Rødvingetrost

**Rødvingetrost** (*Turdus iliacus*) er en art i den tallrike slekten *[[Turdus]]* (ekte troster), som tilhører den store gruppen med sangfugler (Passeri) i ordenen av spurvefugler (Passeriformes). To underarter anerkjennes, hvorav nominatformen hekker i Norge.

## Taksonomi
Arten har i eldre litteratur av og til referert til som *T. musicus*, men dette var en sammenblanding og navnet ble offisielt forlatt i 1959. Årstallet for det vitenskapelige artsnavnet har også over lengre tid feilaktig blitt oppgitt som 1766 av mange, men det riktige er Linnaeus, 1758.

## Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Collar (2019).

* Turdinae, trostefamilien
** Myadestinae, 5 slekter
** Turdinae, 15 slekter
*** *[[Turdus]]* (ekte troster), 88 arter
**** *[[rødvingetrost|T. iliacus]]*, rødvingetrost
***** *T. i. coburni*, hekker på Island og Færøyene; overvintrer på Færøyene, De britiske øyer, Holland og Frankrike; streifgjest til det sørøstlige Grønland, Bjørnøya og Jan Mayen.
***** *T. i. iliacus*, nominatformen hekker fra det Fennoskandia og det østlige Europa, østover gjennom Sibir til det nedre Kolyma‑elven og Altaj; overvintrer i det vestlige og sørlige Europa, Nord-Afrika, bassengene rundt Svartehavet og Kaspihavet, samt det tilgrensende sørvestlige Asia; streifgjest i det nordvestlige India og på Kanariøyene, Madeira, Bjørnøya og Jan Mayen.

## Biologi

### Beskrivelse
Rødvingetrosten måler cirka  og veier typisk . Den har grålig brun fjærdrakt på oversiden og er blekhvit med mørkere spetter på undersiden. Arten har ei karakteristisk hvit øyestripe over øynene og ei tilsvarende (tynnere og kortere) sort stripe gjennom øynene. Flankene og undersiden av vingene er rustrøde.

Kjønnene er like, men ungfugler har blekere overside og tydeligere spetter på undersiden enn de voksne. *T. i. coburni* skiller seg fra nominatformen gjennom å være brunere på oversiden og ha mørkere spetter på undersiden.

### Atferd og utbredelse
Rødvingetrosten tilhører sangfuglene og sangen består mest av enkle og ganske så monotone strofer. Fra studier i Sør-Norge er det imidlertid kjent at arten har minst 27 ulike dialekter. Den lever i hovedsak av virvelløse dyr, som larver og meitemark med mer som den høster fra bakken eller et buskass. Den eter også frø, bær og frukt om høsten og vinteren. Arten regnes som en kortdistansetrekker som i hovedsak migrerer om natten, som regel i løslig sammensatte store flokker.

Arten hekker i vest fra det sørøstre Grønland, Island, Færøyene og det nordlige Skottland gjennom Fennoskandia, Baltikum, Russland og videre østover til elven Kolyma og Altajfjellene i Sibir i Asia. Nominatformen (*T. i. iliacus*) hekker over det meste av Norge og østover, mens  hekker på øyene vest for Europa (Grønland, Island, Færøyene og Skottland).

Fuglene trekker sørover i Europa og til Nord-Afrika og Sørvest-Asia om høsten. Noen få fugler er imidlertid stasjonære langs kysten av Island og Norge, i Skottland og sør i Baltikum.

Rødvingetrosten er normalt solitær, men i optimale habitat kan den danne løslige kolonier (eller territorier som er så små at de minner om kolonier). Arten hekker i områder med flekkvis skog og åpent kultur- og jordbrukslandskap, som regel i perioden april–juli. Den bygger rede av strå i tre og busker, ofte nær bakken ( over bakken) eller også av og til direkte på bakken under tette busker (einer), og legger  blågrønne egg som ruges i  dager. Som oftest legger hunnen to ganger. Hannen mater gjerne avkommet fra det første kullet, mens hunnen initierer det neste kullet.

### Annet
I Oppdalsfjellene i Norge ble det i 2017 funnet en nedfrosset rødvingetrost ved kanten av ei snøfonn ved Skirådalskollen. Ved hjelp av karbondatering ble den datert til cirka år 2200 f.Kr.

## Referanser




## Eksterne lenker
*