Karo Espeseth

**Alma Karoline «Karo» Espeseth**, senere **Alma Karoline von Mende** (1903–1991) var en norsk forfatter. Hun utga kun to bøker. Den første, *Sår som ennu blør*, ble kritisert for å være utuktig og spilte dermed en rolle i 1930-årenes kulturkamp i Norge. 

## Familie
Karo Espeseth var datter av skomaker Moses Abrahamsen Espeseth og Petra Pedersen.

I 1936 giftet hun seg med Gerhard von Mende (1904–1963) som kom som flyktning fra Latvia til Tyskland. I årene 1941-1945 var han avdelingsleder i riksministeriet for de okkuperte østområdene. Von Mendes far hadde vært bankdirektør, henrettet av bolsjevikene i 1919; mens von Mende selv kom til å tilhøre kretsen rundt den høytstående nazisten Alfred Rosenberg.

Karo Espeseth var mor til sinologen Erling von Mende (født 1940).

## Liv og virke
Karo Espeseth kom fra Skåre ved Haugesund. Hun studerte jus, sosialøkonomi, litteraturhistorie, kunsthistorie og psykologi i Oslo, Strasbourg, Berlin, Köln og Paris.

I 1931 utga hun sin første roman, *Sår som ennu blør*, hos Gyldendal. Med denne boken plasserte Espeseth seg i den psykoanalytiske retningen innenfor norsk litteratur, sammen med blant andre Sigurd Hoel og Aksel Sandemose. Romanen handler om et sadomasochistisk forhold mellom en tysk mann som hadde opplevd første verdenskrig, og en norsk studine. Boken var uvanlig ved at den var skrevet som et prosadikt. Litteraturhistorikeren Philip Houm mener den kunne kalles «*en slett etterligning av tysk [[ekspresjonisme]]*». Bokens jeg-person var tysk soldat i første verdenskrig, som betrodde seg mange år senere til en ung norsk jente han hadde forelsket seg i. Han har lyst til å slå og bite henne. Dette ender han også med å gjøre, og dette er bokens vendepunkt, da trangen hans til vold forsvinner («katarsis»).

*Sår som ennu blør* spilte en rolle i striden omkring litteraturens moral i Norge på begynnelsen av 1930-tallet. Sammen med Rolf Stenersens *Godnat da du*, Sigurd Hoels *[[En dag i oktober]]* og Hans Backer Fürsts *Duskregn* ble den omtalt i Fredrik Ramms artikkel «En skitten strøm flyter utover landet» i *[[Morgenbladet]]* 28. oktober 1931. Forlaget hadde kalt boken «dristig», men Ramm mente at boken ikke var dristig, «*men [[sadisme|sadistisk]], og kommer inn som en god nr. 1 i den norske konkurranse om literært svineri [[Gyldendal Norsk Forlag]] har arrangert i høst.*»

I intervju med *[[Aftenposten]]* sa forfatteren selv at kritikken «*blåser jeg en lang marsj. Jeg skriver igjen allikevel.*» Men det gjorde hun ikke, og boken ble forbudt under andre verdenskrig, både i Norge og England. Hennes lektor fra gymnastiden, Harald Beyer, hadde også vært kritisk, og bokhandlere i Haugesund hadde returnert boken til forlaget, pga innholdet. Men flere av anmelderne stilte seg positive. I *Haugesunds Dagblad* påpekte anmelderen 29. oktober 1931 at hen mer en gang har «*følt mig mere ilde berørt ved aa lese f.eks. [[Knut Hamsun]], [[Amalie Skram]] eller [[Sigrid Undset]]s bøker*». I *Haugarland Arbeiderblad* 2. desember fikk Espeseth ros for «psykologisk klarsyn» i skildringen, der hovedpersonens ungdommelige fremtidsdrømmer «*senere maatte forekomme ham som løgner og bedrag*» etter opplevelsene på slagmark og i skyttergrav. I *[[Haugesunds Avis]]* 31. oktober festet anmelderen seg ved Espeseths «*intensitet i skildringen og den kraft i følelsene som hun legger for dagen. Det er grunn til å spå frk. Espeseth en lovende fremtid.*»

Espeseth trakk seg tilbake til Berlin, der hun hadde studert et semester på slutten av 1920-tallet. Hun fant en hybel i kunstnerkvartalet i bydelen Friedenau. Etter å ha giftet seg i 1936 bosatte paret seg i Berlins nye ambassadekvartal. Von Mende traff Vidkun Quisling da han kom til Berlin for å kontakte nazi-tyske institusjoner, og de traff Marie Hamsun på hennes foredragsturneer. De kjente også sammensvorne av Claus von Stauffenberg som sto bak 20. juli-attentatet mot Hitler.

I 1942 sendte østministeriet Gerhard von Mende på studietur til Tyrkia. Det store antallet sovjetiske krigsfanger gjorde Berlin lydhør for hans oppfatning av muslimske minoriteter som Sovjetunionens svake punkt, menn som foretrakk å kjempe for Tyskland heller enn for bolsjevismen. Hitler ga sin personlige godkjennelse: «*Jeg ser ingen fare i å sette opp rene muslimske enheter.*» I etterkrigstiden ble Gerhard von Mende raskt «rehabilitert» («denazifisert») - for vestlig etterretning (først britene som ønsket å støtte Prometheus, en organisasjon som arbeidet for å styrte Sovjetunionen) var sterkt interessert i hans kjennskap til sovjetstatens svake ledd.

Etter krigen bosatte Espeseth seg i Düsseldorf med de to barna sine, Bergljot og Erling. Først i 1952 dro de på sitt første feriebesøk til Norge. Etter sin manns død i 1963 flyttet Espeseth til Oslo, der hun bodde til sin død. 

I 1983 utga Espeseth sin andre bok, den selvbiografiske *Livet gikk videre*.

## Bibliografi
* 1931: *Sår som ennu blør*, roman
* 1983: *Livet gikk videre*, erindringer

## Referanser


## Eksterne lenker