralen er på en kommunal vei i Drammen. 
* Aursjøvegen har en vendetunnel i det bratte berget ovenfor Finnset i Eikesdalen.
* Vestbanekrysset har vendetunneler som ramper til/fra E18 i Oslo
* Kvitsøytunnelen på en arm til E39 blir en vendetunnel når den åpnes i 2033.
Enkelte vendetunneler finnes også på anleggsveier og mindre, offentlige veier. Veitunnelene er ofte avløsere for serpentiner (siksakk-veier), og leder gjerne veien gjennom både 360 og 720 graders svinger og mer, med betydelig nivåforskjell fra en inngang til den andre.

## Referanser
Ole Rømer Aagaard Sandberg (1900–1985)

**Ole Rømer Aagaard Sandberg** (født 21. juli 1900 i Furnes, død 26. august 1985) var en norsk politiker (Sp), agronom, og landbrukspolitiker.

Sandberg var stortingsrepresentant fra Hedmark 1958–1965. Han er sønn av kaptein, gårdbruker, stortingsmann Ole Rømer Aagaard Sandberg (1865–1925) og Hanna Krag (1870–1963).

Han hadde artium fra 1919, og eksamen fra Norges landbrukshøgskole 1925. Han arbeidet som gårdsbestyrer 1925–35 og drev egen gård 1935–1961. Han var medlem av Furnes kommunestyre 1934–59, Formann Hedmark Bondelag 1951–1953, Formann Norges Bondelag 1951–1955 og æresmedlem i Norges Bondelag fra 1971. I tillegg til en lang rekke andre verv.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ligurisk (oldtidsspråk)

**Ligurisk språk** ble talt av oldtidens ligurere nordlige Italia og sørøstlige Frankrike i førromersk tid og inn i romersk tid. Tidsrommet synes å ha vært fra 300 f.Kr. til 100 e.Kr. Svært lite er kjent om språket, kun stedsnavn og en del personnavn, men det er generell enighet om at språket var indoeuropeisk, da det synes å ha delt mange trekk med andre indoeuropeiske språk, hovedsakelig nabospråkene keltisk (gallisk) og italisk (latin og osco-umbriske språk).

Den greske geografen Strabon indikerte at ligurerne var forskjellige fra gallerne:

## Referanser
Karen Grønn-Hagen

**Karen Grønn-Hagen** (1903–1982) var en norsk politiker (Sp) og gårdbruker fra Tynset.

Hun var stortingsrepresentant for Hedmark 1955-57 og 1961-65. I den første perioden var hun valgt som vararepresentant, men møtte som fast representant etter Einar Frogners død 10.7.1955. Hun var statsråd og sjef for Familie- og forbrukerdepartementet i John Lyngs regjering 1963.  Hun var Senterpartiets første kvinnelige stortingsrepresentant, den første kvinnelige statsråd i en borgerlig regjering, og landets fjerde kvinnelige statsråd. 

Karen Grønn-Hagen hadde artium fra 1922 og husmorskole. Hun arbeidet som budeie, lærervikar, husmor og som bonde fra 1929. Hun var mor til Sp-politikeren Per N. Hagen, og bestemor til tidligere bondelagsleder og nå stortingsrepresentant  Nils T. Bjørke, jurist og målkvinne Kari Bjørke og forlegger Arnstein Bjørke.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* forskningsradet.no Ingunn Norderval: Politisk-biografisk artikkel om Grønn-Hagen og tre andre kvinnelige statsråder
Øyvind Vågnes

**Øyvind Vågnes** (1972–2025) var en norsk forfatter, redaktør og forsker, oppvokst i Brattvåg, og bosatt i Bergen. Han hadde doktorgraden (dr. art) ved Universitetet i Bergen, hvor han senere ble professor i medievitenskap. For boka *Ekko* (2005) fikk han Nynorsk litteraturpris.

Som forsker var Vågnes knyttet til en rekke prosjekter ved Universitetet i Bergen, Syddansk Universitet, og senest ved Københavns Universitet. *Zaprudered: The Kennedy Assassination Film in Visual Culture *(2011) var i utgivelsesåret en av tre nominerte utgivelser i kategorien medie- og kulturstudier under utdelingen av American Publishers Awards for Professional and Scholarly Excellence. Han ble tildelt den amerikanske Peter C. Rollins Book Award 2013 for boken.

På 2000-tallet satt Vågnes i redaksjonen til det litterære tidsskriftet ''Vagant'', og fra 2010 fungerte han som ansvarlig co-redaktør for journalen *[[Ekfrase (tidsskrift)|Ekfrase]]: Nordisk tidsskrift for visuell kultur*. Oversetterarbeidet omfatter bl.a. nyere nordamerikansk skjønnlitteratur: Don DeLillo, Lydia Davis, Rick Moody, David Means.

Vågnes fungerte som kritiker i *[[Morgenbladet]]* og i *[[Klassekampen]]*, og skrev regelmessig om musikk i ukeavisen *[[Dag og Tid]]*.

## Bibliografi
* 2003: *Ingen skal sove i natt* (roman)
* 2005: *Ekko* (roman)
* 2010: *Sekundet før (*roman)
* 2011: *Zaprudered: The Kennedy Assassination Film in Visual Culture* (sakprosa)
* 2013: *Kennedybildet* (boksingel)
* 2014: *Den dokumentariske teikneserien* (sakprosa)
* 2014: *Sone Z* (roman)
* 2016: *Den vesle blå haien* (billedbok), Skald forlag
* 2017: *Vesaas* (roman), Tiden
* 2022: *Ei verd utan hestar* (roman), Tiden

## Priser
* Nynorsk litteraturpris 2005, for *Ekko*
* Peter C. Rollins Book Award 2013, for* Zaprudered: The Kennedy Assassination Film in Visual Culture*

## Referanser


## Kilder
*Presentasjon av Øyvind Vågnes i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
* 26,6 sekund som endra USA, På Høyden, https://web.archive.org/web/20140911013659/http://pahoyden.no/2013/02/266-sekund-som-endra-usa
*Digitaliserte bøker av Øyvind Vågnes hos Nasjonalbiblioteket
*Artikler av og om Øyvind Vågnes i Norart
Sembrafuru

**Sembrafuru** (*Pinus cembra*) er en furuart. Den tilhører underslekten *Strobus*, som hovedsakelig er utbredt i Nord-Amerika. 

Arten vokser i Karpatene og i Alpene. I Norge trives sembrafuru i lavlandet nord til Troms. Den er plantet og sprer seg lite.

Arten blir inntil 35 meter høy og vokser typisk på 1&nbsp;200-2&nbsp;300 meters høyde, opp til tregrensen. Stammen kan nå en diameter på opptil 1,5 meter. 

Bladene (nålene) sitter i grupper på fem per stilk, og er inntil 5-9 cm lange. De opptil 8 cm lange konglene har frø som spres med vanlig nøttekråke. Trevirket er robust mot soppangrep.

Arten tåler inntil −50&nbsp;°C, og er en populær hage- og parkart i Alpene. Den har kongler og kvae som kan brukes som tilsetning ved produksjon av brennevin (snaps).

**[[Sibirsk sembrafuru]]** (*Pinus sibirica*) er tidligere blitt oppfattet som en underart av sembrafuru og finnes forvillet i Norge. Den sprer seg med sibirnøttekråken.

## Referanser




## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Gullfuru

**Gullfuru** (*Pinus ponderosa*) er en art i furufamilien. Gullfurua vokser i vestlige Nord-Amerika.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Kanarifuru

**Kanarifuru** (*Pinus canariensis*) er en furuart. Den tilhører underseksjonen *Pinaster* som hovedsakelig er utbredt i middelhavslandene. Kanarifurua vokser vilt på Kanariøyene i Atlanterhavet utenfor kysten av Afrika. Arten ble oppdaget og beskrevet av den norske botanikeren Christen Smith.

Arten blir 30–45 meter høy, og tåler temperaturer ned til −10&nbsp;°C. Den er den største furuarten i den gamle verden og kan i sjeldne tilfeller bli inntil 60 meter høy med en stammediameter på 2,65 meter. Nålene kan bli 15–30&nbsp;cm lange, sitter tre sammen og er grønne eller gulgrønne.

Kanarifuru er offisielt natursymbol for La Palma sammen med alpekråke.

## Galleri

Snow in Tenerife.jpg|Kanarifuruskog med snø på Tenerife
Pinus canariensis (Los Sauces) 02 ies.jpg|Bark
Pinus canariensis (Barlovento) 05 ies.jpg|Nåler og blomster
Pinus canariensis.jpg|Kongle
Pincan21a.jpg|Trevirke


## Referanser


## Kilder
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Montereyfuru

**Montereyfuru** (vitenskapelig navn *Pinus radiata*) er en art i furufamilien. Montereyfurua vokser vilt langs vestkysten av Nord-Amerika.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Aleppofuru

**Aleppofuru** (*Pinus halepensis*) er en furuart. Den tilhører underseksjonen *Pinaster* som hovedsakelig er utbredt i middelhavslandene.

Det blir som regel 10–20&nbsp;m høyt, men kan bli opptil 25&nbsp;m. Unge trær er smale, mens eldre trær har en kuppelformet krone. Barken er sølvgrå, men blir etterhvert purpurbrun med brede, oransje furer. Nålene sitter to sammen og er 6–13&nbsp;cm lange. Konglene er eggformede og 5–12&nbsp;cm lange.

Arten er nært beslektet med tyrkisk furu (*Pinus brutia*), som ofte regnes som en underart eller varietet av aleppofuru. De to artene kan skilles på at aleppofuru i snever betydning har lysegrå kvister og kortere nåler.

Aleppofuru trives i middelhavsklima og tåler svært tørre somre. Arten vokser i de termo- og mesomediterrane vegetasjonssonene. I nord finnes den 0–600&nbsp;moh. og i sør 0–1400&nbsp;moh. I Atlasfjellene finnes den opp til 2600&nbsp;moh. Den vokser best på kalkstein i områder der årsnedbøren er 350–700&nbsp;mm og den absolutte minimumstemperaturen er mellom −2 og +10&nbsp;°C.

Dette treslaget er vanligst i det vestlige og sentrale middelhavsområdet fra Spania og Marokko nordover til Sør-Frankrike og østover til Kyrenaika og Hellas inkludert Sporadene og De joniske øyer. Det vokser på Balearene, men mangler ellers på de store øyene. Lenger øst overtar stort sett tyrkisk furu, men små populasjoner av aleppofuru finnes i Tyrkia, Syria, Israel, Jordan og Libanon. Pollen fra aleppofuru kan befrukte tyrkisk furu, men ikke omvendt. Naturlige hybrider forekommer der begge arter vokser sammen.

Aleppofuru har stor økonomisk betydning, spesielt i Nord-Afrika. Virket brukes til mange formål, som bygningstømmer, ved og til papirmasse. En studie utført ved Universitetet i Sevilla viser at aleppofuru er det treslaget i Sørvest-Europa som kan absorbere mest CO2 med gjennomsnittlig 48 tonn CO2 per år.

Pinjeprosesjonsspinner (*Thaumatopoea pityocampa*) angriper ofte denne arten.

## Galleri

Pinus halepensis Amizmiz 1.jpg|Aleppofuruskog i Atlasfjellene
PikiWiki Israel 3664 Plants of Israel.JPG|Nåler og hannblomster
Young pine cones.jpg|Hunnblomster
Pinus halepensis g2.jpg|Umoden kongle
Pinus halepensis cone La Predrera.jpg|Lukket kongle
Cône mature de pin d'alep (Pinus halepensis).JPG|Åpen kongle


## Kilder
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Niedersachsenstadion

**HDI-Arena** (tidligere: Niedersachsen-Stadion) er et tysk fotballstadion i Hannover. Det er hjemmebane for det tyske storlaget Hannover 96. Dette stadionet ble bygget i 1954, men er renovert fra 2003 til 2005.  Navnet på stadion er fra sponsoren HDI, et forsikringsselskap.
Kapasiteten er 49&nbsp;000. Dette var én av banene det ble spilt kamper på i fotball-VM 2006. Kapasiteten ble redusert til 34&nbsp;311 (alle sitteplasser) under VM.

## Kamper i VM
* 12. juni:  –  (gruppe E)
* 16. juni:  –  (gruppe D)
* 20. juni:  –  (gruppe A)
* 23. juni:  – Sør-Korea (gruppe F)
* 27. juni:  – 

## Eksterne lenker
*
National Wrestling Alliance

**National Wrestling Alliance (NWA)** er en gruppe av uavhengige fribryterforbund. På 80-tallet var NWA en av fribrytingens store navn. Noen kjente NWA-stjerner inkluderer Ric Flair, Harley Race og Lou Thesz. En av fribrytingens største titler noensinne var NWA World Heavyweight Championship tittelen, som nå Total Nonstop Action Wrestling bruker. NWA kalte de forskjellige forbundene «territorier».

## Tidligere territorier
*All Japan Pro Wrestling
*American Wrestling Association
*Championship Wrestling from Florida
*Consejo Mundial de Lucha Libre
*Extreme Championship Wrestling
*Georgia Championship Wrestling
*International Wrestling Association
*Jim Crockett Promotions
*New Japan Pro Wrestling
*Ohio Valley Wrestling
*Stampede Wrestling
*Total Nonstop Action Wrestling 
*United States Wrestling Association
*Universal Wrestling Federation
*World Championship Wrestling
*World Wide Wrestling Federation
*World Class Championship Wrestling
*World Wrestling Council
*NWA Western States Sports
## Eksterne lenker
*
Pinje

**Pinje** (*Pinus pinea*) er en furuart. Den tilhører underseksjonen *Pinaster* som hovedsakelig er utbredt i middelhavslandene. Pinje er den mest kjente av furuene i middelhavsområdet, selv om andre arter har en større utbredelse.

Den blir som regel 12–25 meter høy, men kan bli opptil 35 meter. Stammen er kort og ofte litt buet; den deler seg i mange hovedgreiner, som hos eldre trær danner en bred, paraplyformet krone. Formen på krona er svært spesiell og gjør at pinje ikke kan forveksles med andre trær. Barken er gråbrun eller oransjefarget med dype, grå furer. Nålene sitter to sammen og er 10–18&nbsp;cm lange. Konglene er helt annerledes enn hos de andre middelhavsfuruene; de er omtrent kulerunde,  8–12&nbsp;cm lange og 5–11&nbsp;cm brede.

Pinje trives best på sandgrunn i kyststrøk, og den finnes fra havets nivå opp til 600 moh. Treet har frø med spiselig kjerne, såkalte pinjekjerner, og er blitt plantet og spredd av mennesker i svært lang tid. Den var opprinnelig kun utbredt på Den iberiske halvøy, men finnes plantet og naturalisert mange steder i middelhavsområdet.

## Galleri

Pinuspinea.jpg|Stamme
PINUS PINEA - AGUDA - IB-109 (Pi pinyer).JPG|Hunnblomster
PINUS PINEA - AGUDA - IB-1918 (Pi pinyer).JPG|Hannblomster
Pinus-pinea-conos-2.jpg|Nåler og lukket kongle
Pinus-pinea-conos.jpg|Nåler og åpen kongle
Pomme de pin pignon.jpg|Kongler og frø


## Litteratur
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Rødfuru

**Rødfuru** (vitenskapelig navn *Pinus resinosa*) er en nordamerikansk art i furufamilien. Arten vokser i en ganske smal sone rundt De store sjøer og St. Lawrence-elva i østlige Nord-Amerika.

Den blir opptil 37&nbsp;m høy med en stammediameter på 150 cm. Stammen er rett, og krona er smal og avrundet. Barken er lyst rødbrun med furer som deler den i uregelmessige plater. Nålene sitter parvis og er mørkegrønne og 10–15 cm lange. De knekker tvert av hvis de bøyes. Konglene er eggformede og 3,5–6&nbsp;cm lange.

Utbredelsen strekker seg fra Cape Breton, Nova Scotia, Prince Edward Island, New Brunswick, sørlige Québec og Maine, vestover til sentrale Ontario og sørøstlige Manitoba, sørover til sørøstlige Minnesota og østover til Wisconsin, Michigan, sørlige Ontario, nordlige Pennsylvania, nordlige New Jersey, Connecticut og Massachusetts. Spredte bestander finnes i nordlige Illinois, østlige Vest-Virginia og Newfoundland.

Rødfuru vokser i rene bestander eller danner skog sammen med banksfuru og weymouthfuru. Det meste av utbredelsesområdet har vært dekket av is under istidene i sein pleistocen. På tørr, grovkornet jord vokser den sammen med banksfuru, amerikaosp, *[[Populus grandidentata]]* og buskformede eikearter. På finsand eller siltig sand kommer også weymouthfuru, rødlønn, romhegg, rødeik, kviteik, balsamedelgran og svartgran til.

På sandig silt eller silt vokser rødfuru sammen med sukkerlønn, weymouthfuru, svartlind, rødlønn, balsamedelgran, papirbjørk, gulbjørk, amerikabøk, rødeik, kanadahemlokk, kvitgran, kvitask, rødgran, tuja og virginiahumlebøk. Vanlige busker i undervegetasjonen er bærlyng, *[[Comptonia peregrina]]*, melbær, amerikahassel, nebbhassel, stripelønn, diervilla, taskeblom, *[[Prunus pumila]]*, *[[Lonicera canadensis]]*, søtmispel, arter i bjørnebærslekta og spirea.

Rødfuru har stor økonomisk betydning og er mye plantet i nordlige USA og Canada. Trevirket brukes til trelast, papirmasse og fyringsved. Treslaget brukes også til juletre og som leplante. Striper med rødfuru plantes i åkre for å redusere vinderosjon, langs veger for å bremse snø og på sanddyner for å stoppe sandflukt.

Rødfuru er Minnesotas delstatstre.

## Galleri

Bob Webber Trail (7) (14599215562).jpg|Rødfuru og weymouthfuru i Pennsylvania
Red Pine 2016-06-02 044.jpg|Bark
Pinus resinosa 2-eheep (5098077528).jpg|Nåler
PinusFlower.jpg|Hannkongle
Pinus resinosa cone.jpg|Kongle


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Urfuru

**Urfuru** (*Pinus aristata*) er en art i furufamilien. Denne furua vokser vilt i fjellområdene i Rocky Mountains i Nord-Amerika.

## Litteratur
* 
* 
* 
## Eksterne lenker
*
Strandfuru

**Strandfuru** (*Pinus pinaster*) er en furuart. Den tilhører underseksjonen *Pinaster* som hovedsakelig er utbredt i middelhavslandene.

Det kan bli opptil 40&nbsp;m høyt. Kronen er glissen med brede kranser av spredtsittende greiner. På eldre trær er stammen naken langt opp. Barken hos unge trær er lysegrå med dype furer, men blir etterhvert mørkt purpurfarget, svart eller rødlig med dype, smale furer. Nålene sitter to sammen og er 15–20&nbsp;cm lange. Konglene er kjegleformede og 8–22&nbsp;cm lange.

De mørke greinene, store kongler, lange nåler og rødbrun stamme skiller strandfuru fra de andre furuartene i middelhavslandene. Arten viser flere tilpasninger til hyppige skogbranner: tidlig blomstring, kongler som blir modne over lang tid og tykk bark.

Innenfor utbredelsesområdet kan arten vokse under ganske varierende forhold. Den finnes fra havets nivå opp til 2100&nbsp;moh. i Atlasfjellene. Nedbørforholdene varierer fra årsnedbør på 1400&nbsp;mm og ingen tørketid til årsnedbør på 350&nbsp;mm og fire måneder i året uten regn. Den vokser helst på sur jord, men trives også på sand og annen næringsfattig jord der mange andre trær ikke kan vokse.

Arten er utbredt i det vestlige middelhavsområdet både i Europa og Nord-Afrika, samt langs atlanterhavskysten i Portugal, Spania og sørvestlige Frankrike. Den er vanlig på Korsika, og det er noen små bestander på Sardinia og Pantelleria. De store furuskogene i Les Landes sørvest i Frankrike består av denne arten og er et resultat av omfattende skogplanting. Den blir ofte plantet for å stabilisere sanddyner og er naturalisert andre steder i middelhavsområdet og i Vest-Europa nordover til Sør-England og Nederland.

Strandfuru har stor økonomisk betydning i Spania, Frankrike og Portugal. Virket brukes til papirmasse, bygningstømmer og paletter for kunstmalere. Harpiksen brukes til fremstilling av terpentin og kolofonium.

Arten er plantet som tømmertre og for erosjonskontroll i andre verdensdeler. Den store frøproduksjonen, frøspredning med vind og hurtig vekst gjør at den lett fortrenger naturlig vegetasjon. Strandfuru er regnet som en invasiv art i Chile, Uruguay, Australia, New Zealand og Sør-Afrika, og den er tatt med i Verdens naturvernunions liste over de 100 mest skadelige invaderende artene i verden.

## Galleri

Pinus pinaster.001 - Islas Cíes.jpg|Vekstform
Korsesch Kiefer Stamm JCW.jpg|Stamme
Pinus pinaster female.jpg|Hunnblomster
Pinus pinaster male cone.jpg|Hannblomster
Pinus pinaster cone by Denso.JPG|Kongle
Gemmage 4.JPG|Innsamling av harpiks i Les Landes


## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Sukkerfuru

**Sukkerfuru** (*Pinus lambertiana*) er en art i furufamilien. Sukkerfurua vokser vilt i fjellområdene i vestlige Nord-Amerika. Den er den største furuarten og kan bli 75&nbsp;m høy og ha en stammediameter på 330&nbsp;cm.

## Litteratur

* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Svartfuru

**Svartfuru** (*Pinus nigra*) er en art i furufamilien som er utbredt i fjellene i middelhavslandene.

Den blir 25–45 m høy med en stammediameter på 100–180&nbsp;cm. Stammen er rett, og barken er gråbrun og skjellete. Krona er uregelmessig eggformet og glissen lengst nede, men tettere lenger oppe. Nålene er mørkegrønne og sitter to sammen; de er 8–15&nbsp;cm lange. Konglene blir 5–10&nbsp;cm lange og er eggformete og tilspissede.

Svartfuru er en typisk supra- eller submediterran plante. Den vokser lenger mot nord, eller høyere til fjells, der temperaturen blir for lav og nedbøren for høy til at den egentlige middelhavsvegetasjonen kan vokse. Den trives best 800–1500 moh., men kan vokse både lavere og høyere. Den er ikke kresen på jordsmonnet og vokser på kalkstein, dolomitt, sur jord og vulkansk jord.

Denne arten tåler luftforurensning bedre enn andre furuer og er derfor mye plantet både i Europa og USA. Den er også en del plantet i Norge.

## Underarter
Det er beskrevet en rekke underarter av svartfuru, men den er egentlig ikke mer variabel enn andre furuarter. Det er likevel naturlig å dele den i fem underarter. Adriaterhavet og Podalen danner et gap mellom de to viktigste underartene på over 600&nbsp;km, og svartfuru mangler i de sørlige Alpene, selv om vekstforholdene der burde være gode. Følgende inndeling følger *The Gymnosperm Database*.

* subsp. *nigra* – nordøstlige Italia, Østerrike, Slovenia, Kroatia, Bosnia-Hercegovina, Montenegro, Serbia, Nord-Makedonia, Albania  
* subsp. *dalmatica* – kysten i Kroatia
* subsp. *pallasiana* – Romania, Serbia, Nord-Makedonia, Bulgaria, Hellas, Tyrkia, Kypros, Krim, Vest-Kaukasus
* subsp. *salzmannii* – Spania, Pyreneene, Cevennene i Sør-Frankrike og svært spredt i Marokko og Algerie
* subsp. *larico* – Korsika, sentrale og sørlige Italia, Sicilia

## Galleri

Albertacce-Valdu Niellu.jpg|Skog på Korsika
Austrian Pine Pinus nigra Bark Closeup 2000px.jpg|Bark
Pinus nigra laricio leaves 02 by Line1.JPG|Nåler
Pinus nigra austriaca A.jpg|Hannblomster
Pinus nigra cone Bad Voeslau.jpg|Kongle
Borovicová šiška.jpeg|Åpen kongle


## Referanser




## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Prolaps

**Prolaps** kommer av latin *prolapsus* og betyr å dette ned. Uttrykket er bl. a. benyttet innen medisin, og kan ha flere betydninger:

#Skiveprolaps, *prolapsus disci* betyr at brusk mellom virvelskivene i ryggraden har falt fram ute av sin normale stilling slik at det kan bli trykk på en nerverot og/eller ryggmargen. Se også isjias.
#Livmorsprolaps, *prolapsus uteri* betyr livmorframfall.
#Endetarmsprolaps, *prolapsus rectum* betyr at endetarmen har falt ned fra endetarmsåpningen.
Yrjö Olavi Jylhä

**Yrjö Olavi Jylhä** (født 1903, død 1956) var en finsk lyriker og oversetter.

Jylhä ble kjent som «Vinterkrigens skald», etter utgivelsen av hans siste diktsamling *Skjærsilden* (1941) som var basert på hans egne opplevelser fra vinterkrigen.

Yrjö Jylhä har også oversatt Shakespeare, Milton, La Fontaine og Heine til finsk.

## Priser
*  – Aleksis Kivi-prisen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Virakfuru

**Virakfuru** (*Pinus taeda*) er en art i furufamilien. Virakfurua vokser vilt i sørøstre deler av USA.

Den blir opptil 46&nbsp;m høy med en stammediameter på 160 cm. Stammen er rett, og krona er bredt kjegleformet til avrundet. Barken er rødbrun med furer som deler den i kvadratiske eller uregelmessig rektangulære plater. Nålene sitter to eller tre sammen og er dypt gulgrønne og 12–18 cm lange. Hannkonglene er sylindriske, 2–4&nbsp;cm lange og gule til gulbrune. Hunnkonglene er avlange, 6–12&nbsp;cm lange og gulbrune. De bruker to år på å bli modne.

Arten vokser i fuktig subtropisk klima med hete somre og milde vintre. Årsnedbøren ligger mellom 1020 og 1520 mm. Virakfuru vokser i rene bestander, eller sammen med andre furuarter og ulike løvtrær. På tørre steder vokser den sammen med sumpfuru og andre furuarter, kviteik og andre eikearter, sassafras og *[[Diospyros virginiana]]*. På næringsrik jord forekommer også tulipantre, amerikabøk og kvitask.

På våte steder vokser virakfuru sammen med andre furuarter, vasseik, pileik, *[[Quercus michauxii]]* og andre eikearter, sumptre, *[[Nyssa biflora]]*, rødlønn, *[[Magnolia virginiana]]*, oksemagnolia, *[[Persea borbonia]]*, kvitalm og *[[Sabal palmetto]]*.

Undervegetasjonen varierer mye, og vanlige småtrær og busker omfatter blant annet blomsterkornell, amerikakristtorn og andre kristtornarter, hagtorn, *[[Morella cerifera]]*, *[[Clethra]]*, sumak og en rekke arter i lyngfamilien. Vanlige urter er *[[Andropogon]]*, *[[Hirseslekta|Panicum]]*, starr, *[[Skjermsivaksslekta|Cyperus]]* og hjortetrøst.

Utbredelsen strekker seg fra sørlige New Jersey sørover til sentrale Florida og vestover til østlige Texas. Arten finnes både på kystslettene og opp til 700 moh. i åslandet rundt Appalachene. Den mangler helt på elveslettene ved Mississippi og er heller ikke vanlig på sandgrunn på kystslettene.

Virakfuru er det viktigste tømmertreet i Sørstatene, og tømmer kommer både fra naturlige bestander og tømmerplantasjer. Disse skogene er viktige for vilt som hvithalehjort, østamerikansk gråekorn, reveekorn, nordkrattvaktel, villkalkun, sørgedue og bomullshalekaniner. Virakfuru blir også dyrket i tømmerplantasjer i land der den ikke vokser naturlig, som Sør-Afrika, Zimbabwe, sørlige Brasil, Argentina, Kina og Australia.

## Galleri

Tree Types and Barks 004.jpg|Bark
Pinus taeda loblolly pine 3-needle bundles close.jpg|Tre nåler sitter sammen
Pineflower9538.jpg|Hannblomster
Loblolly pine strobili.jpg|Hunnblomster
Pinus taeda cones.jpg|Kongler


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Busko-Zdrój

**Busko-Zdrój** ( ) er en by i det sørlige Polen, omkring 80 km nordøst for Kraków. Byen har  innbyggere (2021).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Shamash

**Shamash** var i mesopotamisk mytologi en solgud, og også den som hadde rollen som en gud for lov og orden. I sumerisk mytologi er han kjent under navnet **Utu**.

Navnet Shamash betyr simpelthen «sol», og han er personifiseringen av solen og dagslyset. Som solen som beveger seg over himmelen, ser han alt. Han er derfor sannhetens og rettferdighetens beskytter.

Utu ble regnet som sønn av måneguden Nanna-Suen og Nindal og bror av Inanna. Utu var gift med Sherida. Han fremstilles noen ganger som en okse. 
Sammen med Adad er han også skytsgud for varselstagning. 

## Tekster på norsk
* Flere hymner til Utu finnes i antologien *[[Sumeriske skrifter]]*, 2006.
Weymouthfuru

**Weymouthfuru** (*Pinus strobus*) er en nordamerikansk art i furuslekten innenfor furufamilien. 

## Beskrivelse
Trærne blir 30–67 m høye med en stammediameter på 100–180 cm. Kronen er smalt kjegleformet. Barken er gråbrun med dype furer. Skuddene er grønnbrune med tynn behåring. Modne nåler sitter 5 sammen og er 6–10 cm lange. De er myke og vridde, og de er enten blågrønne eller blekt grågrønne. Konglene er hengende på skaft og 8–20 cm lange. De er blekbrune og kan være litt bøyde.

## Utbredelse
Weymouthfuru vokser nordover til Saint-Pierre og Miquelon, Newfoundland, Anticosti og Gaspéhalvøya i Québec, vestover til sentrale og vestlige Ontario og lengst sørøst i Manitoba og sørover til sørøstlige Minnesota, nordøstlige Iowa, nordlige Illinois, Ohio, Pennsylvania og New Jersey. I Appalachene strekker utbredelsen seg videre sørover til nordlige Georgia og nordvestlige Sør-Carolina. Spredte bestander finnes i vestlige Kentucky, vestlige Tennessee og Delaware.

En lignende furu fra fjellene i sørlige Mexico og Guatemala ble tidligere regnet som en varietet, men har nå status som en egen art, *[[Pinus chiapensis]]*.

## Økologi
Weymouthfuru danner skog sammen med trær som banksfuru, balsamedelgran, papirbjørk, gråbjørk, rødlønn, kanadahemlokk, gulbjørk, sukkerlønn, amerikabøk, svartlind, rødgran, tuja, svartask, kvitalm, kviteik og tulipantre. Den kan også vokse sammen med sukkerbjørk, *[[Populus grandidentata]]*, amerikaosp, romhegg, fargeeik og hickory.

I undervegetasjonen finnes blant annet bærlyng, krypberglyng, diervilla, *[[Comptonia peregrina]]*, einstape, myskebregne, kråkefot, gjøksyre, kryparalia og kornell.

Av fugler som eter frøene, kan nevnes kanadasevjespett,  amerikameis, hvitbrystspettmeis, furuparula, konglebit og grankorsnebb. Pattedyr som beiter på frø, bark og nåler omfatter amerikabever, snøskohare, bomullshalekaniner, trepiggsvin, amerikansk rødekorn, østamerikansk gråekorn, mus og hvithalehjort.

## Nytte
Før europeernes ankomst fantes det enorme skoger med weymouthfuru med et antatt volum på 3,4 milliarder kubikkmeter. Det meste av disse skogene var hugget på slutten av 1800-tallet. Treslaget blir plantet i tømmerplantasjer, som prydtre og for å dekke til nedlagte dagbrudd. Det blir også brukt som juletre.

Weymoutfuru er provinstre i Ontario og delstatstre i Maine og Michigan.

## I Norge
Arten er sjelden plantet i Norge. Den er mellomvert for den parasittiske soppen solbærfiltrust, og planting har i perioder vært forbudt. Den effektive frøspredningen gjør likevel at den er forvillet ganske mange steder nordover til Trondheim. I Fremmedartslista 2023 er weymouthfuru kategorisert som *høy risiko* på grunn av stort invasjonspotensial og liten økologisk effekt.

## Referanser




## Eksterne lenker

*
The Rock

**The Rock** kan referere til flere ting:

* Den kjente klippen i britiske oversjøiske området *[[Gibraltar]], [[Gibraltarklippen]]
* Skuespilleren og fribryteren [[Dwayne Johnson]], som er kjent under artistnavnet The Rock
* Den tidligere fribryteren [[Don Muraco|Don «The Rock» Muraco]]
* Filmen *The Rock'' fra 1996
* Det tidligere fengselet Alcatraz.
Adad

**Adad** var en værgud i mesopotamisk mytologi. I sumerisk mytologi var han kjent som **Ishkur** og på arameisk som **Haddad**/**Hadad**.

Ishkur er en av de eldste gudene man kjenner til at ble tilbedt i Sumer, og han ble regnet som personifiseringen av regn og uvær. Han hadde også noen krigerske egenskaper og beskyttet det sumeriske folket mot dets fiender. Den senere Adad er en mindre aggressiv gud, og forbindes med jordbruk og fruktbarhet. Han var dessuten gud for varseltagning sammen med solguden Shamash. 

I noen tekster fremstilles Ishkur som sønn av Enlil, men vanligvis fremstilles han som Ans sønn. 
## Referanser


## Tekster på norsk
* En hymne til Ishkur finnes i antologien *[[Sumeriske skrifter]]*, 2006.
Korkåpe

**Korkåpen** er en del av prestedrakten som brukes i visse liturgiske sammenhenger. Den er halvsirkelformet og lukkes med en spenne. 

I Den norske kirke er bruk av korkåpe forbeholdt biskopene. I Den katolske kirke var korkåpe tidligere en obligatorisk del av prestens antrekk ved høymesser og høytidsmesser, men er gått mer og mer ut av bruk etter 2. Vatikankonsil.
Gullerk

**Gullerk** (*Pseudolarix amabilis*) er en art i furufamilien. Den er eneste art i slekten **gull-lerkslekten** (***Pseudolarix***). 

Den er nært beslektet med *[[Keteleeria]]*, *[[Abies]]* og *[[Cedrus]]*.

Dette inntil 40 meter høye treet vokser i Kina, og trekronen er bredt konisk. Arten vokser opp til 1&nbsp;500 moh. Konglene minner om frukten hos artisjokk, og er inntil 7 cm lange.

Treet har lysegrønne eller gulgrønne, spisse, men myke nåleblader som felles om vinteren og minner om lerk. Nålene er inntil 6 cm lange, og har to lyse bånd av spalteåpninger på undersiden. Om høsten blir bladene gyllengule, derav navnet.

Treet er populært i hager og parker i USA, Italia og Frankrike, og vokser med noe anstrengelse også i Storbritannia, men da ganske sakte. Det kan brukes som bonsaitre.

Treet er også en av de femti grunnleggende medisinske urtene i Kina under navnet *jīn qián sōng* (金钱松).

På grunn av intensiv planting gjennom flere århundrer, er det vanskelig å fastslå hva som er artens naturlige habitat. Men trolig er det i den nedre Yangtze-dalen – i nordre Fujian, Hunan, nordre Jiangxi, nordre Zhejiang, og er plantet i store deler av det sørlige Anhui, vestre Hubei, sørlige Jiangsu, og østre Sichuan.

*Pseudolarix* hadde tidligere en vid utbredelse på den nordlige halvkule, og det er gjort mange funn av fossile frø, kongler og nåler. De eldste funnene er fra sen jura i sørøstlige Mongolia. Dette er det eldste kjente fossilet av noen av de nålevende slektene i furufamilien. I kritt vokste slekta i Asia og Nord-Amerika.

I paleogen var slekta vidt utbredt i Arktis, og fossiler er funnet på Svalbard, Axel Heibergs land og Ellesmereøya. Etter at Turgajhavet tørket inn i oligocen etablerte slekta seg i Europa. Den døde ut i Nord-Amerika i tidlig miocen og i Europa etter pliocen. I Japan er *Pseudolarix* dokumentert fra midtre miocen til pliocen.

De mange fossilene regnes til kun to arter, den nålevende *Pseudolarix amabilis* og *Pseudolarix wehri*, som bare er kjent fra eocen i Nord-Amerika.

## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Lerkeslekten

**Lerkeslekten** kan vise til to biologiske grupper:

* Lerkeslekta (botanikk) (*Larix*) ei slekt av bartrær i furufamilien.
* Flere slekter av fugler i Lerkefamilien.
Sederslekten

* atlasseder
* himalayaseder 
* libanonseder
* kyprosseder

**Seder** (*Cedrus*) er en slekt av store bartrær i furufamilien. 

Trærne er eviggrønne, sambu og 30-40 meter høye, unntaksvis opp til 60 meter, og er ofte omfangsrike med brede, pyramideformede kroner. De har i likhet med lerk to typer skudd, langskudd med spiralstilte nåler og kortskudd med kransstilte nåler. Konglene er opprette, som hos edelgran. Seder kan overleve frostperioder og får fuktighet vinterstid i form av snø, samtidig som de tåler den tørre sommeren i middelhavslandene bedre enn de fleste andre bartrær. 

På grunn av treets parfymerte sevjevekst og motstandsdyktighet mot fuktighet og forråtnelse, har det vært svært viktig både som skipstømmer og i trearbeider. I oldtidens Egypt hentet faraoene sedertre i dagens Libanon til bygging av skip og andre konstruksjoner.

Sedertrær vokser høyt i vestlige Himalaya og sørskråningen til Hindu Kush (1500–3200 moh.) og i fjell i det sørlige og sørøstlige middelhavsområdet (1000–2200 moh.). Himalayaseder skiller seg ut på flere måter og regnes som søsterarten til de andre. Sederformene i middelhavsområdet ligner mye på hverandre og regnes som én, to eller tre arter i ulike oversikter.

Sederslekten har sannsynligvis oppstått lenger nord enn dagens utbredelse. Sikre fossiler er kjent fra oligocen i vestlige Kasakhstan, miocen i Sørvest-Europa, pliocen i Sørøst-Europa og tidlig pleistocen i Ahaggar-fjellene i sentrale Sahara. Fossil ved fra paleocen er funnet på Kamtsjatka. I Sør-Frankrike døde seder ut ved overgangen mellom pliocen og pleistocen for 2,6 millioner år siden. I Italia ser det ut til at seder forsvant under klimaforverringen for mellom 900 000 og 700 000 år siden, mens den overlevde litt lenger i Hellas.

Meningene om når seder døde ut på Den iberiske halvøy er delte. Donatella Magri mener at seder mest sannsynlig døde ut ved overgangen mellom pliocen og pleistocen og at funn av pollen i yngre avsetninger skyldes langtransport fra Nord-Afrika. Spanske forskere mener derimot at en ikke kan utelukke at seder overlevde til siste istid og kanskje enda lenger.

Treslaget har hatt stor betydning i Midtøsten, særlig etter at det bredte seg jevnt over østover fjellrekkene Libanon og Taurus – i dagens Libanon, Syria og Tyrkia – etter en midlertidig sterk tilbakegang i yngre dryas (10&nbsp;900–9600 f.Kr.). Det ble brukt i Salomos tempel i Jerusalem omkring 1000 f.Kr. I det gamle Hellas var også sedertre et skattet treslag.

Ordet *seder* kommer via latin *cedrus* fra gresk κέδρος, *kédros* og ble i antikken brukt både om seder og om arter i einerslekten. Trevirke fra mange andre tresorter kalles også seder, for eksempel hvit seder fra lawsonsypress (*Chamaecyparis lawsoniana*), rød seder fra kjempetuja (*Thuja plicata*), californiaseder fra *[[Røkelsestre|Calocedrus decurrens]]*, japanseder fra *[[Japanseder|Cryptomeria japonica]]*, virginiaseder fra *[[Virginiaeiner|Juniperus virginiana]]* og spansk seder fra *[[Middelhavseiner|Juniperus oxycedrus]]*. Kubaseder, som brukes i sigarkasser, kommer fra løvtreet *[[Vestindisk seder|Cedrela odorata]]*.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Kyros Vasaras

**Kyros Vasaras** (gresk: Κύρος Βασάρας; født 1966) er en gresk tidligere fotballdommer. Vasaras dømmer kamper i UEFA Champions League og en del landskamper på høyeste europeiske nivå. Vasaras dømte VM i 2002 og EM 2008.

Han la opp i april 2009.

## Kamper i VM som hoveddommer
**2002**
*   &ndash;   (gruppespill)

## Kamper i EM som hoveddommer
**2008**
*   &ndash;   (gruppespill)
*   &ndash;   (gruppespill)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Douglasgranslekten

* douglasgran
* *[[Pseudotsuga japonica]]*
* *[[Pseudotsuga lindleyana]]*
* *[[Pseudotsuga macrocarpa]]*
* *[[Pseudotsuga sinensis]]*

**Douglasgranslekten** (vitenskapelig navn *Pseudotsuga*) er en gruppe trær i furufamilien. Slekten består av fem arter eviggrønne bartrær, tre arter vokser i Nord-Amerika og to i Øst-Asia.

## Arter
Blant artene i denne slekten finner vi blant annet i:
*Nord-Amerika*
* Douglasgran eller Kystdouglasgran, *Pseudotsuga menziesii* subsp. *menziesii*.
** Rocky Mountain-douglasgran, *Pseudotsuga menziesii* subsp. *glauca*.
* Meksikansk douglasgran, *Pseudotsuga lindleyana*.
* Storkronet douglasgran, *Pseudotsuga macrocarpa* også kalt bigcone Douglas-fir, er vanlig i sørlige California.

*Asia*
* Japansk douglasgran, *Pseudotsuga japonica*.
* Kinesisk douglasgran, *Pseudotsuga sinensis* var. *sinensis*.
** Smalkronet kinesisk douglasgran, *Pseudotsuga sinensis* var. *gaussenii*.
** Kortbladet kinesisk douglasgran, *Pseudotsuga sinensis* var. *brevifolia*.
** Yunnan douglasgran, *Pseudotsuga sinensis* var. *forrestii*.
** Taiwan douglasgran, *Pseudotsuga sinensis* var. *wilsoniana*.

## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Samuel Eto’o

**Samuel Eto'o Fils** (født 10. mars 1981) er en kamerunsk fotballeder, fotballtrener og tidligere fotballspiller som er fotballpresident for Kamerun.

## Klubbkarriere
Eto'o har tidligere spilt for blant andre , ,  og . Sesongen 2004/05 skåret Eto'o 24 mål for Barcelona, men måtte likevel se seg slått av Diego Forlán, som skåret 25 mål for Villarreal CF.

Den 26. august 2014 meldte han overgang til Everton FC, hvor han skrev under på en toårskontrakt. Eto'o meldte overgang til den italienske klubben UC Sampdoria i januar 2015, hvor han skrev under på en treårskontrakt.

Sommeren 2015 valgte Eto´o å gjennomføre en overgang til Antalyaspor, en liten klubb i den tyrkiske ligaen, der han tjener 850 000 kroner i uken.

## Landslagskarriere
Eto'o har spilt i tre VM-sluttspill, i 1998 (Frankrike), 2002 (Japan og Sør-Korea) og VM 2010 (Sør-Afrika). I førstnevnte sluttspill var han turneringens yngste spiller. Dagen etter hans overgang til Everton i august 2014 offentliggjorde Eto'o at han valgte å trekke seg fra landslagsspill.

I september 2021 kunngjorde Samuel Eto'o sitt kandidatur til presidentskapet i Kameruns fotballforbund (Fecafoot).

## Meritter
Han har blitt kåret til årets spiller i Afrika både i 2003, 2004 og 2005, og ble dermed den første som fikk denne prisen tre år på rad. I 2005 ble han samtidig kåret til verdens tredje beste fotballspiller av FIFA, kun slått av Ronaldinho og Frank Lampard.

;Personlig
* Årets fotballspiller i Afrika (4): 2003, 2004, 2005, 2010

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*