Franz Neumann

**Franz Lepold Neumann** (1900–1954) var en tysk-amerikansk statsviter og jurist. Han er særlig kjent for boka ** (1942, utvidet utgave 1944) hvor han skildret Nazi-Tyskland som en sterk konflikt mellom alle sider av diktaturet hvorpå kun Hitlers autoritet klarte å holde regimet sammen. Neumann mente at Nazi-Tyskland knapt nok var en stat fordi regimet var altfor fragmentert. *Behemoth* var epokegjørende ifølge Krogh. Neumann og kollegaen Otto Kirchheimer mente det var en kontinuitet i tysk historie før og etter 1933, mens Max Horkheimer og Theodor Adorno mente at 1933 var et fundamentalt brudd.

Neumann etablerte seg som advokat i Berlin før han i 1933 ble satt i konsentrasjonsleir. Han ble etter kort tid løslatt og dro til London hvor han tok en doktorgrad. I 1936 kom han til Columbia University i New York der han etablerte seg ved den ny-marxistiske Frankfurterskolen i eksil sammen med blant andre Max Horkheimer, Erich Fromm og Theodor Adorno. Innenfor dette miljøet bidro han særlig til analyse av nazismen og fascismen. Han var uenig med Friedrich Pollock som mente at fascismen var et nytt, krisefritt og altomfattende «statskapitalistisk» system. I 1936 tok han initiativ til en rekke forelesninger på Columbia som ble et punkt på veien mot *Behemoth*. Under krigen arbeidet han i det amerikanske utenriksdepartmentet og i OSS. Franz Neumann arbeidet i *Board of Economic Warefare* samtidig med Raphael Lemkin. I 1944 publiserte Lemkin *Axis Rule in Occupied Europe* og der introduserte han betegnelsen *genocide* (folkemord). I boken søkte Lemkin å dokumentere at folkemord var det prinsipp som lå til grunn for nazistenes politikk i Tyskland og okkuperte områder. Boken var påvirket av Ernst Fraenkels *Dual State* (1941; om politisk organisering av Nazi-Tyskland) og trolig til en viss grad av Franz Neumanns *Behemoth* (1942; ble blant brukt av aktoratet i Nürnbergprosessen). *Dual State* og *Behemoth* regnes blant de mest sofistikerte analyser av nazistaten. I *Behemoth* argumenterte for at monopolkapitalisme stimulerte krigføringen ved at tysk industri tjente på koloniseringen og at naziregimets politikk var utformet av hensyn til de tyske storbedriftene. 

Sommeren 1945 dro han til det okkuperte Tyskland som den første forskningsleder ved Nürnbergprosessen og medvirket der ved forberedelse av rettssaken mot de ledende personene i naziregimet. I 1948 vendte han tilbake til Columbia som professor i statsvitenskap. I 1940-årene var Neumann mistenkt for medvirkning til spionasje for Sovjetunionen, men ble frikjent. Han omkom i en bilulykke i Sveits 2. september 1954.

Neumanns arbeider var en viktig inspirasjon for Hannah Arendt. Betegnelsen «rasistisk imperialisme» (*race-imperialism*) skriver seg fra Neumanns bok *Behemoth*. Neumann var veileder for blant andre Raul Hilberg.  I *Behemoth* beskrev Neumann Nazi-Tyskland som en lovløs *failed state* (mislykket stat) snarere enn den autoritære staten regimet ga inntrykk av. Hilberg fullførte avhandlingen *The Destruction of the European Jews* 1955 med annen at veileder etter Neumanns død i 1954. Hilbergs arbeid baserte seg til dels på Neumanns «polysentriske» modell av nazistaten, men Hilberg kom til at tjenestemenn innenfor de fire «pillarene» (statsadministrasjonen, nazispartiet, militæret og storindustrien) var operativt sammenvevd. Hilberg mente at nazistregimet var en sterk (ikke svak) byråkratisk stat. Neumanns studie var for en stor del teoretisk og utført under krigen med begrenset tilgang til dokumentasjon.

## Referanser

## Litteratur
* (basert delvis på doktoravhandlingen *The Life and Works of Raphael Lemkin. A Political History of Genocide in Theory and Law* ved State University of New Jersey, 2014)