Penclawdd

**Penclawdd** (walisisk: *Pen-clawdd*) er en landsby nord på Gowerhalvøya i Swansea i Wales. Historisk sett var den en del av Glamorgan. Landsbyen er mest kjent for sin lokale industri av hjerteskjell, som går mange år tilbake til romertiden. Den ligger innenfor valgkretsen Penclawdd. Det er en av de større landsbyene på Gowerhalvøya. En del av landsbyen ligger høyt, med panoramautsikt over munningen til elven Loughor og det omkringliggende landskapet i Gower, mens hoveddelen av landsbyen strekker seg langs kanten av elvemunningen. Siden Penclawdd ligger så nær en elvemunning, er det et blomstrende dyreliv. Det er rikt på fugleliv og hester som streifer rundt i elvemunningen. Det bebygde området hadde en befolkning på 1935 i 2011, mens valgkretsen Penclawdd hadde 3635 innbyggere samme år. For 2021 var befolkningen 3554 innbyggere.

## Historie
### Havn

Fram til slutten av 1800-tallet var Penclawdd en blomstrende havn. Penclawdd-kanalen var koblet til Burry-elven ved Aberkeddy. Landsbyen var kjent for kullgruvedrift og sine omfattende blikk-, kobber- og messingverk, drevet av Cheadle Copper Company. 

Det var en tid da Penclawdd hadde en smie, tjue kjøpmenn, tre slaktere, tre manufakturforretninger, fire fish and chips-butikker, elleve puber, en kino, tre fortatt virksomme kapeller og en kirke og en travel jernbanestasjon. Den opprinnelige jernbaneplattformen står fortsatt i dag. I tillegg ble et Hermon-kapell, bygget i 1807 og nå forlatt, brukt til å hjelpe skip med å navigere i elvemunningen.

Rundt 1800 ble John Vivian fra Truro i Cornwall administrerende partner i kobberverket i Penclawdd og Loughor, som den gang var eid av Cheadle Brasswire Company i Staffordshire. Vivian-familien drev etter hvert store kobbergruve-, kobbersmelte- og handelsvirksomheter i og rundt Swansea (Vivian & Sons), og gjennom hele 1800-tallet gjorde de mye for å utvikle Swansea til en by.

### Hjerteskjell
Penclawdd er kjent for sin hjerteskjellindustri, som har vært en del av det lokale livet siden minst romertiden.

Hjerteskjell, en art musling, samles inn fra de store sandflatene i elvemunningen til elven Burry, og hjerteskjellene som høstes der selges over hele verden. I generasjoner, fram til 1970-tallet, samlet walisiske kvinner kledd i tradisjonell rød og svart flanell, som et tradisjonell kvinnelig yrke, hjerteskjell fra mudderbankene i Penclawdd ved hjelp av en håndrake og sikte/såld (grove sikter) ved hjelp av eselvogner.

Hjerteskjellene ble bearbeidet i små, familieeide fabrikker. Selv om disse fabrikkene i Penclawdd har siden blitt revet, finnes det gjenværende enheter i landsbyen Crofty, spesielt på New Road. I dag gjøres høstingen hovedsakelig av menn, ofte med traktorer eller Land Rovere, og bearbeides i to store, moderne fabrikker i Crofty.

## Testing av miltbrann under andre verdenskrig
### Miltbrann-bombe

Rundt klokken 17.00 onsdag 28. oktober 1942 krysset et et britisk bombefly av typen Bristol Blenheim elvemunningen til Burry i en høyde av 1500 meter. Over saltmyrene i nordlige Gower slapp flyet en enkelt bombe. De lokale innbyggerne visste det ikke, men de hadde nettopp blitt en del av hærens biologiske eksperimenter i krigføring. Frykt for at Nazi-Tyskland kunne angripe Storbritannia med biologiske og kjemiske våpen var årsaken til denne hemmelig testen.

Bombeaksjonen var ikke utenom det vanlige. Et artilleriskytefelt var blitt satt opp i området ved krigens begynnelse, og en rekke våpen ble testet der, herunder sennepsgass. Målet for denne bomben var nok en gang sauer. 1,2 kilo flytende miltbrannsporer detonerte på sandgrunnen i elvemunningen til Burry, i vinden fra to fortøyde rekker med seksti dyr.

To av sauene døde av miltbrannforgiftning. Andre ble syke, men kom seg. Alle de overlevende sauene ble slaktet etter syv dager, og kroppene deres ble begravet ved kanten av myrlandet i elvemunningen. Forskerne mente at tidevann, både flor og fjære, hadde desinfisert landet, og at det ikke var nødvendig med noen advarsler. Resten av hærens miltbranneksperimenter ble flyttet tilbake til øya Gruinard Island i Skottland. Folket i Penclawdd fikk ikke vite hva som hadde skjedd i deres egen bakgård.

### Ettervirkningene av bomben
Det var ikke før i 1982 at Keith H. Hopkins, sekretær for det lokale Arbeiderpartiet, gikk til media for å ta opp lokale rykter om bombingen. Hopkins hadde tre krav.

* Jordprøver fra jordområder utenfor tidevannet rundt elvemunningen
* Bevis på eventuelle miltbrannrelaterte infeksjoner hos dyr og mennesker i området
* En offentlig undersøkelse

I januar 1987 bekreftet det britiske parlamentet endelig det innbyggerne i Penclawdd allerede visste. Elvemunningen deres ble brukt til miltbranntesting under krigen. Registrene hadde vært betegnet som topphemmelige fram til 1975. I 1987, med den offentlige bekreftelsen på at bombingen hadde skjedd, ble registreringene nedgradert til begrenset status. De ble ikke offentliggjort før i 1999.

Parlamentsmedlem Archie Hamilton uttalte 29. januar 1987 at «Bortsett fra arbeidet som ble utført på den daværende eksperimentelle stasjonen for kjemisk forsvar, Porton Down, ble en enhet som inneholdt miltbrann testet på stranden ved Penclawdd, Sør-Wales, i 1942. Undersøkelser etter denne forsøket avdekket ingen tegn til gjenværende forurensning.»

På tidspunktet for eksperimentene trodde forskerne at tidevannet hadde «effektivt dekontaminert» hele området. Lokalbefolkningen var ikke overbevist. Massedød av hjerteskjell i elvemunningen i 2009 satte igjen fyr på debatten om hvorvidt området var forurenset med miltbrann. Llanelli-parlamentsmedlem Nia Griffith krevde igjen svar fra Forsvarsdepartementet, som gjentok de samme forsikringene. «Det var ingen gjenværende forurensning av området ettersom det ble skylt av den innkommende tidevannet.»

## Lokale delikatesser
Hjerteskjell fra Penclawdd forbindes ofte med Swansea Market, og en rekke boder på markedet selger fortsatt produktet. I dag kan produktet kjøpes i butikker og supermarkeder over hele Wales, men de fleste eksporteres til det kontinentale Europa.

Andre lokale delikatesser er blant annet *laverbread* (fjærehinne (*Porphyra umbilicalis*), en rødalge som vaskes og kokes; den spises dyppet i havregryn og stekt i baconfett) og *salt marsh lamb* («saltmyrlam»). Alle disse og flere eksempler på walisisk mat selges på det prisbelønte lokale grønnsaksmarkedet i Penclawdd.

## Referanser


## Litteratur
* Cooper, R. N. (1986): *A Dark And Pagan Place*, .rown & Sons Ltd, ISBN 978-0905928531.
* Cooper, R. N. (1998): *Higher And Lower*, Waterstones, ISBN 0953452301.
* Roberts, Ann (2001): *Estuary People: Penclawdd 1900-1970*, ISBN 0954083601.
* Roberts, Ann (2005): *Service with a Smile: Jobs of Bygone Days*, ISBN 978-0954083618.

## Eksterne lenker
* 
*«Welcome to Penclawdd», *Enjoy Gower*
*«Bilder av Penclawdd og området rundt», *Geograph*