Miljøpartiet De Grønne

**Miljøpartiet De Grønne** (**MDG**) er et grønt norsk politisk parti som mener skillet mellom «grønt og grått» er viktigere enn skillet mellom «rødt og blått». Partiet ble stiftet den 29. oktober 1988 etter forbilde av Die Grünen i Tyskland og er tilsluttet Det europeiske grønne partiet og Global Greens. I likhet med forbildet Die Grünen står MDG for grønn ideologi med sosialliberale trekk, med historiske røtter dels i den nye venstresiden i 1960- og 1970-årene og dels i 1970- og 1980-årenes bredere miljøbevegelse som selv var svært sammensatt og hadde tilsig både fra den nye venstresiden og noen miljøorienterte liberale og konservative som samlet seg om miljøsaken. Partiet har de høyest utdannede velgerne blant de norske stortingspartiene.

Som andre grønne partier har partiet over tid beveget seg i en mer sentrumsorientert og sosialliberal retning, og regner seg selv som blokkuavhengig. MDG står i en progressiv tradisjon og definerer seg som et «interseksjonelt feministisk og antirasistisk parti». I tråd med dette vektlegger partiet støtte til transpersoners rettigheter som en sentral del av den feministiske kampen, partiet har tatt til orde for en inkluderende feminisme og Grønn Ungdom har vært med å arrangere Inkluderende 8. mars. MDG og andre grønne partier har over tid nærmet seg den liberale internasjonalismen, med åpning for bruk av militærmakt når det kan fremme fred og menneskerettigheter. MDG støtter norsk EU-medlemskap og NATO-medlemskap, men ønsker samtidig fokus på våpenkontroll og fredelig konfliktløsning. Mange av MDGs velgere og medlemmer kommer fra andre partier på sentrum-venstresiden og sentrum-høyresiden, fra SV til Høyre. Partiets velgere er blant de mest EU-positive, og MDG har blitt omtalt som et parti for «urbane, liberale, passe radikale akademikere».

Ved stortingsvalget i 2025 oppnådde MDG 4,7% av stemmene, fikk inn åtte representanter på Stortinget i perioden 2025–2029, og havnet på vippen. MDG er også representert i flere kommunestyrer og fylkesting. Partiet har hatt like stor oppslutning i tettbygde strøk som i distriktene.

## Historie

### Bakgrunn
Det vesttyske partiet Die Grünen ble grunnlagt i 1980, med utgangspunkt i miljøbevegelsen og med tilsig fra både den moderate nye venstresiden og miljøbevisste liberale og konservative. Partiet fikk sitt gjennombrudd i 1983, da det rykket inn i Forbundsdagen med 27 representanter, og ble en inspirasjon for en rekke andre partier i Europa som tok samme navn og baserte seg på samme grønne ideologi, kollektivt omtalt som grønne partier. Allerede i 1981 ble det svenske Miljöpartiet de gröna dannet, hovedsakelig av en miljøbevisst utbrytergruppe fra det liberale Folkpartiet.

Det første initiativet til å etablere et grønt parti i Norge kom da Ove Braaten fra Stavanger i mars 1985 foreslo å omdanne Framtiden i våre hender til et grønt politisk parti, som kunne ivareta Erik Dammanns ideer om redusert forbruk for å berge livsmiljøet, og samtidig arbeide for økt menneskelig lykke og fred. Forslaget sto på trykk i medlemsbladet, og selv om Framtiden i våre hender gikk mot forslaget, fikk Braaten mange brev fra folk som var enige i forslaget. Våren 1985 utarbeidet derfor Olav Benestad og Ove Braaten et 14-punkts politisk program, som nøkkelpersoner fra hele landet diskuterte på gamle Ullevål kino i Oslo. Formålet var å utvikle et politisk prinsipprogram, samle nødvendige underskrifter, registrere, stifte og organisere partiet. Ove Braaten ble «hovedkoordinator» for programkomiteen, men det ble vedtatt en flat organisasjonsstruktur uten bruk av begrepet partileder. Diskusjoner og seminarer om politikk, partinavn og organisering pågikk i Oslo og i andre deler av landet fra 1985 til 1987.

Flere lokale miljølister stilte til valg allerede i 1987, selv om det nasjonale partiet ikke var stiftet. I Halden hadde *De Grønne*, under ledelse av Håkon Stang, fått valgt inn fire representanter i bystyret i 1987. I Kristiansand hadde *By- og Miljøvern-listen* fått valgt inn seks. *Bymiljølista* i Fredrikstad hadde fire mandater, og *De Grønne* i Akershus hadde ett mandat i fylkestinget.

### Stiftelse
Landsstyret besluttet å stifte partiet og våren 1988 var 5000 underskrifter samlet inn. Partiet ble den 29. oktober 1988 registrert som «De Grønne», som senere ble endret til «Miljøpartiet De Grønne». Partiets første prinsipprogram ble ferdig sommeren 1988, og selve stiftelsen skjedde på Rondetunet Turistgård i oktober, av 38 personer med bakgrunn fra miljøbevegelsen, fredsbevegelsen, Framtiden i våre hender og kvinnebevegelsen. Første program ble vedtatt på første landsmøte i Bø i Telemark i februar 1989. 

MDG stilte lister over hele landet i 1989, men oppnådde bare 0,5 % av stemmene og ingen mandater.  Bymiljølista forlot partiet i 1990. Ved lokalvalgene i 1991 gikk partiet tilbake i Halden og Kristiansand, men fikk nye mandater bl.a. i Trondheim og på Nesodden. Disse stedene har partiet beholdt representasjonen siden, og har også mer kortvarig hatt plasser i andre kommunestyrer og fylkesting. Etter en lengre periode med synkende medlemstall og lav oppslutning, fikk partiet etter valget i 2003 plass i den nye rødgrønne styringskoalisjonen i Trondheim. Etter å ha hatt en viss framgang i 2007, økte partiet for første gang til over én prosents oppslutning ved valget i 2011, og kom inn i flere nye kommunestyrer og Hordaland fylkesting.

### Vekst

Antallet medlemmer i partiet vokste i begynnelsen sterkt, men da flere nøkkelpersoner døde fra 1989 og framover, ble partiets fremdrift alvorlig svekket. Særlig tungt var tapet av Torstein W. Tengelsen (redaktør av avisen *Framtid i Nord*) og Olav Benestad. Partiet var i 1995 det første norske politiske partiet med egen nettside. Etter 2005 har partiet hatt en sterk vekst i antall medlemmer, og mange har meldt overgang fra andre partier, herunder tillitsvalgte og folkevalgte som tidligere har representert SV, Venstre, KrF og Høyre. Ved Stortingsvalget 2013 oppnådde MDG 2,8&nbsp;% av stemmene, og fikk ett Oslo-mandat (Rasmus Hansson) på Stortinget. Ved Stortingsvalget 2017 økte oppslutningen til 3,2 %, og partiet fikk også denne gang én representant, Une Bastholm, innvalgt fra Oslo.

Fire døgn etter at FNs klimapanel la fram 2021-rapporten, hadde partiet fått 2000 nye innmeldinger. Partiets målsetting var 7 % i stortingsvalget 2021,  og vekslet i meningsmålingene på å være over og under sperregrensen. Partiet endte under med 3,94 % og fikk inn tre representanter. Resultatet er det nærmeste et parti har vært sperregrensen uten å nå den i norsk historie.

I juli 2025 meldte *Aftenposten* i forkant av stortingsvalget 2025 at 45 av 54 listetopper fra MDGs lister til stortingsvalget i 2021 ikke tok gjenvalg på topp-plassene etter at partiet falt under sperregrensen i 2021.

## Ideologi

Miljøpartiet De Grønne står for grønn ideologi med sosialliberale trekk, og har over tid beveget seg i en mer sentrumsorientert, sosialliberal og pragmatisk retning, en utvikling partiet deler med andre grønne partier i Europa. MDG står i en progressiv tradisjon og definerer seg også som et «interseksjonelt feministisk og antirasistisk parti».

Miljøpartiet De Grønnes overordnede mål og prinsipper er ifølge partiets vedtekter «et medmenneskelig samfunn i økologisk balanse. Økonomien skal underordnes sunne økologiske prinsipper og fremme fred og rettferdighet både lokalt og globalt. Livskraftige lokalsamfunn basert på lokale ressurser er en forutsetning for å nå målet.»

Miljøpartiet de grønne bygger på grønn ideologi og tre solidaritetsprinsipper:
* Solidaritet med andre mennesker.
* Solidaritet med framtidige generasjoner.
* Solidaritet med dyr og natur.

Den grønne ideologien og bevegelsen som Miljøpartiet De Grønne er en del av, oppstod i løpet av 1970-årene med utgangspunkt i datidens miljø- og anti-atomkraft-bevegelse og ulike nye sosiale bevegelser, og med tilsig fra flere ulike politiske miljøer, både fra den nye venstresiden som stilte seg kritisk både til kommunismen (den «gamle» venstresiden med røtter i arbeiderbevegelsen), og datidens form for kapitalisme som de mente tok for lite hensyn til bl.a. miljøet, og fra liberale og konservative som var opptatt av miljø og bærekraft. De grønne partiene har hatt og har nær tilknytning til miljøbevegelsen, men grønn politikk omfatter mer enn bare tradisjonell natur- og miljøvern. Sekstiåras anti-autoritære strømninger er en viktig del av de grønne partienes forhistorie, men den grønne ideologien, og de grønne partiene som vokste frem i løpet av 1980-årene, innebar et brudd med flere tidligere politiske ideologier. Både Arne Næss' økosofi og Mahatma Gandhis ikkevolds-tenkning har vært viktige inspirasjonskilder for grønn tenkning. Over tid har grønne partier beveget seg nærmere sentrum, og siden 1980- og 1990-årene har de grønne partiene i Europa i stor grad hatt et progressivt sosialliberalt ståsted i tillegg til sitt fokus på miljø og bærekraft. Et tydelig uttrykk for denne liberale dreiningen kom i 2013 da sentrale politikere i Die Grünen uttalte at partiet burde ha som ambisjon å være Tysklands fremste liberale parti. MDGs søsterpartier internasjonalt har ofte blitt kritisert av partier på venstresiden for å føre en relativt liberal og næringslivsvennlig politikk, særlig i økonomiske spørsmål, og blitt omtalt som «nyliberalister på sykkel».

I Norge definerer Miljøpartiet De Grønne seg som et blokkuavhengig parti som hverken tilhører venstresiden eller høyresiden, og har uttalt at det er åpent for samarbeid med alle partier unntatt Fremskrittspartiet. Dette er i tråd med den pragmatiske linjen MDGs søsterpartier står for i Europa, ikke minst Bündnis 90/Die Grünen, som har deltatt i flere delstatsregjeringer også sammen med konservative CDU og liberale FDP. Sentralstyremedlem i MDG Jens Ulltveit-Moe, som representerte Høyre i 40 år før han skiftet parti til MDG i 2020, har uttalt at MDG bør samarbeide med Høyre i Oslo-politikken og at hans førstevalg er et byråd bestående av MDG, Venstre og Høyre. Selv om partienes historie er forskjellig, deler MDG og Venstre mange synspunkter, og både MDG og Venstre har vært tydelige på at de gjerne vil samarbeide med hverandre. Oslo Venstre ønsker primært et sentrum-Høyre-byråd bestående av Venstre, MDG og Høyre. Dette åpnet Oslo MDG også for etter valget i 2023, uten å få gehør fra Oslo Høyre.  I Trondheim samarbeider MDG med Høyre. Også i Akershus ønsker MDG å samarbeide med Høyre.

MDG-medlemmet Erik Solheim, som har vært ressursperson for MDGs ledelse, åpnet i 2021 for at MDG kan velge Høyre som regjeringspartner, og sa at «MDG må ta mål av seg til å bli et sterkt, grønt folkeparti etter tysk modell. Min ambisjon er å hjelpe MDG til å bli et bredt folkeparti som de tyske grønne. Når de kan få 33 prosent i Baden-Württemberg, midt i tysk bil-land og senteret for Mercedes og Porsche, kan MDG få 33 prosent i Norge også». Solheim fremhevet også betydningen av næringslivet.

Partileder Arild Hermstad uttalte i 2023 at «MDG er et blokkuavhengig parti som kan samarbeide til begge sider i politikken», og nevnte Venstre, SV, Ap og Høyre som mulige regjeringspartnere. Han sa samtidig at «MDG er et tydelig opposisjonsparti» til Ap-Sp-regjeringen, som han kritiserte for å føre en lite miljøvennlig politikk og en «grå næringspolitikk».

### Utenriks- og sikkerhetspolitikk
Også i utenriks- og sikkerhetspolitikken har grønne partier siden 1990-årene vært preget av nyorientering, med åpning for bruk av militærmakt når det kan fremme fred og menneskerettigheter. I så måte har grønn ideologi og politikk nærmet seg den liberale internasjonalismen. I Europa støttet grønne partier som Die Grünen f.eks. Kosovokrigen i 1999, som markerte et vendepunkt i den sikkerhetspolitiske orienteringen. MDGs ståsted i norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk gjenspeiler denne sentrumskursen som kjennetegner de europeiske søsterpartiene. Partiet har også markert seg som den mest aktive støttespilleren på Stortinget for økt støtte til Ukrainas forsvarskamp, både gjeldende sivil og militær støtte. MDG er for norsk NATO-medlemskap, men ønsker samtidig fokus på våpenkontroll og fredelig konfliktløsning.

MDG er for norsk EU-medlemskap. Dette er i tråd med den EU-vennlige holdningen grønne partier ellers i Europa har hatt i lang tid. De grønne partiene har gjennomgått en utvikling fra et mer ambivalent ståsted preget av konstruktiv kritikk «innenfra» EU-systemet i 1980-årene, til å i økende grad se på EU som en av de viktigste progressive kreftene i Europa med tanke på miljø og klima, rettsstat, demokrati, menneskerettigheter og minoritetsvern. Dette skyldes ikke bare en utvikling av grønn tenkning, men også at EU selv har endret seg, gjennom flere utvidelser og med større vekt på temaer grønne partier er særlig opptatt av. Grønne partier som Die Grünen har dermed over tid blitt noen av de mest EU-vennlige partiene på kontinentet fra 1990-årene og fremover, og på kontinentet er grønne politikere godt representert i EU-vennlige bevegelser som Europabevegelsen. Miljøpartiet De Grønne er for at Norge skal innlede forhandlinger med sikte på EU-medlemskap. Partiets positive holdning til EU-medlemskap ble vedtatt med stort flertall (174 mot 32) på landsmøtet i 2023. Torbjørn Røe Isaksen påpekte at MDGs velgere er konsentrert om store byer, har høyere utdanning og er blant de mest EU-positive, og skrev at partiet er for «urbane, liberale, passe radikale akademikere».

### Interseksjonell feminisme

MDG er et interseksjonelt feministisk parti. Interseksjonell feminisme prøver å inkludere marginaliserte grupper i den feministiske kampen; perspektivet har siden 1990-årene blitt dominerende i all nyere feminisme fra tradisjonell liberal feminisme til mer venstreorienterte retninger, og i offisiell likestillingspolitikk i den vestlige verden og innen FN-systemet. I tråd med dette vektlegger partiet støtte til transpersoners rettigheter som en sentral del av den feministiske kampen. Grønn Ungdom står for en tydelig inkluderende feminisme og har vært med å arrangere Inkluderende 8. mars i Oslo i samarbeid med nettverket og organisasjonen Inkluderende feminisme. MDGs Frøya Sjursæther tok på kvinnedagen i 2025 til orde for et oppgjør med transfobi og sa at mens Trump har gått til «målrettet [...] krig mot transpersoner», har også kvinnebevegelsen i Norge «åpenbart et transfobiproblem». Dette er i tråd med funn fra C-REX og Ekstremismekommisjonen. MDGs Josefine Gjerde kalte etableringen av Inkluderende feminisme-initiativet «en ny vår i kvinnebevegelsen» og mente man ikke kan kalle seg feminist hvis man ekskluderer transkvinner. I 2025 var MDG (sammen med datterorganisasjonen Grønt Kvinnenettverk) en av de 25 feministiske organisasjonene bak konsensusuttalelsen «Ingen feminisme uten transpersoner: Vi står sammen for en inkluderende feminisme».

MDG ønsker å «evaluere sexkjøpsloven med sikte på å styrke sexarbeideres rettigheter og trygghet» og «gjøre det enkelt og trygt å komme seg ut av ufrivillig prostitusjon». Grønn Ungdom gikk i 2024 inn for å avskaffe sexkjøpsloven, og begrunnet det med at loven krenker menneskerettighetene og marginaliserer sexarbeidere. Vedtaket kom etter anbefalingen fra Straffelovrådet og en rekke menneskerettsorganer om å gå bort fra kriminalisering og ta i bruk i en menneskerettsbasert tilnærming.

## Partistruktur

MDG hadde før 2020 ikke den tradisjonelle partistrukturen med partileder og nestleder. Partiet ble ledet i stedet av et sentralstyre på elleve personer, der to av medlemmene (en mann og en kvinne) er talspersoner for partiet. Sammen med de nitten fylkesledere utgjorde de to talspersonene, en representant for Grønn Ungdom, en for Grønne Studenter og leder av Grønt Kvinnenettverk et landsstyre, som er partiets høyeste organ mellom landsmøtene. Talspersonene og partisekretæren utgjorde partiets arbeidsutvalg. Videre har partiet en egen paragraf som hindrer de aktive i å sitte for lenge i samme verv og det benyttes aktiv kjønnskvotering til vervene.

Det ble endret under landsstyremøtet 2020 og partiet fikk en leder og to nestledere. Sammen med partisekretæren utgjør de partiets arbeidsutvalg.   

### Partiledelse
MDG har inntil 2020 hatt talspersoner istedenfor partiledere. Man startet med én talsperson, og fra 1996 var det to. På landsmøtet 2020 gikk man bort fra denne ordningen og har istedenfor en partileder og to nestledere. 

;Talspersoner

* 1989–1991: Ove Braaten
* 1991–1992: Olav Benestad
* 1993–1994: Jan Bojer Vindheim – *partileder som prøveordning* 1993/1994
* 1995–1997: Ane Aadland
* 1996–1997: Arne Gravanes
* 1998–1999: Birte Simonsen
* 1998–1999: Brynmor Evans
* 1999–2000: Gunter Scholz
* 1999–2002: Lisa Fröyland
* 2000–2001: Tove Funderud Johansen
* 2001–2004: Jan Bojer Vindheim
* 2002–2004: Birte Simonsen
* 2004–2007: Trude Malthe Thommasen
* 2004–2005: Brynmor Evans
* 2005–2006: Gaute Busch
* 2006–2007: Mats Indrefjord Høllesli
* 2007–2008: Birte Simonsen
* 2007–2008: Jan Bojer Vindheim
* 2008–2011: Sondre Båtstrand
* 2008–2014: Hanna E. Marcussen
* 2011–2014: Harald August Nissen
* 2014–2016: Hilde Opoku
* 2014–2018: Rasmus Hansson
* 2016–2020: Une Aina Bastholm
* 2018–2020: Arild Hermstad

;Partiledere fra 2020

### Sentralstyre

Valgt på MDGs landsmøte 13. mai 2023:

* Leder: Arild Hermstad (valgt 2022)
* Nestleder: Lan Marie Berg (valgt 2022)
* Nestleder: Ingrid Liland (valgt 2022)
* Partisekretær:  Kristin Antun (valgt 2024)
* Medlemmer: Thor Haakon Bakke, Vestland; Tore Dyrendahl, Trøndelag, Oda Sofie Pettersen, Agder, Toine Sannes, Nordland, Jens Ulltveit-Moe, Viken
* Medlem og internasjonal kontakt: Bente Knagenhjelm
* Medlem og leder av Grønt kvinnenettverk: Anne-Sofie Ower Markant

## Valgresultater

### Stortingsvalget 2025
Marius Dalin kom overraskende inn på utjevningsmandat fra Sogn og Fjordane etter at MDG kom over sperregrensa.

## Nasjonalt
Partiet har vært landsdekkende siden 29. oktober 1988 og har stilt lister i alle stortingsvalg siden da, fra 1997 for første gang med lister i alle fylker. Før 2013 hadde partiet fått ubetydelig oppslutning ved stortingsvalg, og hadde bare oppnådd mer enn  stemmer i 1989, og ved lokalvalgene i 2007 og 2011. I 2013 ble Rasmus Hansson valgt inn på Stortinget for Oslo som partiets første stortingsrepresentant noensinne. Partiet beholdt mandatet ved valget i 2017, denne gang representert ved Une Aina Bastholm. Per Espen Stoknes var møtende vararepresentant vinter/vår 2018, da Bastholm var i fødselspermisjon. MDG har erklært at de ikke vil delta i et regjeringssamarbeid med Fremskrittspartiet.

Ved stortingsvalget 2021 fikk MDG 3,94 % og fikk inn tre representanter; fra Oslo representantene Lan Marie Berg og Rasmus Hansson, og fra Akershus representanten Une Bastholm.

#### Partiets stortingsrepresentanter i perioden 2025–2029

## Lokalt

Miljøpartiet De Grønne hadde representanter i kommunestyrene i Kristiansand og Halden i 1987, og i Trondheim og på Nesodden første gang i 1991. I andre kommuner og flere fylkesting oppnådde partiet mer kortvarig representasjon. I Trondheim deltok MDG i 2003 i en flertallskoalisjon sammen med Ap, Sp og SV. Koalisjonen ble i 2011 utvidet med KrF, og fra 2015 med Venstre og Pensjonistpartiet).

MDG stilte i 2011 liste i 55 kommuner, 18 fylker foruten alle Oslos 15 bydeler. Partiet beholdt sine representanter i kommunene Halden, Kristiansand og Trondheim, og økte med ett mandat på Nesodden. I tillegg fikk partiet nye representanter i tolv kommuner der partiet ikke tidligere har vært representert, herunder Oslo, Bergen, Stavanger og Tromsø, og en representant på fylkestinget i Hordaland. Størst oppslutning fikk partiet i Aurland i Sogn og Fjordane med 6,5 %. Partiet var representert i 16 kommunestyrer med totalt 18 representanter. Med dette ble MDG for første gang etablert som landsdekkende parti.

Lokalvalgene i 2015 ga partiet et nasjonalt gjennombrudd. 4,2 % av stemmene ved kommunevalget og 5 % ved fylkestingsvalgene ga partiet representasjon i nesten 200 kommuner og i samtlige 19 fylkesting. Partiet ble med i det nye byrådet i Oslo med byrådene Lan Marie Berg og Hanna Elise Marcussen, i Trondheim ble Hilde Opoku varaordfører og i Moss og Lørenskog fikk MDG varaordførervervet.

Etter valget i 2019 fikk MDG sin første ordfører da Ørjan Jensen ble ordfører i Vardø.

## Internasjonalt medlemskap
Miljøpartiet De Grønne har 36 søsterpartier i Europa, og var med å opprette sammenslutningen *Federation of European Greens*. Denne føderasjonen ble i 2004 omdannet til ett parti (i tråd med EUs omlegging av nasjonal politikk) og omdøpt til European Greens, en av føderasjonene i Global Greens. European Greens har vært fjerde største parti i EU-parlamentet. På nasjonalt plan er det særlig i Sverige og Tyskland partiet har oppnådd stor oppslutning, med over 12 % av stemmene i europaparlamentsvalg.

## Ungdomsorganisasjon

Miljøpartiet De Grønnes ungdomsorganisasjon heter Grønn Ungdom. Grønn Ungdom i Oslo ble stiftet i 1987, men en landsdekkende organisasjon ble ikke formelt dannet før i 1996. Grønn Ungdom ledes av et landsstyre, tilsvarende Miljøpartiet De Grønne, og et sentralstyre. I dette sitter leder og nestledere, generalsekretær, internasjonal kontakt og vanlige medlemmer. Nåværende leder er Tobias Stokkeland og Sigurd Sønstelie er generalsekretær.  Ungdomsorganisasjonen har landsmøte hvert år, i likhet med moderpartiet.

## Studentorganisasjon
Partiets studentorganisasjon heter Grønne Studenter. Oslo Grønne Studenter ble stiftet 8. mai 1989, men organisasjonen har flere ganger vært nær ved å opphøre. I mars 2015 var Grønne Studenter representert ved åtte lokallag. Leder for Grønne studenter er Christopher Bergli Hermanse, mens Kaja Bengtson er generalsekretær fra 2023.

## Fotnoter


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Grønn Ungdom, offisielt nettsted
*  Grønne Studenter, offisielt nettsted