Kjutta

**Kjutta** er et kallenavn knyttet til personen **Oluf Severin Andreassen** (1863&ndash;1955), som var en byoriginal kjent fra Kristiansands bybilde i første halvdel av forrige århundre. 

## Personen Oluf Severin Andreassen

Oluf Severin Andreassen var født i Aust-Agder, men kom til Kristiansand i voksen alder fra Nedenes Tvangsanstalt og bodde og fikk sin pleie på forskjellige institusjoner i byen, både i Elvegaten (Aldershjemmet) og i Tordenskjoldsgate (Dollhuset). 

Andreassen var funksjonshemmet både fysisk og mentalt. Høyresiden av kroppen var lammet, han kunne ikke bevege høyre arm og han hadde klumpfot. Klumpfot ble kalt «tjuttefot» på denne tiden – av dette er navnet «Kjutta» avledet.

## Historier tillagt «Kjutta»-karakteren

En rekke historier er tillagt «Kjutta», og det er utgitt bok hvor Kjuttahistorier er samlet. Historiene bærer preg av å være vandrehistorier med glimt av sørlandsk humor, og en uoverstigelig avstand mellom virkelighetens «Kjutta» og den, etter sørlandsk målestokk, raske replikk han er tillagt. Ifølge blant annet Halvard C. Hanssen i Dagbladet fortalte de som kjente ham at Andreassen selv aldri kom med en vittig kommentar, men gikk til spott og spe i byen. Han skal ha tatt ertingen og de mange historiene om seg selv svært tungt. Ikke desto mindre er «Kjutta» blitt et begrep for det sørlandske både i Kristiansand, på Sørlandet og ellers i landet.

En del av fritidsparken i Kristiansand Dyrepark, «Kjuttaviga», er oppkalt etter Kjutta. 

Landets daværende statsminister, Kjell Magne Bondevik, brukte en historie tillagt «Kjutta» i en hilsningstale i forbindelse med Sørlandets 100-årsjubileum, 16. mars 2002. Bondevik fortalte følgende: 

«*Mange her har sikkert også hørt om da «Kjutta» var til den obligatoriske legeundersøkelsen som alle pensjonærene på hjemmet måtte gjennom fra tid til annen.* 
*Legen var ikke fornøyd med tilstanden:* 
*– Pulsen din går altfor langsomt, Oluf Severin, sa han.* 
*– Det gjør´ke no, sa Kjutta, æ har go ti!*»


«Kjuttahistorier» som denne er blitt ensbetydende med en «anekdote som forteller noe om det sørlandske sinnelag». Historiene har bestemt ikke noe med den egentlige «Kjutta» å gjøre, men den representerer et felleseie for svært mange mennesker. 


*En av de mest kjente vitsene er fra Tysklands angrep på Norge den 9. april 1940 da han spaserte i byen mens angrepet skjedde. Et tysk fly skjøt av toppen av kirkespiret på [[Kristiansand domkirke]], og da Kjutta så det sa han:* 
*– Nei, nå syns æ møndighedan skulle gribe inn!*


I Kjuttavitsene er Laumann person nr. 2, og Kjutta er oftest hovedpersonen. Unntaksvis fortelles historier der Laumann er hovedperson. Laumann viser til Lauritz Emil Lauritzen Reymert (1891&ndash;1947), også han en byoriginal som var en del av bybildet i Kristiansand omtrent samtidig med Kjutta.

Da John G. Bernander og andre ønsket å hedre Kjuttas minne ytterligere med en skulptur, reiste det debatt. Fra Bernanders side var initiativet ment som et uttrykk for «kjærlighet til den som fra all sin annerledeshet er blitt en vi kjenner, kjennes ved og er glad i». Motstanden fra de som mente Andreassen nå burde få fred ble imidlertid så stor at prosjektet ikke fikk den nødvendige fremdrift. Da skulptøren Nils Aas døde 9. februar 2004 stoppet det hele opp.

## Referanser


## Litteratur
* Opstad, Gunvald (1983): *Sol, sommer, Sørland!*, Sampress