Svalefalk

**Svalefalk** *(Falco fasciinucha)* er en rovfugl som lever i det sørlige og østlige Afrika. Arten er monotypisk og tilhører slekten med langvingefalker (*Falco*), der den av utseende ligner mest på libellefalken (*F. severus*). DNA-analyser bekrefter at arten tilhører kladen med vandrefalk (*F. peregrinus*).

## Beskrivelse
Svalefalken er liten og butt. Den måler cirka . Hunnen er størst og veier typisk 297–346 g, mens hannen veier cirka . Vingespennet ligger på cirka  avhengig av kjønn. Hodet og oversiden er nærmet sort, mens hundersiden er rustrød med sorte spetter. Strupen, halsen og ned del av kinnene er hvit til kremhvit, mens stjerten er kort og mellomgrå til litt mørkere grå ytterst. Hunnen er dusere utfarget enn hannen, og ungfugler er mer mørkebrun oventil.

## Utbredelse og habitat
Arten er fragmentert utbredt i den afromontane sonen i det østlige Afrika, fra det sørvestlige Etiopia i nord og sørover til det nordøstre Sør-Afrika i sør. Fuglen trives i områder med relativt begrenset regnfall, typisk nær fjellkløfter og klippevegger. Hvilestedet og redet ligger høyt, opp mot , men den jakter bredt over tørre skogområder, delvis kultivert mark og savanne.

Arten er svært sjelden i Etiopia (kjent fra kun fire observasjoner, hvorav én relativt nylig), og den blir dessuten ofte oversett i resten av utbredelsen. En relativ vanlig observasjon er arten kun på Mount Elgon (2 par) i Uganda og langs Batoka Gorges (), en cirka 60 km lang strekning av Zambezi, på grensen mellom Zambia og Zimbabwe. I Zimbabwe er det estimert at det finnes cirka  par. Man regner også med minst fire par i Mpumalanga/Limpopo i Sør-Afrika.

## Atferd
Svalefalk regnes normalt som en standfugl med eget territorium, men det er kjent at arten (da helst yngre fugler) sporadisk kan flytte på seg til andre reirplasser. Arten fanger byttet i flukt, typisk mindre fugler på omkring  (ofte svaler), men av og til også større fugler (som purpurkroneturako, *Tauraco porphyreolophus*). Av og til kan den også ta større insekter og små øgler. Par jakter ofte sammen. Når fuglene ikke jakter kan de sitte oppe på et utkikkspunkt i klippene, der de også kan samle litt mat.

Hunnen legger i april–juli i Øst-Afrika og i august–oktober (hovedsakelig i september) i Sør-Afrika. Hun foretrekker et rede av gamle kvister uten fôring, vanligvis i ei hule med skygge høyt oppe i ei klippe (typisk  over bakken, av og til opp mot 300 m over bakken. Arten er svært defensiv i reirområdet og deler mange av de samme behovene som vandrefalken har. I Sør-Afrika er hekketettheten  mellom parene, og  mellom nærmeste par av vandrefalk eller libellefalk. Hunnen legger vanligvis 2–4 egg, som hun i hovedsak ruger ut selv. Inkubasjonstiden er normalt 31–33 dager, og i denne tiden mates hun hovedsakelig av hannen. Ungene har grå dun når de klekker, blek til å begynne med, men mørkere etter hvert. Ungen mates av hunnen, som på sin side mates av hannen. Etter cirka 42 dager får ungene ny fjærdrakt og blir flygedyktige.

## Annet
Arten er også oppført på CITES liste II, som omfatter truede arter der den internasjonal handel må begrenses for å sikre artenes overlevelse. Bestanden er pr. 2017 anslått til å være mellom 500 og 1&nbsp;000 individer, og den er minkende. Dette gjør at den er klassifisert som en sårbar art av Verdens naturvernunion (IUCN).

## Bildegalleri

Falco fasciinucha, Chimanimani National Park, Zimbabwe 2.jpg|Svalefalk fotografert i Chimanimani nasjonalpark i Zimbabwe
Taita Falcon.JPG|Svalefalk fotografert i Sør-afrika


## Referanser




## Kilder
* BirdLife International - Data zone: Taita Falcon Falco fasciinucha Besøkt 17. desember 2017

## Eksterne lenker
*