The Snow Goose

***The Snow Goose*** er et instrumentalt progrockalbum fra 1975 og den tredje utgivelsen fra bandet Camel. Albumet ble til etter at suksessen med stykket «White Rider» (som var basert på J.R.R. Tolkiens romanverk *[[Ringenes herre]]*) ble utgitt på deres forrige album *[[Mirage]]*. Denne låten inspirerte bandet til å skrive romaninspirerte og konseptbaserte verk. *The Snow Goose* er senere regnet som viktig bidrag til sjangeren symfonisk rock og progressiv rock i sin helhet.

## ''The Snow Goose'' blir til
Bandmedlemmene gikk sammen på grunnlag av en felles inspirasjon for å skrive romaninspirerte og konseptbaserte verk, og samtlige medlemmer ble enige om å foreslå flere romaner som deres neste album skulle basere seg på. Keyboardisten Peter Bardens foreslo *Siddhartha* av Hermann Hesse, og noen låter inspirert fra denne ble laget før medlemmene bestemte seg for å avbryte denne idéen. En annen bok av samme forfatter (*Der Steppenwolf*) ble også foreslått, men dette konseptet viste seg å være vanskelig å arbeide med. Til slutt foreslo bassisten Doug Ferguson ovenfor gruppen at det neste albumet burde basere seg på Paul Gallicos roman *The Snow Goose*.

Camels klassiske periode begynte med *The Snow Goose*, som er et instrumentalt konseptalbum basert på novellen med samme navn. Selv om det ikke er noe sangtekst i denne utgivelsen hadde to av sangene såkalt ordløs vokal, det vil si at musikken følger den emosjonelle sirkelen til historien i novellen. Den komplekse fabelen tvang Camel til å ty til improvisasjon, for deretter å konsentrere seg om intrikate lydbilder som formidlet følelsene fra verket, uten å si et eneste ord. Selv om *The Snow Goose* er et instrumentalt album er det mer tilgjengelig enn senere verk fra Camel siden det støtter seg til hørbare lydtekster istedenfor musikalsk eksperimentering. Nytt fra tidligere utgivelser var også valget med å tilføre orkestrering til albumet, og dette ble arrangert av David Bedford.

*The Snow Goose* overrasket fansen og helt instrumentalt gjorde verket at bandet fikk *Brightest Hope*–prisen fra musikkmagasinet Melody Maker og etablerte en solid og lojal fanskare. Suksessen overrasket også forfatteren bak boka, Paul Gallico, som var en ivrig motstander av røyking. Siden bandet Camel ble knyttet til nettopp dette, truet han med å saksøke bandet hvis tittelen ikke ble endret. For å hindre søksmål ble det lagt til «Music Inspired by..» i tittelen. Dette dramaet som utspilte seg i bakgrunnen hadde for øvrig ikke noen effekt på salget av albumet, som nådde sølvstatus i 1981. Albumet endte som nummer 22 på de britiske listene og som nummer 118 på den amerikanske Billboard 200.

Den 17. oktober 1975, i noe som markerte høydepunktet i bandets historie, fremførte Camel hele *The Snow Goose* i et fullsatt *[[Royal Albert Hall]]* akkompagnert av London Symphony Orchestra ledet av David Bedford. Denne konserten finnes i sin helhet på utgivelsen *«[[A Live Record]]»* fra 1978.

## Handling
*The Snow Goose* er en enkel og kort skrevet liknelse om den fornyende kraft av vennskap og kjærlighet, satt i motsetninger mot krigens fryktelige konsekvenser. Selve historien handler om en enslig forkrøplet mann kalt Phillip Rhayader som bodde i et tomt fyrtårn på kysten av Essex, England. Han hjelper en skadd snøgås til å bli frisk igjen ved hjelp av ei ung jente som het Fritha, og som han etterhvert fikk et godt vennskap med. Med en gang gåsen blir frisk for sine lidelser blir den satt fri, men gåsen kom tilbake hvert år sammen med Fritha. Men, så slutter plutselig gåsen å komme tilbake til Rhayader og Fritha sluttet å besøkte  han siden gåsen har blitt borte. Senere blir Rhayader drept i kampene under evakueringen av Dunkerque. Gåsen kommer da overraskende tilbake og flyr over Rhayaders dødssted under kampen. Den blir da døpt om til *La Princesse Perdue*, som symboliserer at håp også kan overleve under forferdelige forhold en krig medfører. 

## Sporliste

**Bonusspor på remasterutgaven fra 2002:**

## Personell
* Andrew Latimer – Elektrisk–, slide– og akustisk gitar samt fløyte og vokal
* Peter Bardens – Keyboards, orgel, pipeorgel, mini moog, ARP Odyssey, elektrisk og akustisk piano
* Doug Ferguson – Bass og Duffle coat
* Andy Ward – Trommer, vibrafon og varispeed perkusjon

### Annet personell
* David Hitchcock – Produsent
* David Bedford – Orkesterarrangement

## Utgivelsesdetaljer
* 1975, Storbritannia, Decca Records 291 034, Utgivelsesdato 1975, LP
* 2002, Storbritannia, London 8829292, Utgivelsesdato 3. juni 2002, CD (remikset edition)

## Referanser


## Eksterne lenker
*