open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Frank Peterson

**Frank Peterson** (født 20. desember 1963 i Hamburg) er en tysk musikkprodusent kjent for sitt arbeid med Enigma og Sarah Brightman, Ofra Haza, Gregorian, Princessa og Andrea Bocelli på sitt første internasjonale album *[[Romanza]]* i 1997.

Som barn lærte Peterson seg å spille piano og keyboard, og etter hvert begynte han å jobbe i en musikkbutikk. Det var her han møtte Michael Cretu, og ble keyboardist for Sandra Ann Lauer (Sandra), noe som vises tydelig på hennes hitsingel «Maria Magdalena».

Frank Peterson fortsatte som keyboardist for Sandra Ann Lauer i noen år til, før han flyttet til Ibiza. Mens han bodde her ble han involvert i Cretus nye prosjekt, Enigma, under pseudonymet *F. Gregorian*. Peterson bidro på deres første album, MCMXC a.D., ved å skrive flere låter.

Peterson forlot gruppen i 1991 og fortsatte arbeidet med Gregorian, et musikalsk prosjekt dannet i samarbeid med av Thomas Schwarz og Matthias Meissner. Den kvinnelige vokalen på dette albumet er sunget av The Sisters of Oz - en duo bestående av Birgit Freud og Susana Espelleta, som var gift med Peterson på den tiden. Kort tid etter møtte han den engelske sopranen Sarah Brightman og samarbeidet med henne på alle hennes soloalbum siden *Dive*.

Gregorian ble senere gjenforent som en gruppe som omskaper allerede eksisterende populære låter til «sakrale» låter inspirert av den gregorianske stilen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Liste over kardinaler utnevnt av Benedikt XVI

**Liste over kardinaler utnevnt av Benedikt XVI** omfatter kardinaler kreert i pave Benedikt XVIs tid som pave.

Benedikt XVI ble pave i 2005 og kunngjorde i februar 2013 sin avgang. I løpet av denne tiden hadde han utnevnt 90 kardinaler i Den katolske kirke.
 
## 24. mars 2006

# William Levada, USA
# Franc Rodé, Slovenia
# Agostino Vallini, Italia
# Jorge Urosa, Venezuela
# Gaudencio Rosales, Filippinene
# Jean-Pierre Ricard, Frankrike
# Antonio Cañizares Llovera, Spania
# Nicolas Cheong Jin-suk, Sør-Korea
# Seán Patrick O'Malley, USA
# Stanisław Dziwisz, Poland
# Carlo Caffarra, Italia
# Joseph Zen Ze-kiun, Kina
# Andrea Cordero Lanza di Montezemolo, Italia
# Peter Poreku Dery, Ghana
# Albert Vanhoye, Frankrike
 
## 24. november 2007

# Leonardo Sandri, Argentina
# John Patrick Foley, USA
# Giovanni Lajolo, Italia
# Paul Josef Cordes, Tyskland
# Angelo Comastri, Italia
# Stanisław Ryłko, Polen
# Raffaele Farina, Italia
# Agustín García-Gasco Vicente, Spania
# Seán Brady, Irland
# Lluís Martínez Sistach, Spania
# André Armand Vingt-Trois, Frankrike
# Angelo Bagnasco, Italia
# Théodore-Adrien Sarr, Senegal
# Oswald Gracias, India
# Francisco Robles Ortega, Mexico
# Daniel DiNardo, USA
# Odilo Pedro Scherer, Brasil
# John Njue, Kenya
# Emmanuel III Delly, Irak
# Giovanni Coppa, Italia
# Estanislao Esteban Karlic, Argentina
# Urbano Navarrete Cortés, Spania
# Umberto Betti, Italia
 
## 20. november 2010

# Angelo Amato, Italia
# Antonios Naguib, Egypt
# Robert Sarah, Guinea
# Francesco Monterisi, Italia
# Fortunato Baldelli, Italia
# Raymond Leo Burke, USA
# Kurt Koch, Sveits
# Paolo Sardi, Italia
# Mauro Piacenza, Italia
# Velasio de Paolis, Italia
# Gianfranco Ravasi, Italia
# Medardo Joseph Mazombwe, Zambia
# Raúl Eduardo Vela Chiriboga, Ecuador
# Laurent Monsengwo Pasinya, Den demokratiske republikken Kongo
# Paolo Romeo, Italia
# Donald Wuerl, USA
# Raymundo Damasceno Assis, Brasil
# Kazimierz Nycz, Polen
# Malcolm Ranjith, Sri Lanka
# Reinhard Marx, Tyskland
# José Manuel Estepa Llaurens, Spania
# Elio Sgreccia, Italia
# Walter Brandmüller, Tyskland
# Domenico Bartolucci, Italia
 
## 8. februar 2012

# Fernando Filoni, Italia
# Manuel Monteiro de Castro, Portugal
# Santos Abril y Castelló, Spania
# Antonio Maria Vegliò, Italia
# Giuseppe Bertello, Italia
# Francesco Coccopalmerio, Italia
# João Braz de Aviz, Brasil
# Edwin Frederick O'Brien, USA
# Domenico Calcagno, Italia
# Giuseppe Versaldi, Italia
# George Alencherry, India
# Thomas Christopher Collins, Canada
# Dominik Duka, Tsjekkia
# Wim Eijk, Nederland
# Giuseppe Betori, Italia
# Timothy Dolan, USA
# Rainer Maria Woelki, Tyskland
# John Tong Hon, Kina
# Lucian Mureșan, Romania
# Julien Ries, Belgia
# Prosper Grech, Malta
# Karl Josef Becker, Tyskland

## 24. november 2012

# James Michael Harvey, USA
# Bechara Boutros al-Rahi, Libanon
# Baselios Cleemis, India
# John Onaiyekan, Nigeria
# Rubén Salazar Gómez, Colombia
# Luis Antonio Tagle, Filippinene
 
## Referanser
Am-stjerne

En **Am-stjerne** er en type kjemisk spesiell stjerne av spektralklasse A, hvis spektrum har sterke og ofte variable absorpsjonslinjer av metaller som sink, strontium, zirkonium og barium samtidig som de mangler andre som kalsium og scandium.
Sparre (adelsslekt)

**Sparre** er en svensk adelsslekt fra Västergötland som regnes til den svenske uradelen. Den kalles Sparre etter våpenet med en sparre, i likhet med flere andre slekter og personer. Sparre var også navnet på flere andre svenske slekter i middelalderen. En rekke linjer av denne slekten har blitt utnevnt til grever i Sverige og Frankrike og en linje til friherrer.

Dens eldste kjente stamfar er væpneren Sigge Larsson d.e., nevnt 1396 og død 1442 eller 1443, eier av bl.a. Simonstorp i Grolanda socken utenfor Falköping. Hans sønn Lars Siggesson (død omkring 1475) ble far til Sigge Larsson d.y. som var far til riksmarskalken Lars Siggesson (Sparre) som ble slått til ridder ved Gustav Vasas kroning 1528. Hans sønner, blant dem rikskansler Erik Larsson Sparre som 1583 ble utnvnt til skotsk baron av kong Jakob VI, var de første som antok slektsnavnet Sparre.

Ætten ble introdusert i Sverige i 1625 med navnet Sparre af Rossvik (den adelige ætten nummer 7) gjennom Erik Larsson Sparres brorsønn, häradshövding og stattholder Bengt Göransson Sparre. Denne ubetitlede gren lever fortsatt. Fra grenen stammer Bengt Sparre som ble opphøyet til greve 1833 med navnet Franc-Sparre. Han døde imidlertid barnløs.

Erik Larsson Sparres fem sønner (tre posthumt) ble 1647 opphøyet til friherrer og introdusert på Riddarhuset i 1649 (den friherrelige ætten nummer 11). En sønnesønn, riksfelttøymester og ambassadør Per Larsson Sparre, ble opphøyet til fransk greve av kong Ludvig XIV av Frankrike. Den franske grenen av ætten lever fortsatt i Frankrike.

Fra Axel Carlsson Sparre, en annen sønnesønn av Erik Larsson Sparre, stammer fire grener som ble tildelt grevelig verdighet. Dennes sønn, feltmarskalk og ambassadør Erik Sparre, ble utnevnt til greve i 1719 med navnet Sparre af Sundby (nummer 63). Ætten døde ut med sønnen Axel Wrede Sparre 1772. En bror av Erik Sparre, feltmarskalk Axel Sparre, ble utnevnt til greve 1720 og introdusert samme år som nummer 74. Denne linjen døde ut med ham selv 1728. Overadmiral  Claes Sparre, brorsønn til Erik og Axel Sparre, ble utnevnt til greve 1719 og introdusert 1720 som Sparre af Söfdeborg (nummer 66). Denne grenen, som er den eneste gjenlevende svenske grevelige gren, lever fortsatt og har flere kjente medlemmer. Blant dem finner man justitiestatsminister Gustaf Sparre, talsmann (president) i Riksdagen Gustaf Sparre, riksdagsmedlem Erik Josias Sparre, oberst og forfatter Pehr Sparre og häradshövding Carl Georg Sparre.

Et kusinbarn till den ovan nämnda Claes Sparre,

I tillegg ble rikskansleren Fredrik Sparre, sønn av en fetter av Claes Sparre, utnevnt til greve i 1797 og introdusert 1802 som grevelig ætt nummer 111. Denne grenen døde ut i mannslinjen med sønnen Gustaf Adolf Sparre i 1812.

## Litteratur
*Sparre i *[[Nationalencyklopedin]]*
Svartkondor

**Svartkondor** (*Coragyps atratus*) er en rovfugl i gruppen kondorer og eneste art i slekten *Coragyps*. Arten kalles også **ravnekondor** og består i kraft av tre underarter.

## Biologi
Til kondor å være er svartkondoren svært liten i forhold til de to største kondorartene; andeskondor og kaliforniakondor. Kroppslengden utgjør cirka  og vekten ligger omkring . Vingespennet utgjør cirka .

## Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Houston (2019). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017).

* Cathartiformes, kondorer
** Cathartidae, kondorfamilien
*** *[[Cathartes]]* (kalkunkondorer, gulhodekondorer)
*** *[[svartkondor|Coragyps]]* (monotypisk)
**** *[[svartkondor|C. atratus]]*, svartkondor
***** *C. a. atratus* (nominatformen), utbredt i det sørlige og østre USA og i det nordlige Mexico
***** *C. a. foetens*, utbredt i det vestlige Sør-Amerika sørover til det nordlige Aysén i Chile og det sørvestre Santa Cruz i det sørlige Argentina
***** *C. a. brasiliensis*, utbredt i tropisk Mexico, Mellom-Amerika, det nordlige og østre Sør-Amerika sørover til Río Negro i det sentrale Argentina
*** *[[kongekondor|Sarcorhamphus]]*
*** *[[kaliforniakondor|Gymnogyps]]*
*** *[[andeskondor|Vultur]]*

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Æ vil bare dans

**«Æ vil bare dans»** er en sang av Sirkus Eliassen. Sangen ble kåret til årets hit under Spellemannprisen 2012.

«Æ vil bare dans» oppnådde på det beste en tredjeplass på VG-lista topp 20 i ukene 33 og 34 2012.

## Referanser
Pastrami

**Pastrami** er et kjøttprodukt som er saltet, krydret og lettrøkt. Kjøttet varierer fra okse, får og svin, til moderne kalkunpastrami. Retten stammer trolig fra de østlige middelhavslandene.

Retten har vært laget fra uminnelige tider som en måte å konservere kjøtt på. 

Ordet kommer fra yiddish *pastrame*, avledet fra rumensk *pastrama*, opprinnelig fra tyrkisk *pastırma.* 

## Eksterne lenker
*
Europa bispedømme

Flere ulike bispedømmer har **Europa bispedømme** som hele eller del av navnet (kirke og bispesete i parentes):
* '''Europa''' bispedømme (antiokensk-ortodoks, Paris)
* '''Europa''' bispedømme (Den engelske kirke, Gibraltar)
* '''Europa''' bispedømme (eritreisk-ortodoks, London)
* '''Europa''' bispedømme (makedonsk-ortodoks, Malmö)
* '''Europa''' bispedømme (Østens assyriske kirke, Stockholm)
* '''Europa''' bispedømme (Østens gamle kirke, Wiesbaden)
* '''Europa''' og Afrika bispedømme (indisk-ortodoks, London)
* Nord-Amerika og '''Europa''' bispedømme (Mar Thoma-kirken, New York)
* '''Mellom-Europa''' eparki (serbisk-ortodoks, Hildesheim)
* Tyskland, '''Mellom-''' og '''Nord-Europa''' bispedømme (rumensk-ortodoks, Nürnberg)
* '''Mellom-''' og '''Vest-Europa''' eparki (bulgarsk-ortodoks, Berlin)
* '''Nord-''' og '''Vest-Europa''' bispedømme (etiopisk-ortodoks, London)
* '''Syd-''' og '''Øst-Europa''' bispedømme (etiopisk-ortodoks, Roma)
* '''Vest-Europa''' bispedømme (georgisk-ortodoks, Tbilisi)
* '''Vest-Europa''' eparki (serbisk-ortodoks, Paris)
* '''Vest-Europa''' eksarkat (det økumeniske patriarkat, Paris)
* Genève og '''Vest-Europa''' eparki (den russisk-ortodokse utenlandskirke, Genève)
* '''Vest-''' og '''Syd-Europa''' bispedømme (rumensk-ortodoks, Paris)
Norden bispedømme

Flere ulike bispedømmer har **Norden bispedømme** eller **Nord-Europa bispedømme** som hele eller del av navnet (kirke og bispesete i parentes):
* Norden erkebispedømme (syrisk-ortodoks, Södertälje)
* Nord-Europa bispedømme (rumensk-ortodoks, Haninge)
* Nord- og Vest-Europa bispedømme (etiopisk-ortodoks, London)
* Stockholm og hele Norden bispedømme (koptisk-ortodoks, Stockholm)
* Storbriog Norden eparki (serbisk-ortodoks, Stockholm)
* Sverige og hele Norden bispedømme (det økumeniske patriarkat, Stockholm)
* eksarkatet Tyskland og Norden (ukrainsk-katolsk, München)

## Se også
* Stockholm bispedømme
Emil Collett

**Emil Collett** (født 22. desember 1875, død 9. juni 1940) var en norsk kjemiker og industrigründer.

Han ble utdannet offiser i 1895 og studerte kjemi i Berlin, hvor han tok doktorgrad i 1903. Sammen med Sam Eyde etablerte han Elektrokjemisk A/S i 1904. Han var så fabrikksjef for Notodden Salpeterverk A/S, leder for Norsk Hydros forskningsavdeling og direktør ved Norsk Aluminium Company A/S. I 1933 etablerte han Collett & Co. sammen med broren Ove, og firmaets hovedprodukt Sana-Sol kom på markedet året etter.

Han var sønn av brukseier Albert Collett og Nanna Høegh, og ble gift i 1910 med Gudrun Collett (født von der Lippe 1890), datter av ingeniør Jacob von der Lippe (1856–1935) og Elise Jessen (f. 1864).

## Eksterne lenker
* «Emil Collett» hos Norsk biografisk leksikon
Kallixeinos fra Rhodos

**Kallixeinos fra Rhodos** (gresk: Καλλίξεινος ὁ Ῥόδιος) var en hellenistisk forfatter og historiker fra Rhodos på 200-tallet f.Kr. 

Kallixeinos bodde i Alexandria og var knyttet til ptolemeerdynastiets hoff i Egypt. Han var en samtidig med kong Ptolemaios II Filadelfos (309–246 f.Kr.). Han skrev flere, men kun to verker som kjent. Disse har siden har gått tapt, men er sitert av andre forfattere, blant annet Athenaios fra Naukratis, med beskrivelser og skildringer av livet og aktuelle hendelser i Alexandria.

*Peri Alexandreias* besto av minst fire bøker (eller skriftruller) og ble benyttet i stor grad av Athenaios i hans *Deipnpsfistai* . Dette verket inneholdt en redegjørelse av store skipet til Ptolemaios IV Filopator, Tessarakonteres.

Det andre kjente verket er tittelen ikke kjent, men det synes å ha vært en katalog av malere og skulptører *(zografonte kai andriantopoion anagrafe)*, som poeten Sopatros i hans tolvte bok av *Eclogae* *(Eclogues)* hadde gitt en sammendrag eller utdrag fra.

## Referanser


## Litteratur
* Spoerri, Walter (1969): «Kallixeinos von Rhodos» i: *Der Kleine Pauly* (KlP). Bind 3, Stuttgart, s. 90.
Hans Jørgen Hurum

**Hans Jørgen Hurum** (født 20. mai 1906, død 13. mai 2001) var en norsk musikkritiker og forfatter. 

Han ble utdannet cand.jur. i 1929 og arbeidet som musikkritiker for *[[Dagens Næringsliv|Norges Handels- og Sjøfartstidende]]* fra 1932 til 1939, og for *[[Aftenposten]]* fra 1946 til 1982. Han var sønn av grosserer Hans Hurum (1869–1934) og Anna Ording (1876–1956). I 1936 ble han gift med Lucie født Krefting (f. 1896), tidligere gift med Axel Collett. 

Hans bror var billedhuggeren Per Hurum.

## Bøker
* *Franske døgn*, 1942
* *Musikken under okkupasjonen*, 1946
* *Mozarts verden*, 1955
* *Edvard Griegs verden*, 1959
* *Jeg tviler*, 1994

## Referanser
Ursa Major-gruppen

**Ursa Major-gruppen**, også kjent som **Collinder 285** eller **Ursa Major-forbindelsen**, er en nærliggende bevegende gruppe stjerner som deler felles hastigheter i rommet og som antas å kommer fra samme opphav for 300&nbsp;millioner år siden. Kjernen ligger ca. 80&nbsp;lysår unna. Gruppen er rik på lyssterke stjerner, inkludert de fleste stjernene i Karlsvognen.

## Referanser




## Eksterne lenker
*  Nettside hos University of Arizona
*  Ken Croswells astronomiside
*  Stellar kinematic groups, Superclusters, Moving Groups
Ehrlich

**Ehrlich** er et tysk etternavn som kan vise til:

* Candice Michelle Beckman-Ehrlich (1978–), amerikansk skuespiller, modell og profesjonell bryter
* Ernst Ludwig Ehrlich (1921–2007), jødisk tyskfødt-sveitsisk judaist 
* Eugen Ehrlich (1862–1922), østerriksk advokat og juridisk sosiolog
* Paul Ehrlich (1854–1915), tysk kjemiker, lege, serolog og immunitetsforsker
* Paul Ralph Ehrlich (1932–), amerikansk biolog
* Ricardo Ehrlich (1948– ), uruguayansk politiker
* Wilhelm Ehrlich (1894–1923), tysk bankfunksjonær
Tour de France 1934

**Tour de France 1934** var den 28. utgaven av sykkelrittet Tour de France og ble avholdt fra 3. juli til 27. juli 1934.

## Gjennomføringen av rittet
Rittet ble vunnet av franskmannen Antonin Magne, med en margin på over 27 minutter til andremann og over 52 minutter til tredjeplassen. Roger Lapébie og Georges Speicher vant begge 5 etapper under rittet, mens sammenlagtvinneren, Magne, vant to etapper totalt. Lagkonkurransen ble overlegent vunnet av det franske laget. Klatrekonkurransen ble vunnet av René Vietto, som var først over åtte av fjellene som talte i klatrekonkurransen. Mannen som kom på fjerdeplass sammenlagt, Félicien Vervaecke vant den individuelle konkurransen sammenlagt. 

Gjennomsnittsfarten i rittet var den høyeste til da med 30,36 km/t. Det var første gang farten var over 30 km pr time.

## Endringer fra 1933
For første gang i rittets historie var en Individuell tempoetappe med. Tidligere hadde det kun vært lagtempoformat på etappene. Rittdirektør Henri Desgrange, hadde sett dette fra andre konkurranser, og valgte å ta det med på en av etappene. Flere syklister like ikke at det var med tempoetapper. 

Bonustidssystemet fra 1933 ble nok en gang redusert, ettersom den hadde stor påvirkning på sammenlagtresultatene i 1933. Etappevinneren fikk 90 sek, andremann 45 pluss at etappevinneren fikk doblet avstanden han hadde ned til andremann. Men det var maks 2 minutter bonus. 

*Touriste-routiers* ble endret til en individuell klasse. Her ble antall startende redusert fra 40 ryttere til kun 20.

## Resultater
### Etapper

### Etappe for etappe sammenlagttrøyer

### Sammenlagt

### Lagkonkurranse

### Klatretrøya

## Referanser


## Eksterne lenker
* Tour de France 1934 resultater
Beta Aurigae

**Beta Aurigae** (β Aur, β Aurigae) er Bayer-betegnelsen for et dobbeltstjernesystem i det nordlige stjernebildet Kusken. Den har det tradisjonelle navnet **Menkalinan**, som er forkortet fra det arabiske  (*mankib ðī-l-‘inān*). I kinesisk astronomi er den kjent som  (den tredje stjernen av fem vogner). Den kombinerte tilsynelatende størrelsesklassen for systemet er 1,9. Med det er det det nest lyseste medlemmet av stjernebildet etter Capella. Ved bruk av målinger av parallaksen under Hipparcos-oppdraget, er avstanden til stjernesystemet estimert til 81,1&nbsp;lysår (24,9&nbsp;parsec), pluss minus et halvt lysår.

## Referanser
Nedre Veiskivatnet

**Nedre Veiskivatnet** (*lulesamisk*: Viejkegjávrre) er en innsjø mellom Blåmannsisen og Rago nasjonalpark sørøst i Sørfold kommune. Vatnet har en stor røyebestand av varierende kvalitet. Ved vestenden av vatnet har Fauske og Sørfold jeger- og fiskerforening oppført ei hytte med tilhørende båt, naust og fiskegarn.

## Referanser
Brunonene

**Brunonene** var en saksisk hertugslekt fra det 9. til det 11. århundre. Slekten antas å ha sitt navn etter Brun I av Sachsen (Bruno) som var hertug i Sachsen fra 866 til sin død i 880. Brun var eldste sønn av Liudolf av Sachsen og Brunonene er dermed sannsynligvis en gren av hertugslekten Liudolfingene som keiserne i Det ottonianske dynasti (Otto den store og hans etterkommere) tilhørte. Teorien om slektskapet er sannsynliggjort ved at Brun/Bruno og Liudolf er vanlige navn blant Brunonene, og at de hadde eiendommer i de samme områdene som Liudolfingene. Det er imidlertid ingen konkrete bevis for at Brunonene er knyttet til Liudolfingene, og det er ikke påvist at hertug Brun hadde barn.

Brunonene bodde i grevskapet Derlingau i Niedersachsen og hadde sitt hovedsete i det som ble byen Braunschweig som direkte betyr Bruns by. Det er uklart om navnet henviser til Brun I av Sachsen.

Av de tidligste medlemmer av familien er nevnt en Hertug Liudolf i 942. Brun I, greve av Braunschweig er nevnt i 991. Mannslinjen i slekten døde ut med Egbert II, markgreve av Meissen i 1090, men hans søster Gertrude av Braunschweig hadde en datter Gertrude av Süpplingenburg som i 1127 giftet seg inn i Welf-dynastiet ved hertug Henrik den stolte (Henrik X) av Sachsen og Bayern. Huset Welf overtok gjennom dette brunonenes eiendommer.

## Slektstre
# Brun I, greve av Braunschweig (død 1015-1016), gift med Gisela av Schwaben (født 990, død 15. februar 1043 i Goslar) Hun ble gift på nytt 1016-1017 med keiser Konrad II av Det tysk-romerske rike (d. 1039)
## Liudolf, markgreve av Frisia (død 23. april 1038), gift med Gertrud av Frisia (død 1077)
### Brun II (født 1024, død 26. juni 1057), markgreve av Frisia
### Egbert I, markgreve av Meissen (død 1068), gift med Irmgard av Susa
#### Egbert II, markgreve av Meissen (død 1090), gift med Oda av Orlamünde
#### Gertrude av Braunschweig (død 1117), gift med I. Dietrich av Katlenburg (død 1085); II. Henrik, markgreve av Frisia (død 1101); III.[Henrik I, markgreve av Øst-Sachsen Østmark el. Meissen (død 1103)

## Eksterne lenker
* Hans Joachim Freitag: Brunonen i Neue Deutsche Biographie, s 684
Stockholm bispedømme

**Stockholm bispedømme** kan referere til flere bispedømmer som har sitt sete i Stockholm eller en av byens forsteder:
* det assyriske bispedømmet Europa
* det gresk-ortodokse bispedømmet Sverige og hele Norden
* det koptisk-ortodokse bispedømmet Stockholm og hele Norden
* det romersk-katolske bispedømmet Stockholm
* det rumensk-ortodokse bispedømmet Nord-Europa (Haninge)
* det serbisk-ortodokse eparkiet Storbritannia og Norden
* Svenska kyrkans stift Stockholm
* det syrisk-ortodokse erkebispedømmet Norden (Södertälje)

## Se også
* Religion i Sverige
Alfa Coronae Borealis

**Alfa Coronae Borealis** (α CrB, α Coronae Borealis) er en dobbeltstjerne i stjernebildet Den nordlige krone. Den ligger ca. 75&nbsp;lysår fra solsystemet. Hovedstjernen er en hvit hovedseriestjerne av spektralklasse A0V og 2,6&nbsp;solmasser. Estimater av stjernens radius går fra 2,89 til 3,04 ganger solens radius.

## Referanser
Hedwig av Babenberg

**Hedwig av Babenberg** (også gjengitt som *Hathui*; født ca. 850/855, død 24. desember 903) var en saksisk adelskvinne av huset Babenberg (popponidene). Hun var hertuginne av Sachsen fra rundt 880 og til sin død ved sitt ekteskap med hertug Otto den ærefulle. Hun var mor til kong Henrik Fuglefanger. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hun var datter og sannsynligvis eneste barn av den saksiske hertug Henrik av Franken og (sannsynligvis) Ingeltrude (datter av Eberhard av Friuli i Nord-Italia og Gisela, datter av kong Ludvig den fromme). Det har vært spekulert i om Hedwig hadde en bror, Berengar, men dette er ikke verifisert.

### Hertuginne
Omkring 869/70 ble Hedwig gift med hertug Otto. Hedwig og Otto fikk tre sønner: Henrik Fuglefanger (som etterfulgte sin far i 912), og hans eldre brødre Tankmar og Liudolf, som begge døde som barn. Hun fikk også en datter, Oda, som giftet seg med kong Zwentibold av Lotharingia, en illegitim sønn av keiser Arnulf av Kärnten, i 897.

## Referanser
Beta Crateris

**Beta Crateris** (β Crt, β Crateris) er en stjerne i stjernebildet i Begeret. Beta Crateris er en hvit subkjempe med spektralklasse A2 og en tilsynelatende størrelsesklasse på 4,48. Stjernen ligger rundt 265&nbsp;lysår fra jorden.

## Kilder
*SIMBAD Query Result
Moreno Hofland

**Moreno Hofland** (født 31. august 1991 i  Roosendaal) er en nederlandsk landeveissyklist. Han var profesjonell syklist fra 2013 til 2021.

## Meritter

;2009
:Sammenlagt, 1. og 2. etappe, Trophée Centre Morbihan
;2011
:2. og 4. etappe, Kreiz Breizh Elites
:2b etappe, Tour de León
:1. etappe, Tour de l'Avenir
;2012
: Nasjonal U23-mester landevei
:2. etappe, Tour de l'Avenir
:4. etappe, Kreiz Breizh Elites
;2013
:Sammenlagt, 1., 6. og 8. etappe, Tour of Hainan
;2014
:4. etappe, Vuelta a Andalucía
:2. etappe, Paris–Nice
:Volta Limburg Classic
:1. og 3. etappe, Tour of Utah
;2015
:2. etappe, Tour de Yorkshire
:3. etappe, Ster ZLM Toer

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marc Goos

**Marc Goos** (født 30. november 1990 i Breda) er en nederlandsk landeveissyklist.

## Meritter

;2010
:Sammenlagt, Tour de Berlin
::3. etappe
:Sammenlagt, Tour de Mainfranken
::2. etappe
;2011
:Sammenlagt, Tour de León
::Etappe 2b
;2012
:3.-plass, Triptyque des Monts et Châteaux
:3.-plass, Tour de Thuringe

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Paris bispedømme

**Paris bispedømme** eller **Frankrike bispedømme** kan referere til flere bispedømmer som har sitt sete i Paris:
* det antiokensk-ortodokse erkebispedømmet Frankrike
* det armensk-katolske bispedømmet Paris
* det armensk-ortodokse bispedømmet Frankrike
* det maronittisk-katolske bispedømmet Paris
* det romersk-katolske erkebispedømmet Paris
* det rumensk-ortodokse bispedømmet Vest- og Sør-Europa
* det russisk-ortodokse eparkiet Korsun (Moskva-patriarkatet)
* det russisk-ortodokse eksarkatet Vest-Europa (det økumeniske patriarkat)
* det serbisk-ortodokse eparkiet Vest-Europa
* det ukrainsk-katolske eparkiet Paris

## Se også
* Religion i Frankrike
Beta Eridani

**Beta&nbsp;Eridani** (**Beta&nbsp;Eri**, **β&nbsp;Eridani**, **β&nbsp;Eri**) er den nest lyssterkeste stjernen i stjernebildet Floden, beliggende i den nordøstlige enden av stjernebildet nær grensen mot Orion. Den bærer det tradisjonelle navnet *Cursa*. Den tilsynelatende størrelsesklassen til stjernen er 2,796, og den kan ses med det blotte øye på en mørk himmel. Målinger av parallaksen antyder en avstand på ca. 89&nbsp;lysår (27&nbsp;parsec) fra jorden.

## Referanser
Beta Serpentis

**Beta Serpentis** (β Ser, β Serpentis) er et stjernesystem i stjernebildet Slangen, beliggende i hodet av stjernebildet (Serpens Caput).  Den var et medlem av den ur-arabiske asterismen *al-Nasaq al-Sha'āmī*, «den nordlige linjen» av *al-Nasaqān* «de to linjer», sanmmen med β Her (Kornephoros), γ Her (Hejian, Ho Keen) og γ Ser (Zheng, Ching).

## Referanser
Jóna Margrét Ragnarsdóttir

**Jóna Margrét Ragnarsdóttir** (født 29. mars 1983) er en islandsk håndballspiller, som spiller for UHF Stjarnan.

Ragnarsdóttir har også spilt landskamper for Island, hvor hun står bokført med 58 kamper og 108 mål.. Ragnarsdóttir deltok for Island i EM i 2012.

## Referanser
Berlin og Tyskland eparki (Moskva-patriarkatet)

**Berlin og Tyskland eparki** er den russisk-ortodokse kirkes (Moskva-patriarkatets) eparki (bispedømme) for Tyskland. Det ble grunnlagt etter andre verdenskrig og har sitt sete i Berlin.

Eparkiet omfatter totalt 64 menigheter i samtlige 16 tyske delstater. Samtidig fins det flere russisk-ortodokse menigheter i Tyskland som er tilslutta andre bispedømmer: enten den russisk-ortodokse utenlandskirkes eparki, som også heter Berlin og Tyskland eparki; eller eksarkatet for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, som er underlagt den økumeniske patriark og har sitt sete i Paris.

## Historie
Eparkiet ble grunnlagt i den sovjetiske okkupasjonssonen i Tyskland, det senere DDR, i 1945. Det hadde først navnet **Berlin og Belgia eparki**, men Belgia ble i 1948 skilt ut som Brussel og Belgia eparki. Navnet var så *Berlin og Tyskland eparki* (1948&ndash;60), **Berlin og Sentral-Europa eparki** (1960&ndash;90) og **Berlin og [[Leipzig]] eparki** (1990&ndash;92).

1960 ble det også oppretta et eparki for Vest-Tyskland med sete i München. Dette ble i 1971 delt i Baden og Bayern eparki og Düsseldorf eparki. 1992 ble de tre tyske eparkiene igjen forent under navnet *Berlin og Tyskland eparki*.

## Liste over eparker
* Aleksander Nemolovskij (1945&ndash;48)
* Sergej Koroljov (1948&ndash;50)
* Boris Vik (1950&ndash;54)
* Mikael Tsjub (1957&ndash;59)
* Johann Razumov (1959&ndash;60)
* Johann Wendland (1960&ndash;62)
* Sergej Larin (1962&ndash;64)
* Kiprian Zjornov (1964&ndash;66)
* Vladimir Kotljarov (1967&ndash;70)
* Leontij Gudimov (1970&ndash;73)
* Filaret Vakhromejev (1973&ndash;78)
* Melkhisedek Lebedev (1978&ndash;84)
* Theodosius Protsjuk (1984&ndash;86)
* German Timofejev (1986&ndash;91)
* Theofan Galinskij (1991&ndash;d.d.)
Berlin og Tyskland eparki (den russisk-ortodokse utenlandskirke)

**Berlin og Tyskland eparki** er den russisk-ortodokse utenlandskirkes eparki (bispedømme) for Tyskland og noen naboland. Det ble grunnlagt i 1926 og har i dag sitt sete i et ortodokst kloster utenfor München.

Eparkiet omfatter totalt 43 menigheter i Tyskland, ti i Storbritannia, to i Østerrike og én i Danmark og Irland. Samtidig fins det flere russisk-ortodokse menigheter i Tyskland som er tilslutta andre bispedømmer: enten Moskva-patriarkatets eparki, som også heter Berlin og Tyskland eparki; eller eksarkatet for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, som er underlagt den økumeniske patriark og har sitt sete i Paris.

## Historie
Berlin og Tyskland eparki ble grunnlagt i 1926 og er det eldste ortodokse bispedømmet i Tyskland. De nasjonalsosialistiske myndighetene bestemte i 1938 at eparken måtte være tysk statsborger, og avsatte den første eparken, Tikhon Ljasjtsjenko. Tyskfødte Serafim Lade overtok deretter som ny epark.

Etter andre verdenskrig ble menighetene i Øst-Tyskland lagt under Moskva-patriarkatets nye tyske eparki, som også fikk en vesttysk avlegger i 1960. Frem til 1945, og i Vest-Tyskland frem til 1960, var eparkiet således ansvarlig for alle ortodokse kristne i landet, uavhengig av nasjonalitet. De gresk- og serbisk-ortodokse fikk egne tyske bispedømmer i hhv. 1969 og 1978.

Siden 1986 er eparken også ansvarlig for Storbritannia og Irland, som tidligere hadde utgjort et eget eparki. Eparkiet har hatt en sterk økning i medlemstallet de siste tiårene pga. tilstrømningen av østeuropeere.

## Liste over eparker
* Tikhon Ljasjtsjenko (1926&ndash;38 i Berlin)
* Serafim Lade (1938&ndash;50 i Berlin og München)
* Venedikt Bobkovskij (1950&ndash;51 i München)
* Aleksandr Lobtsjij (1952&ndash;71 i München)
* Filofej Narko (1971&ndash;82 i Hamburg)
* Mark Arndt (1982&ndash;d.d. i München)

## Eksterne lenker
* Eparkiets hjemmeside
* Nettsidene til de engelske menighetene i eparkiet
Anna Úrsúla Guðmundsdóttir

**Anna Úrsúla Guðmundsdóttir** (født 1. mai 1985 i Reykjavík) er en islandsk håndballspiller, som spiller som strekspiller for Valur Reykjavík.

Guðmundsdóttir har spilt landskamper for Island, hvor hun står bokført med 93 kamper og 215 mål. Guðmundsdóttir deltok for Island i VM i 2011 og i EM i 2012.

## Meritter
* **Islandsk mester**
** *Vinner*: 2010, 2011
* **Islandsk Cupmester**
** *Vinner*: 2010, 2011

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Anna Úrsúla Guðmundsdóttir», profil på Valur Reykjavíks hjemmeside
London bispedømme (andre betydninger)

**London bispedømme** kan referere til flere bispedømmer som har sitt sete i London:
* det anglikanske bispedømmet London
* det eritreisk-ortodokse bispedømmet Europa
* det etiopisk-ortodokse bispedømmet Nord- og Vest-Europa
* det gresk-ortodokse bispedømmet Thyateira og Storbritannia
* det indisk-ortodokse bispedømmet Europa og Afrika
* det romersk-katolske bispedømmet London (Canada)
* det romersk-katolske erkebispedømmet Westminster
* det russisk-ortodokse eparkiet Surozj (Moskva-patriarkatet)
* det russisk-ortodokse eparkiet Storbritannia og Irland (den russisk-ortodokse utenlandskirke; vakant / siden 1986 del av Berlin, Tyskland og Storbritannia eparki)
* det syrisk-ortodokse bispedømmet Storbritannia
* det ukrainsk-katolske eparkiet London

## Se også
* Religion i Storbritannia
Vilnius og Litauen eparki

**Vilnius og Litauen eparki** er et russisk-ortodokst eparki (bispedømme) med sete i Vilnius som omfatter hele Litauen. Det er et vanlig eparki underlagt Moskva-patriarkatet uten noen form for selvstyre, men omtales også som **den litauisk-ortodokse kirke** (litauisk *Stačiatikių Bažnyčia Lietuvoje*, russisk Православная Церковь в Литве). I&nbsp;det overveiende katolske Litauen utgjør de ortodokse kristne bare 4&nbsp;% av befolkningen, hovedsakelig blant landets russiske minoritet.

## Historie
Litauens kontakter med ortodoks kristendom går antakelig helt tilbake til 1000-tallet. Selv om den romersk-katolske kirke etter hvert spilte en dominerte rolle i landet, var det alltid innslag av ortodokse kristne. Det første ortodokse bispedømmet som omfattet Litauen ble sannsynligvis allerede grunnlagt i 1316 med setet i datidens litauiske hovedstad Naugardukas (dagens *Navahradak* i Kviterussland). Bispedømmet, som var underlagt den økumeniske patriark i Konstantinopel, eksisterte med enkelte avbrekk frem til 1596, da Polen-Litauens ortodokse presteskap slutta seg til den kviterussisk-katolske kirke.

Det russisk-ortodokse eparkiet Polotsk (også i&nbsp;dagens Kviterussland), som ble grunnlagt i 1833, omfattet Litauen. 1839 ble Litauen skilt ut fra Polotsk som et eget eparki. Bispesetet var først et kloster ved Gardinas (kviterussisk *Hrodna*) og fra 1845 Vilnius.

Litauen ble uavhengig i 1918, men uten landets østlige del (inkludert Vilnius), som lå i det nygrunnlagte Polen. Da den ortodokse kirke i Polen ble autonom i 1921 og autokefal i 1924, ble også *Vilnius og [[Lida|Lyda]] eparki* del av den polsk-ortodokse kirke, noe eparken av Vilnius imidlertid ikke godtok. I&nbsp;denne perioden, som varte frem til Sovjetunionens anneksjon av Øst-Polen i 1939, fantes det derfor to ortodokse biskoper av Vilnius: en polsk-ortodoks epark med sete i Vilnius og en russisk-ortodoks epark, som flyttet sitt sete til Kaunas. Deretter ble Vilnius igjen et eparki i Moskva-patriarkatet.

## Se også
* Liste over eparker av Vilnius
Liste over eparker av Vilnius

Denne **listen** omfatter **[[epark]]ene** (biskopene) av **[[Vilnius og Litauen eparki|Vilnius]]** fra eparkiets grunnleggelse i 1839 og frem til i dag:
* Josif Semasjko (1839&ndash;1868)
* Makarij Bulgakov (1868&ndash;1879)
* Aleksandr Dobrynin (1879&ndash;1885)
* Aleksij Lavrov&ndash;Platonov (1885&ndash;1890)
* Donat Babinskij&ndash;Sokolov (1890&ndash;1894)
* Jeronim Ekzempljarskij (1894&ndash;1898)
* Juvenalij Polovtsev (1898&ndash;1904)
* Nikandr Moltsjanov (1904&ndash;1910)
* Agafangel Preobrazjenskij (1910&ndash;1913)
* Tikhon Bellavin (1913&ndash;1917)
* Elevtherij Bogojavlenskij (1917&ndash;1940)
** Theodosij Theodosijev (polsk-ortodoks motbiskop, 1923&ndash;1939)
* Sergij Voskresenskij (1941&ndash;1944)
* Kornilij Popov (1945&ndash;1948)
* Fotij Topiro (1948&ndash;1951)
*[[sede vacante|Sedisvakans]]*
* Aleksij Dekhterjov (1956&ndash;1959)
* Roman Tang (1959&ndash;1963)
* Antonij Varzjanskij (1963&ndash;1971)
* Ermogen Orekhov (1971&ndash;1972)
* Anatolij Kuznetsov (1972&ndash;1974)
* German Timofejev (1974&ndash;1978)
* Viktorin Beljajev (1978&ndash;1989)
* Antonij Tsjeremisov (1989&ndash;1990)
* Khrizostom Martisjkin (1990&ndash;2010)
* Innokentij Vasiljev (2010&ndash;d.d.)
Murmansk eparki

**Murmansk eparki** () er et russisk-ortodokst eparki (bispedømme) med sete i Murmansk som omfatter Kolahalvøya (nærmere bestemt Murmansk oblast). Eparkiet ble grunnlagt i 1995, da det ble skilt ut fra Arkhangelsk og Murmansk eparki (som samtidig skifta navn til *Arkhangelsk og Kholmogory*). Eparken av Murmansk er også ansvarlig for den russisk-ortodokse menigheta i Kirkenes i Norge.

Tilstedeværelsen av den ortodokse kirka på Kolahalvøya går tilbake til den hellige Trifons misjon på 1500-tallet. I&nbsp;dag omfatter eparkiet 177 kirker, kapeller og bedehus samt to klostre.
Berenike Syra

**Berenike Syra** (gresk: Βερενίκη Σύρα, også kalt *Ferneforos* («medgiftbærer») og «den yngre»; født ca. 285 f.Kr., død 246 f.Kr. i Antiokia) var dronning av Selevkideriket som gift med Antiokos II Theos. Hun var datter av Ptolemaios II Filadelfos av Egypt og hans første hustru Arsinoe I.

I 261 f.Kr. ble hun gift med selevkidemonarken Antiokos II Theos som etter en avtale med Ptolemaios II skilte seg fra sin hustru Laodike I og overført etterfølgelsen og arveretten fra Laodikes barn og til Berenikes barn. 

Berenike fikk en sønn med Antiokos Theos, også kalt for Antiokos, i 251 f.Kr.

Den 28. januar 246 f.Kr., da Ptolemaios II døde, etterlot Antiokos II Theos sin hustru og dronning Berenike i Antiokia og reiste til sin første hustru Laodike, men han døde kort tid etter i juli. Mange mistenkte forgiftning. Berenike hevdet regentskapet for sin lille sønn Antiokos og erobret Soloia med sin hær. Imidlertid hadde Berenike sendt ut mordere som drepte både henne og den lille sønnen på slutten av sommeren det samme året. 

Berenikes bror, Ptolemaios III Euergetes, som hadde etterfulgt sin far, dro ut i september med en stor egyptisk hær for å hevne mordet på sin søster. Han invaderte Syria og utløste således den tredje syriske krig. I Antiokia tok han Laodike til fange og hun ble drept av opprørte byfolk, eller Ptolemaios fikk henne henrettet. 

Denne hendelsen og krigen ble også nevnt i kryptiske vendinger i *[[Daniels bok]]* i Den hebraiske Bibelen:

:*«Kongen i sør skal bli mektig, men en av høvdingene hans skal bli enda mektigere. Han skal herske med stor makt. Noen år senere skal de inngå en allianse, og datteren til kongen i sør kommer til kongen i nord for å bekrefte forliket. Men hennes kraft blir borte, og han kan heller ikke holde stand. På den tiden skal både hun og følget hennes, faren og mannen, overgis til døden.»*

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Berenice Phernephorus», *Livius.org*
* «Women in power 500 - C.E. 1»
St. Petersburg og Ladoga eparki

**St. Petersburg og Ladoga eparki** er et russisk-ortodokst eparki (bispedømme) med sete i St. Petersburg som ved siden av selve byen omfatter Leningrad oblast. Kazan-katedralen er eparkiets katedral, og Aleksandr Nevskij-klosteret eparkens sete.

St. Petersburg er et historisk sett viktig og derfor prestisjefylt bispesete. For eksempel var tre av fem russiske patriarker på 1900-tallet metropolitter av St.&nbsp;Petersburg før de ble valgt til patriark (Aleksij&nbsp;I, II og Pimen).

## Historie
Området rundt St.&nbsp;Petersburg (Ingermanland) lå før grunnleggelsen av byen i Novgorod eparki. 1721 avskaffet keiser Peter den store patriarkembetet og erstattet patriarken av Moskva med et bisperåd, den hellige synode. St.&nbsp;Petersburg var som rikets nye hovedstad også setet for synoden, og ble direkte underlagt denne. I&nbsp;1742 ble St.&nbsp;Petersburg et eget bispesete, opprinnelig under tittelen *St.&nbsp;Petersburg og [[Sjlisselburg]] eparki*. Det ble i 1745 opphøyet til erkeeparki og i 1775 til metropolitaneparki.

Metropolitten av St.&nbsp;Petersburg ble, som fast medlem i den hellige synode og med sete i hovedstaden, til den russisk-ortodokse kirkens viktigste kirkelige embete i keiserrikets Russland. Han var bl.a. ansvarlig for alle troende som ikke var tilknyttet noe eparki, f.eks. i den vesteuropeiske og nordamerikanske diasporaen.

Til å begynne med omfattet eparkiet i tillegg til St.&nbsp;Petersburg by og omegn også Estland, Finland og i perioder Karelia og Novgorod-traktene. Estland ble i 1865 overført fra St.&nbsp;Petersburg til Rīga eparki. Finland ble skilt ut som Vyborg og Finland eparki i 1892.

På grunn av de mange endringene i både eparkiets omfang og byens navn skiftet eparkiet tittel flere ganger, bl.a. i&nbsp;1803 til *[[Novgorod]], St.&nbsp;Petersburg, Estland og Finland eparki*; i&nbsp;1917 til *Petrograd og [[Gdov]] eparki*; og i 1943 til *Leningrad og Novgorod eparki*. Sitt nåværende navn førte eparkiet fra 1892 til 1914 og fikk det tilbake i 1991 (se listen over eparker av St. Petersburg for en komplett liste av titlene). Året før var Novgorod og Karelia blitt (gjen)utskilt fra eparkiet.

## Se også
* Liste over eparker av St. Petersburg
Petropavlovsk og Kamtsjatka eparki

**Petropavlovsk og Kamtsjatka eparki** () er et russisk-ortodokst eparki (bispedømme) med sete i Petropavlovsk-Kamtsjatskij som omfatter Kamtsjatka. I&nbsp;tillegg til 42 menigheter hører to klostre med hhv. fem munker og én nonne til eparkiet.

## Historie
Eparkiet ble i 1840 skilt ut fra Irkutsk eparki for å betjene Russlands fjerne østen og Russisk Amerika. Det het opprinnelig *Kamtsjatka, [[Kurilene]] og [[Aleutene]] eparki* og hadde sitt sete i Novoarkhangelsk (dagens *Sitka*) i Alaska. Setet ble i 1852 flytta til Ajan, året etter til Jakutsk og i 1858 til Blagovesjtsjensk.

1870 skifta eparkiet navn til *Kamtsjatka og Blagovesjtsjensk eparki*, samtidig som to nye eparkier ble skilt ut fra dets enorme areal: Aleutene og Alaska eparki ble oppretta for de amerikanske delene av eparkiet, Jakutsk eparki for områdene i innlandet. Kamtsjatka eparki beholdt landskapet langs Russlands østkyst.

1899 ble Vladivostok eparki skilt ut fra de sørlige delene av eparkiet (som i dag tilsvarer hele metropolitandistriketet Vladivostok, altså også eparkiene Arsenjevsk og Nakhod). Samtidig ble navnet endra til *Blagovesjtsjensk og Kamtsjatka eparki*.

1916 ble eparkiet på nytt delt i to. Den nordlige delen het fra da av *Kamtsjatka og Petropavlovsk eparki* og fikk sitt sete i Petropavlovsk-Kamtsjatskij. Den sørlige delen fikk navnet Blagovesjtsjensk og Ytre Mandsjuria eparki og beholdt setet i Blagovesjtsjensk (dette  eparkiet inkluderte også arealene til dagens eparkier Amur, Birobidzjan, Khabarovsk og Sakhalin).

1922 ble eparkiet oppheva av de sovjetiske myndighetene. Den daværende eparken av  Kamtsjatka og Petropavlovsk, Nestor Anisimov, fortsatte imidlertid å føre tittelen sin frem til 1945 som epark av den russisk-ortodokse kirke i eksil.

Eparkiet ble gjenoppretta i 1993 under navnet *Petropavlovsk og Kamtsjatka* og med et areal som var blitt redusert til selve halvøya (resp. provinsen Kamtsjatka). Allerede i 1991 var nemlig Magadan eparki (inkl. dagens Anadyr eparki) blitt opretta av «fastlandsdelene» av det gamle Kamtsjatka-eparkiet.
Korsun eparki

**Korsun eparki** (, ) er det russisk-ortodokse eparkiet (bispedømmet) for Frankrike og noen av nabolanda. Det har sitt sete i Paris, men er oppkalt etter datidens russiske navn på det historiske bispesetet Khersonesos på Krim.

Eparkiet har 10 menigheter i Frankrike, 17 i Italia, tre i Sveits og to hver i Spania og Portugal. Samtidig fins det flere russisk-ortodokse menigheter i disse land som er tilslutta andre bispedømmer: enten den russisk-ortodokse utenlandskirkes eparki Genève og Vest-Europa; eller eksarkatet for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, som er underlagt den økumeniske patriark.

## Historie
Eparkiet Korsun gikk frem av den russisk-ortodokse menigheten i Paris, som fra 1931 hadde hørt til Konstantinopel-patriarkatets eksarkat for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, men som i 1945 vendte tilbake til Moskva-patriarkatets overhøyhet. Ved grunnleggelsen av eparkiet i 1960 ble den daværende russisk-ortodokse eksarken av Vest-Europa, Nikolas Erjomin, innsatt som første epark av Korsun.

## Liste over eparker
* Nikolas Erjomin (5. januar 1960 - 14. januar 1963)
*[[sede vacante|Sedisvakanse]]*
* Peter L’Huillier (12. september 1968 - 16. november 1979)
*Sedisvakanse*
* Valentin Misjtsjuk (27. oktober 1990 - 18. februar 1992)
* Gurias Sjalimov (14. januar 1993 - 31. mars 1999)
* Innocens Vasiljev (6. oktober 1999 - 24. desember 2010)
* Nestor Sirotenko (24. desember 2010 - 28. desember 2018)
* Johannes Rosjtsin (28. desember 2018 - 30. mai 2019)
* Antonius Sevrjuk (siden 30. mai 2019)

## Eksterne lenker
* Fransk hjemmeside
* Russisk hjemmeside
Hildur Þorgeirsdóttir

**Hildur Þorgeirsdóttir** (født 11. mars 1989 i Reykjavík) er en islandsk håndballspiller, som spiller for den tyske klubben HSG Blomberg-Lippe.

Þorgeirsdóttir har også spilt landskamper for Island, hvor hun står bokført med 26 kamper og 12 mål. Þorgeirsdóttir deltok for Island i EM i 2012.

## Referanser
Surozj eparki

**Surozj eparki** (, ) er det russisk-ortodokse eparkiet (bispedømmet) for De britiske øyer. Det har sitt sete i London, men er oppkalt etter datidens russiske navn på det historiske bispesetet Sudak på Krim.

Eparkiet har 41 menigheter i Storbritannia og sju i Irland. Samtidig fins det flere russisk-ortodokse menigheter i Storbritannia som er tilslutta andre bispedømmer: enten den russisk-ortodokse utenlandskirkes eparki Berlin, Tyskland og Storbritannia; eller eksarkatet for ortodokse menigheter av russisk tradisjon i Vest-Europa, som er underlagt den økumeniske patriark.

Den første eparken av Surozj var Anthony Bloom (fra 1962 til sin død i 2003). Etter en vakanse på fire år overtok Elisej Ganaba som ny epark i 2007. Elisej ble opphøyet til erkebiskop i 2010. I desember 2017 overtok Matthew Andreev som biskop.

## Referanser
Jernvatnet

**Jernvatnet** (nordsamisk: *Ruovdejávri*) er en regulert innsjø nordøst i Narvik kommune i Nordland fylke. Det opprinnelige *Nedre Jernvatnet* er demmet opp med flere dammer i vestenden, og har av den grunn flytt sammen med *Øvre Jernvatnet* til ett vatn.

Vatnet er overbefolket med røye, og på grunn av små strandsoner er det ikke noe stort potensial for ørret her.

Nord for vatnet går Europavei 10. Her er også fredete tufter etter en fangeleir fra 2. verdenskrig.

På sørsiden av vatnet er området regulert til vindmøllepark.

## Referanser
Betonelement-Prisen

**Betonelement-Prisen** er en dansk arkitekturpris som ble innstiftet i 1978. Prisen deles ut av Dansk Beton til en god og innovativ benyttelse av betongelementer i bygg. Med prisen følger et beløp på  kroner, en plakett til byggherren til innmuring samt en innrammet kopi av plaketten til arkitekten.

Fra 2009 har prismottakerne i tillegg fått en statuett som har navn etter Jørn Utzon og som er utviklet av Jørn Utzon i samarbeid med sønnen Jan Utzon.

## Referanser
Sabarimala

**Sabarimala** er et hinduistisk pilegrimsenter beliggende i De vestlige Ghatfjellene i distriktet Pathanamthitta i Kerala. Hvert år besøker anslagsvis 45–50&nbsp;millioner tilhengere stedet, og det anses som den største årlige pilegrimsferden i verden.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Søre Bjøllåvatnet

**Søre Bjøllåvatnet** (lulesamisk: *Vuolep Ruovdajávrre*) er en innsjø i Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark, helt nord i Rana kommune i Nordland. Innsjøen får tilsig fra Nordre Bjøllåvatnet og mange små bekker. Utløpet er i sør gjennom Bjøllåga til Ranelva.

Langs vestsiden av vatnet går hovedstien mellom Saltfjellstua og Midtistua, og videre nordover til Bjellåvasstua.

## Referanser
Behenisk fiksstjerne

**Beheniske fiksstjerner** er et utvalg av femten stjerner som anses spesielt nyttige for magiske anvendelser i middelalderens astrologi i Europa og den arabiske verden. Navnene kommer fra det arabiske , «rot», som hver var ansett som en kilde til astrologisk kraft for en eller flere planeter. Hver av dem var også forbundet med en edelsten og en planet som ble brukt i ritualer for å trekke stjernens påvirkning (for eksempel inn i en amulett).

## Litteratur
*Budge, E.A. Wallis (1930). *Amulets and Superstitions*. London, Oxford University Press. isbn 0486235734 [ 978-0486235738 ]

## Eksterne lenker
* Hermes Trismegistus on the Fifteen Fixed Stars
* Magical scripts
Ramúne Pekarskyté

**Ramúne Pekarskyté** (født 5. oktober 1980 i Pasvalys) er en islandsk håndballspiller, som spiller for Levanger Håndballklubb.

Pekarskyté har også spilt landskamper for Island, hvor hun står bokført med 6 kamper og 6 mål. Pekarskyté deltok for Island i EM i 2012.

## Referanser
Dröfn Haraldsdóttir

**Dröfn Haraldsdóttir** (født 8. april 1991 i Reykjavík) er en islandsk håndballspiller, som spiller for HK Kópavogs, hvor hun er målvakt.

Haraldsdóttir har også spilt fem landskamper for Island, og hun deltok også i EM i 2012.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Leikmenn - Fullt nafn: Dröfn Haraldsdóttir», profil fra HK Kópavogs hjemmeside
Harpa Sif Eyjólfsdóttir

**Harpa Sif Eyjólfsdóttir** (født 9. mai 1987) er en islandsk tidligere håndballspiller.

Eyjólfsdóttir har i sin karriere spilt 44 landskamper for Island, og hun står bokført med 62 mål. Eyjólfsdóttir deltok for Island i VM i 2011.

Eyjólfsdóttir har lagt en videre håndballkarriere på is, på grunn av en kneskade. Hun er assistenttrener for Spårvägens jentelag, og har uttalt et ønske om å inneha en rolle innen håndball i framtiden.

## Referanser
Abe Lenstra

**Abe Lenstra** (født 27. november 1920 i Heerenveen, død 2. september 1985) var en nederlandsk fotballspiller og et nasjonalikon på 1950-tallet. Han var også en fotballegende i Friesland.

Lenstra spile på flere lokale klubber, blant dem SC Enschede, Enschedese Boys, PH: DOS '19, WSV, DOS Kampen og vv LTC.

Gjennombruddet kom da han spilte på VV Heerenveen. Der ble han også valgt ut til det nederlandske landslaget. Han var med på å dominere den nord-nederlandske serien, men da Nederland innførte profesjonell fotball i 1954, dro Lenstra til SC Enschede, som da var et større lag. I 1958 var Abe Lenstra med på å spille den først og siste Eredivisie-finalen, mot DOS Utrecht, og tapte. Næremere dette kom ikke Lenstra det å vinne serien. To år senere dro Lenstra til rivalen Enschede Boys, der han ble til 1963, da han la opp.

Abe Lenstra fikk SC Heerenveen kjent, og han er svært nært knyttet til laget, som av og til blir kalt «Abeveen». Lenstra fikk i 1977 diagnosen hjerneblødning, og ble sittende i rullestol. Han døde i 1985, et par dager før Heerenveens nye hjemmebane med hans navn ble åpnet. Herenveens hjemmebane heter fortsatt Abe Lenstra Stadion.

## Landslaget
Lenstra var en prinsippfast spiller, og nektet å spille om han ikke fikk spille på den posisjonen han foretrakk. Dette kan delvis forklare hvorfor han fikk det relativt beskjedne antallet landskamper, 47, i forhold til sin status. Da Lenstra spilte for landslaget, var han ofte i tospann med Faas Wilkes. Lenstra spilte for Nederland i deres første kamp mot  etter den andre verdenskrig. Lenstra scoret begge målene til Nederland, og Nederland vant 2–1.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Stadium
* Abe Lenstra (1920-1985) - Van Us Abe tot nationaal idool - Friesgenootschap