Senkingen av «Blücher»

**Senkingen av «Blücher»** skjedde den 9. april 1940 i Oslofjorden, nær Drøbak under den tyske invasjonen av Norge, med tysk kodenavn Weserübung.

Oscarsborg festning, under sin kommandant oberst Birger Eriksen, åpnet ild mot en tysk flåtestyrke ledet av admiral Oskar Kummetz, som seilte mørklagt opp Oslofjorden. Flåtestyrken hadde til hensikt å sikre Oslo og ta regjering, stortinget og kongefamilien til fange. Ved senkingen var festningenes våpen over 40 år gamle, og bemannet av uerfarne rekrutter. Tyskerne anså dermed ikke festningen som en trussel, og kun Norges militære visste om det kraftige torpedobatteriet.

Oscarsborg festnings våpen virket feilfritt, og ved å senke flaggskipet til den tyske invasjonsflåten, krysseren «Blücher», ble den tyske invasjonsstyrken forsinket nok til at kongen og regjeringen fikk tid til å flykte lenger nord.

## Forløp
 

Situasjonen i Norge var kaotisk og forvirring rådet da rapporter om angrep fra en fremmed militær makt strømmet inn fra forskjellige områder i landet. Den aldrende obersten Birger Eriksen hadde ikke fått klare ordre om de innkommende krigsskipene var tyske eller allierte. Eriksen var innforstått med at selv om Norge var nøytralt, ville regjeringen gå inn på britisk side hvis Norge ble involvert i krigen. Bortsett fra offiserer og underoffiserer var nesten alle soldatene ferske rekrutter, og ble innkalt 2. april, syv dager før. Grunnet antallet ferske rekrutter ble ikke et minefelt lagt ut, da dette var planlagt å bli gjennomgått noen dager senere.

Oberst Eriksen og hans mannskap hadde ventet uvisse om hva som ville skje siden midnatt etter beskjeden om ukjente mørkelagte krigsskip i Oslofjorden. Han ga sin lille gruppe menn løyve til å spise på skift, mens han gikk til kommandantboligen for å hvile. I kommandantboligen befant hans datter Borghild Eriksen seg med hushjelpen Ellen, som hvilte i lenestolen fullt bekledd i håp om litt søvn i kaoset. Tre kvarter senere, rundt kvart på fire, ble Eriksen vekket av en telefon fra sambandssentralen. Det kom rapport om at vaktbåtene ved Filtvet hadde møtt den tyske skvadronen, som ikke bestod av to jagere som tidligere meldt, men sju fartøy – hvorav tre var tungt bevæpnede kryssere.

### Torpedobatteriet
Kommandanten ved torpedobatteriet på Oscarborg festning hadde gått ut med sykemelding i mars 1940 og var fraværende da de tyske skipene i *Kampfgruppe 5* seilet opp Oslofjorden. Grunnet dette overtok kommandørkaptein Andreas Anderssen fra Drøbak midlertidig kontrollen over batteriet. Anderssen hadde sluttet i Forsvaret og var nå losoldermann i Drøbak. Han ble kalt inn én måned før slaget.

Sent natten 8. april ble en uidentifisert flåte oppdaget mens den tvang seg forbi de andre befestningene i Oslofjorden. Oberst Eriksen kontaktet Anderssen og fikk ham til å bemanne torpedobatteriet. Ikledd sin gamle uniform ble Anderssen transportert over fjorden til det hemmelige våpenet. Anderssen, som først hadde blitt kjent med batteriet i 1909, kjente det aldrende våpensystemet godt, selv om han hadde sluttet ved torpedobatteriet i 1927. 

Torpedobatteriet har tre heiser for torpedoer. Hver heissjakt har to heisstoler hvorav en og en kan låres ned til en avfyringstunnel ca tre meter under havflaten. I alt kunne seks torpedoer klargjøres i heisene for rask skyting. I tillegg hadde en ytterligere tre torpeder, men det ville ta noe tid å hale disse inn i ledige heisstoler. Kommandør Anderssen planla for to skudd i hver av de første skipene, deretter tre enkeltskudd.

## Senkingen av «Blücher»
Selv om hovedkampstasjonen for hovedbatteriet og øverstkommanderende ved Oscarsborg festning var på Håøya – nordvest for Søndre Kaholmen – valgte oberst Birger Eriksen å innta kampposisjon i reservestasjonen ved den østre flanken til hovedbatteriet.

Klokken 04:21 den 9. april ga Eriksen ordre om å åpne ild mot flaggskipet til den uidentifiserte flåten som presset seg mot hovedstaden.
Eriksen ble spurt om de skulle virkelig skyte med skarp ammunisjon. Eriksen svarte ja, før han føyde til en nå velkjent setning: «Enten blir jeg stilt for krigsrett, eller så blir jeg krigshelt. Fyr!».
To granater fra de 28 centimeter Kruppkanonene «Moses» og «Aron» ble avfyrt mot den tyske krysseren «Blücher» på en avstand av rundt 950 meter. «Moses» og «Aron» var ladet med 255 kilos høyeksplosivsgranater, og å avfyre dem i aggresjon brøt med daværende regler om at varselskudd skulle utsendes først, slik befestningene lengre syd hadde gjort. Eriksen forklarte senere sin handling ved at det hadde blitt avfyrt  varselskudd, til og med skarpladede skudd, lengre syd i Oslofjorden; og siden de tyske krigsskipene fortsatte nordover anså han det som unødvendig med ytterligere varselskudd. 

Den første salven traff «Blücher» rett foran aktermasten, og satte fyr på midten av skipet helt frem til fremre mast. Det første skuddet fra Hovedbatteriet var en nær bom. Det traff i fremre mast, nest øverste plattform. Her ble sjefen for det lette artilleriet Kapitänleutnant Hans Erich Puchammer med flere av sin stab drept. Trolig ødela dette skuddet den store avstandsmåleren i mastetoppen. Denne var beregnet på opp mot  meter og var uten betydning på det korte holdet i sundet. Skuddet gjorde minimal militær skade på skipet. Det andre skuddet i salven traff fremre våpentårn – noe som satt videre fyr på skipet og sendte store deler av tårnet i fjorden. Det andre skuddet var bedre, det traff lenger akter, lavt i overbygningen  i nærheten av flyhangaren. Her ble det antent brann i diverse olje og i flyet på katapulten var det fortsatt ca 40 liter på tankene. Olje og bensin startet en brann som etter noe tid antente diverse ammunisjon som landingsstyrkene hadde plassert her. Trolig gikk også en eller flere 50-kilos bomber av i brannen. Dette skuddet, eller et av de påfølgende 15&nbsp;cm fra Kopås slo ned i panserdekket litt over vannlinje. Her ble dekket slått ned, damp til turbin 1 ble brutt og det store E-verk 2 stoppet. Hovedbatteriet rakk kun disse to skuddene, da omladningstiden med 30 ferske rekrutter ikke tillot flere skudd. Kun besetning til én kanon var tilgjengelig.  Denne ble fordelt på to kanoner og supplert med utrente soldater som kokker og gartnere. Blant personellet var Oscarsborgs kokker, som ble vekket for å hjelpe til ved batteriene. Det ble heller ikke tid til å avfyre den tredje kanonen, «Josva», som var ladet, men ubemannet.

Grunnen til at de to avfyrte skuddene gjorde så stor skade på «Blücher», var at den første granaten penetrerte siden av skipet og eksploderte i et ammunisjonslager. Ammunisjonslageret inneholdt oljekanner, røykdispensere, brannbomber, synkeminer og bomber for skipets Arado Ar 196 sjøfly. Skottene rundt ammunisjonslageret ble ødelagt, og oljen ble antent – noe som førte til en stor ildutvikling. Den andre granaten slo ut elektronikken til skipets hovedvåpen, noe som gjorde dem ute av stand til å svare på beskytningen. Det første skuddet slo i ildledingen fra Vormars. Dermed måtte hovedskytset benytte egne siktemidler
Det første skuddet fra Hovedbatteriet var en nær bom. Det ble kun mindre skader i formasten. Om skuddet hadde kommet ca 2–3 meter til siden ville det vært en total bom. Det andre skuddet satte senterpropellen ut av drift, ødela E-verk 2 og kanon III, den aktre 10,5&nbsp;cm på babord side.

### Kopås og Husvik batteri
Umiddelbart etter ildåpning fra Hovedbatteriet åpnet også de tre 15&nbsp;cm kanonene ved Kopås batteri på østsiden av fjorden, ild. Skipet ble også beskutt med de mindre 57&nbsp;mm maskinkanonene ved Husvik, som opprinnelig skulle beskytte de da fraværende minefeltene utenfor festningen. Maskinkanonsalvene ble konsentrert rundt skipets overbygning og luftvernsvåpen og stagget «Blüchers» lette artilleri fra å svare ilden mens  skipet seilet forbi.

Husvik batteri ble forlatt da «Blücher» seilte foran befestningen og åpnet ild fra sine mindre luftvernkanoner. Batteriet tok fyr, men ingen nordmenn døde. Til sammen traff ca. tretten 15&nbsp;cm granater og tretti 57&nbsp;mm granater krysseren. Et av skuddene fra Kopås ødela skipets styresystemer, og skipet måtte styres gjennom motor- og propellkontroll. «Blüchers» havaritjeneste ble sterkt skadet av de to batteriene, og brannslokningarbeidet ble kraftig svekket som følge av dette.

### Angripernes identitet blir kjent
En nå sterkt lammet «Blücher» passerte festningens våpen, og man hørte utbrudd av sang fra tyskerne. Norske kilder hevder at mannskapet brøt ut i å synge «Deutschland, Deutschland über alles». Alf R Jacobsen i sin bok om Blücher avviser dette som en lite troverdig anekdote. Alt av landstridskrefter var innestengt under dekk. Mye av Blüchers mannskaper hadde tjeneste i fyrrom, motorrom, ildledningssentraler, e-verk, strømfordelingssentaler og lukkede kanontårn. Alle sto på tå hev for å følge skipssjefens ordre - så skulle mange forstyrre kommandoføringen med korsang? Det er derimot rapportert at kalde og frosne soldater på Askholmene skal ha sunget omtrent da skipet sank. 

Ved dette tidspunktet ble mannskapet ved Oscarsborg festning sikre på hvem de sloss mot. Eriksen mottok ca kl 03:38 melding fra vaktbåten «Furu» via Filtvet fyrstrasjon at det var hørt tysk tale ombord! Eriksen mottok senere en melding fra minesveiperen «Otra» som kunne bekrefte at skipene var tyske. Denne meldingen hadde allerede vært mottatt hos marinebasen i Horten kl. 04.10, men alvorlige kommunikasjonsproblemer hindret Oscarsborg i å motta beskjeden i tide, men da var Eriksen allerede informert fra Filtvet.

«Blüchers» svar på angrepet var ikke effektivt på grunn av at de mindre kanonene siktet for høyt, og av at hovedkanonene var blitt slått ut av hovedbatteriene ved Oscarsborg festning. De tyngre kanonene ombord forble skuddklare, men fant ingen militære mål. Kryssilden hadde vart i fem til syv minutter, og da kanonene stilnet ble ingen bevegelse oppdaget på dekk av skipet.

### Kommandørkaptein Anderssen avfyrer torpedoene
Etter salvene fra  kanonene var «Blücher» i full fyr og alvorlig lammet. Kapteinen håpet uansett å kunne redde skipet. På dette tidspunktet kom «Blücher» inn i skuddfeltet til torpedobatterier, Oscarsborgs hemmelige våpen. På en avstand av 500 meter åpnet den pensjonerte kommandørkapteinen Anderssen ild med førti år gamle østerriksk-ungarske Whitehead torpedoer.
Selv om torpedoene hadde blitt prøveskutt over 200 ganger før, var ingen sikre på om våpnene ville fungere. Torpedoene var nylig returnert fra overhaling i Horten. Å øvelsesskyte torpedoer er svært billig og de hadde gjennom årene vært prøveskutt en rekke ganger. Trorpedobatteriet hadde kanskje Oscarsborgs best trenede mannskaper med lang tjenestetid. En kunne forvente vellykket skyting. Da kommandørkaptein Anderssen trykket på avtrekkeren rundt klokken 04.30, fungerte våpnene  feilfritt og to torpedoer raste med få minutters mellomrom mot «Blücher» tre meter under vannoverflaten. Anderssen hadde feilvurdert skipets fart, og den første torpedoen traff nær «Blüchers» fremre våpentårn, «Anton», med kun mindre påfølgende skade. Siktet i torpedobatteriet er så simpelt at en må gjette målets hastighet. Anderssen gjettet godt. Første torpedo traff i forkant skorsteinen kjelerom 1 eller 2. den andre torpedoen traff «Blücher» midtskips, samme område som Oscarsborgs 28&nbsp;cm kanoner hadde truffet. Den andre torpedoen fra midtre torpedoløp kom 2–3 minutter senere. Den traff 10–15&nbsp; lenger akter i turbinrom 2/3.  Resultatet av den andre torpedoen var katastrofal for «Blücher», og mange av skipets skott ble sprengt åpne. Vann fosset inn samtidig som brann raserte skipet. Det tredje torpedoløpet forble skuddklart, og i de to andre ble de tomme heisstolene hevet for omlading mens sideheisstolen ble låret til skuddposisjon og gjort klar for eventuelle neste fartøy.

### «Blücher» synker
Med alle motorer ødelagt av den andre torpedoen ankret krysseren opp nær Askholmene for å prøve å slokke de katastrofale brannene som herjet skipet. «Blüchers» torpedoer ble skutt mot land for å unngå at de eksploderte på grunn av brannen ombord. Mannskapets desperate brannslokningsarbeid endte da brannen nådde et av skipets ammunisjonslager for flak-kanoner rundt kl 05:30. Eksplosjonen rev et stort hull i skipets side og flerret opp skottene mellom fyrerommene og brennstofflagrene, noe som førte til flere branner. «Blücher» var på dette tidspunktet fortapt.

Kl 06:22 rullet «Blücher» over mot babord, før skipet rullet helt rundt og sank med baugen først. En lyktes med å sjøsette et par livbåter som ble satt inn for å bringe sårede og overlevende til land. Da skipet sank, brøt en enorm boble av olje opp til overflaten og tok fyr. Den la seg som en hinne rundt menn som sloss for livet i vannet, og en del av dem ble skoldet i hjel. Noen reddet seg opp på Askholmene; andre tok seg i land på Drøbak-siden av fjorden. Fiskeren Johan Iversen og sønnene hans tok ut motorbåten og reddet opp så mange de kunne, mens konen og døtre flerret opp lakener til bandasjer for brannsår og stelte mennene så godt de evnet.

William L. Shirer som var utenlandskorrespondent i Berlin, noterte i sin dagbok 18. april 1940 at en del overlevende fra «Blücher» kom hjem fryktelig forbrent på ansikt og hals.  Noen av dem døde delvis ved drukning, delvis ved å brenne i hjel. Tysk presse omtalte ikke katastrofen med et ord. Gestapo forbød slektninger som hadde mottatt dødsbudskap, å sette dødsannonser i avisen. Bare 2-3 høyere flåteoffiserers familie fikk lov til å kunngjøre familiens tap.

*[[Obergefreiter]]* Günther Morgalla — som overlevde senkingen — fortalte senere at han hørte noen synge halsstarrig på *[[Deutschlandlied]]*, etterfulgt av linjen *«Das kann doch einen Seemann nicht erschüttern»* («det kan likevel ikke ryste en sjømann»).

Totalt omkom mellom 650 og  tyskere – 576 fra besetningen og rundt 400 av troppene. Totalt tror en at ca 320 omkom i senkningen, 195 fra landingsstyrkene og 125 fra mannskapet. Rundt 550 av de  overlevende ble fanget av soldater fra Kompani nr. 4 av Garden, under kaptein A.J.T. Petersson. Mangelen på redningsvester om bord på skipet skyldtes hemmeligholdet rundt oppdraget. Brannen midtskips ødela også livreddende utstyr som redningsbåter og -vester. Mange av mannskapet ga sine redningsvester til soldatene, da svømmekunnskaper var påkrevd i *[[Kriegsmarine]]*, men ikke i hæren. Mange marinesoldater omkom likevel i det iskalde vannet. Deres offervillighet ble berømmet av generalmajor Erwin Engelbrecht. Nok en viktig faktor var den ro og orden utvist av dem som var om bord i «Blücher»s siste øyeblikk. Dødstallene kunne ellers vært enda høyere.

Totalt kom rundt  av de overlevende seg til land ved Frogn, og Garden hadde som oppdrag å ta alle til fange. I stedet fokuserte mange på å ta seg av de skadde, noe som førte til at mange tyske offiserer unnslapp, blant andre generalmajor Erwin Engelbrecht, som med våpen kapret en lastebil. Mange av offiserene nådde Hotel Continental i Oslo kun to timer senere enn planlagt, dog uten soldater til å sikre hovedstaden. Mange av de sårede ble fraktet til Åsgården sommerhotell i Åsgårdstrand for medisinsk pleie. Hotellet var blitt et midlertidig sykehus for Sjøforsvaret, hvis sykehus var evakuert fra Horten midnatt den 8. april.

Blucher heading for Norway.jpg|Blücher på veg mot Norge.
German soldiers and Blücher sinking.jpg|Tyske soldater som har svømt i land mens Blücher forsvinner i dypet.
German soldiers who have swum ashore.jpg|Offiser gir ordrer i kaoset.
Lucky soldiers who have saved their lives after the sinking of Blücher..jpg|Tyske soldater som har reddet seg i land.


## Tyske skip slår retrett
Innen «Blücher» hadde sunket hadde de andre skipene i invasjonsstyrken for lengst snudd og slått retrett. Kapteinen ved «Lützow» hadde sett vannspruten fra torpedoene som traff «Blücher» og antok at sjøveien var minelagt. Klokken 04.40 ble avgjørelsen tatt om å snu invasjonsstyrken og landsette utenfor Oscarsborgs rekkevidde. Det planlagte «kuppet» for å tvinge Norges administrasjon til å overgi seg ble erstattet med en plan om å avansere landveien mot Oslo.

Mens styrken slo retrett klarte Oscarsborg å skade «Lützow», med Kopås batteri som hadde notert tre treff, og slått skipets 28&nbsp;cm akterut våpentårn, «Bruno», ut av stand.
Kopås fortsatte å skyte helt til skipene forsvant i tåken rundt  meter fra batteriet. Etter å ha trukket seg ut av batteriets rekkevidde brukte «Lützow» sitt gjenværende våpentårn, «Anton», til å bombardere fortet på en avstand av rundt ni til ti kilometer unna.

Under slaget ble enda et skip oppdaget å være truffet fra Oscarsborg, noe som fikk forsvarerne til å tro at de hadde senket enda et skip i tillegg til «Blücher». En stund etter slaget var det trodd at skoleskipet «Brummer» hadde blitt senket. I virkeligheten var det det 107-tonns sivile handelsskipet MS «Sørland» som hadde befunnet seg midt i trefningene på vei fra Moss til Oslo med en papirlast. «Sørland» hadde trodd at krigshandlingene var en militærøvelse, og fortsatte til det ble senket av krysserne «Lützow» og «Emden». To av mannskapet på seks døde, og skipet sank nær Skiphelle som det første sivile skipet senket under invasjonen. «Brummer» hadde blitt senket i tilknytning til invasjonen – men det var den 15. april – på vei tilbake til Tyskland, etter den britiske ubåten HMS «Sterlet» hadde angrepet skipet dagen før. «Brummer» sank dagen etter angrepet.

## ''Luftwaffe'' bomber festningen

Samme dag opplevde Oscarsborg festning et kraftig og konsentrert bombeangrep utført av 42 fly fra *[[Luftwaffe (Wehrmacht)|Luftwaffe]]*. Festningen forsøkte å besvare bombetokten med sine to Bofors 40&nbsp;mm L/60 luftvernkanoner, og sine syv Colt m/29 7,92&nbsp;mm mitraljøser – tre ved Seiersten, fire ved Håøya. I starten av angrepet var også fire maskingevær på taket til hovedbatteriet med i å besvare angrepet, men disse måtte evakuere tidlig i angrepet.

En av de to 40&nbsp;mm luftvernkanonene gikk ut av drift etter kun 22 avfyrte skudd. Den andre fortsatte å skyte til kl 12:00, dog uten stor effekt. Etter en pause i angrepene mellom kl 12:00 og 13:30, da «Lützow» bombarderte Hovedøya, returnerte bombeflyene fra *Luftwaffe* og beskjøt luftvernkanonene, noe som tvang mannskapet til å søke dekning rundt kl 14:00. Totalt gjennomgikk fortet ni timer med luftangrep, med 500 bomber – mellom 50–200&nbsp;kg i størrelse – sluppet over Oscarsborg. Blant luftstyrken som angrep Oscarsborg, var 22 Junkers Ju 87R «Stuka» stupbombere fra *Sturzkampfgeschwader 1*, under ledelse av *[[Hauptmann]]* Paul-Werner Hozzel, fra Kiel-Holtenau lufthavn i Nord-Tyskland.

Av angrepsstyrken på totalt 42 fly ble ett skutt ned og flere skadet.

## Oscarsborg festning overgir seg
Selv om det tyske marineangrepet på Oslo ble stanset ved Oscarsborg, falt hovedstaden dagen etter, grunnet styrker fløyet inn til Fornebu lufthavn. Etter at tyskerne hadde tatt Kopås batteri klokken 17.30, inntatt hovedstaden og landsatt styrker ved Son i Vestby, besluttet oberst Eriksen at videre kamphandlinger ville være meningsløse uten infanteristøtte. Fortet inngikk forhandlinger med tyskerne, og bombingen stanset. Fortet overga seg dagen etterpå, intakt, klokken 9.00 morgenen den 10. april.

## Etterspill
Med over hundre år gamle befestninger, bemannet av rekrutter og pensjonister med 40–50 år gamle våpen, ble et moderne og nytt krigsskip, med mannskap fortsatt under opplæring, senket. Ved å forsinke invasjonsstyrkens adgang til hovedstaden vannveien, fikk den norske administrasjonen tid til å flykte lenger nord, sammen med gullbeholdningen i Norges bank. Senere kunne Stortinget samles ved Elverum og gi regjeringen fullmakt, noe som var essensielt for å fortsette kampen fra England. Samtidig kunne kampen fortsette i Norge, helt til våpnene ble lagt ned den 10. juni. I dag ses slaget ved Oscarsborg festning som den største enkeltbragden av Norge under andre verdenskrig, og at ingen annen hendelse har hatt så mye å si militært og politisk.

Kapteinen på «Blücher», Heinrich Woldag, overlevde senkingen kun for å dø i en mystisk flyulykke 16. april – syv dager etter senkingen – på vei fra Berlin i en Ju 52 etter å ha gjennomgått høringer for å forklare tapet av «Blücher». Mesteparten av «Blücher»s stab deltok videre i invasjonen av Norge, bortsett fra et par som ble beordret tilbake til Tyskland. Mange av «Blücher»s mannskap ble brukt til å bemanne batteriene i Oslofjorden grunnet frykt for eventuelle britiske angrep.

Wehrmacht tok over festningen og brukte den som en del av Oslos forsvar. Den tyske okkupasjonsmakten la ut ubåtnett i fjorden som hadde mulighet til å åpnes når tyske konvoier skulle passere.
Festningen var under tysk kommando til den 12. mai 1945, da den ble overlevert til Milorg.
Tysk utstyr som var i god stand forble i bruk fram til 1990-årene.

Etter krigen ble Birger Eriksen dekorert med Krigskorset med sverd, Deltagermedaljen med rosett og ble av Frankrike gitt det franske *[[Croix de guerre 1939–1945|Croix de guerre]]*, i tillegg til å bli offiser av den franske Æreslegionen. Birger Eriksen blir sammen med generalløytnant Olssøn, generalmajor Holtfodt, og oberst Stang regna som en av «de fire store» i Kystartilleriet.

## Referanser


## Litteratur
*Jacobsen, Alf R. *Krysseren Blücher*, Vega forlag, 2010 ISBN 9788282111225

## Eksterne lenker
*  Om senkningen av «Blücher» , artikkel fra forsvaret.no