Krønikebøkene

**Krønikebøkene** (hebraisk:  – *Diḇrê hayyāmîm*, «Dagenes anliggender (hendelser)») er samlebetegnelsen for to bøker i *[[Det gamle testamente]]* (GT): *[[Første Krønikebok|Første]]* og *[[Andre Krønikebok]]*. Sammen med *[[Esras bok]]* og *[[Nehemjas bok]]* utgjør de det som blir kalt for det kronistiske historieverket, trolig skrevet på 300- eller 200-tallet f.Kr. Oppdelingen i fire skrifter ble foretatt i *[[Septuaginta]]* og gjentas i alle senere oversettelser, til og med i hebraiske utgaver av *[[Tanákh]]*. I den hebraiske kanon står *Krønikebøkene* sist i GT, som siste boken i *Ketuvim* («Skriftene») som i seg selv er den siste tredjedelen av *Tanákh* -  trolig fordi de en stund ble utelatt, ansett som en overflødig gentakelse av innholdet i *[[Kongebøkene]]*.

På midten av 200-tallet f.Kr. oversatte jødiske skriftlærde i Alexandria *Tanákh* til gresk, *Septuaginta*, og da ble *Krønikebøkene* delt i to, kalt for I og II *Paralipoménōn*, gresk: Παραλειπομένων, «ting etterlatt på den ene siden». Det norske navnet, *Krønikebøkene*, stammer fra Hieronymus på 400-tallet e.Kr. i sin latinske oversettelse som kalte dem *chronikon*. Den opprinnelige betydningen av ordet «krønike» (av gresk *kronos*, «tid») er «kronologisk historieskriving», selv om betydningen i dag er forvansket til å være nærmest synonymt med «en skrøne». Den greske tittelen i *Septuaginta* henviser til det som ble utelatt fra *[[Samuelsbøkene]]* og *[[Kongebøkene]]*, men *Krønikebøkene* er på ingen måte bare et supplement til disse bøkene.

## Innhold
Innholdsmessig er Krønikebøkene en parallell til alle de forutgående historiske skriftene i GT. De første ni kapitlene er rene slektstavler som begynner med Adam. Kapittel 10 beretter om kong Sauls død, og så fortsetter en sammenhengende fortelling om oldtidens Israels og Judeas historie, der det bare tas hensyn til Nordrikets historie når denne berører Judeas. Verket avsluttes med Kyros den stores kunngjøring om å gjenreise Jerusalems tempel (ca. 540 f.Kr.). Avsnittet er ordrett det samme som det som innleder *Esras bok* på neste side, trolig fordi *2. Krønikebok* opprinnelig ble avsluttet med Jerusalems undergang i 587 f.Kr. - og som avslutning på *Tanákh* og dermed hele *den hebraiske Bibel* ble dette for trøstesløst.

I *Kongebøkene* og *[[Samuelsbøkene]]* gjenkjennes det deuteronomistiske historieverkets grunnsyn, med hendelsene lagt inn i en dogmatisk ramme. I det kronistiske historieverket er det heller slik at selve hendelsene omskrives, så de stemmer med «Kronisten»s dogmatiske syn. Slik blir kong Davids pinlige affære med den gifte kvinnen Batseba i *[[2. Samuelsbok]]* helt utelatt; likeså sløyfes historien om Absaloms opprør mot sin far kong David i 2. Sam. 13-20. Davids folketelling i *2. Samuelsbok* fremstilles slik at Gud selv frister kongen til å gjøre noe han ikke burde gjort. Men sånt kan man ikke godt si om Gud hos «Kronisten», og han skriver derfor at Satan var den som fristet kongen. *[[2. Kongebok]]* beskriver kong Manasse som en særs ugudelig konge frem til sin fredfulle død. Hos «Kronisten» kan ikke en gudløs konge belønnes med en fredfull død, så der heter det i stedet at Manasse omvendte seg og dyrket Jahve med iver, etter et kortvarig, påtvunget opphold («*De fanget Manasse med kroker, bandt ham med bronselenker og førte ham til Babel*») i Assyria.

Mens «Deuteronomisten» var opptatt av å få samlet Jahve-dyrkelsen i Jerusalems tempel, og gikk hardt ut mot kanaanittisk påvirkning på helligstedene rundt om i landet, var ikke dette noe «Kronisten» engasjerte seg i, siden han skrev på et tidspunkt da Nordriket for lengst var utradert. *Krønikebøkene* er derimot sterkt kritisk til kulten som oppstod i Samaria etter eksilet i Babylon, i opposisjon til Jahve-dyrkelsen i Jerusalem.

## Sammendrag
*1. Krønikebok* kap. 1–9 er slektstavler fra Adam til opprettelsen av det første kongedømmet Israel. Det meste av resten av *1. Krønikebok* handler om kong David (kap. 11–29). *2. Krønikebok* kap. 1-9 handler om Davids sønn Salomo, mens den siste delen (kap. 10-36) handler om kongedømmet Judea med enkelte referanser til det andre kongedømmet Israel. I siste kapittel er Judea ødelagt, og folket tvangssendt til Babylon i landsforvisning. I de siste versene erobrer den persiske kong Kyros den store det nybabylonske rike og lar de landforviste folkene reise tilbake til sine hjemland. Han kunngjør at tempelet i Jerusalem skal restaureres, og det samme avsnittet innleder den etterfølgende *Esras bok.

== Referanser ==
<references />

== Litteratur ==
* Coggins, Richard J. (2003): «1 and 2 Chronicles», i: Dunn, James D. G.; Rogerson, John William: *Eerdmans Commentary on the Bible*, Eerdmans. ISBN 9780802837110.
* Japhet, Sara (1993): [https://books.google.com/?id=V0WjzZB2V7cC&printsec=frontcover&dq=Japhet,+Sara,+I+and+II+Chronicles:+A+Commentary#v=onepage&q&f=false *I and II Chronicles: A Commentary*], SCM Press. ISBN 9780664226411.

== Eksterne lenker ==
* [https://www.bibel.no/Nettbibelen?query=8j1V5Xwaqqdr2piLWwfKMD/nxXCLwF3PVa+YogoKCTwrk5d7PLIvFA== Første krønikebok], *Nettbibelen*
* [https://www.bibel.no/Nettbibelen?query=9E5sBHHUO4fsIPmcpzWG6FVrQjYa7lG6VeOR9bI2cyC19Ix9+KzRqA== Andre krønikebok], *Nettbibelen*
* [https://wol.jw.org/no/wol/d/r3/lp-n/1200000969#h=1 Om Krønikebøkene], *Watchtower online''