open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Slaget ved Königshofen

**Slaget ved Königshofen** var slaget under Truchsess' blodige felttoget på Franken.

## Bakgrunnen
Franken under den tyske bondekrigen blir åsted for en usedvanlig bitter og blodig kamp med overgrep begått av begge sider, der blir bøndene organisert i såkalte «lysbander» eller Heller Haufen som raskt blir fryktet, spesielt etter forbrytelsene i byen Weinsberg der hertug Ludwig av Helfenstein blir drept.

Krigen var i full gang flere steder som da Frauenberg slott ved Würzberg var satt under beleiring uten at man lykkes å inntar det, da Truchsess ved 28. mai 1525 gikk inn i Franken med sin hær som hadde vokst til 13 000 mann da forsterkninger på 1 200 rytterne og 2 000 fotsoldater var kommet. Nyheten om hans ankomst fikk bøndene rundt om til å reagere straks, men bare dagen etterpå var Heller Haufen slått under et trefning på Neckarsulm.

Forsterkninger på 5 000 bønder kom til Krautheim der de møtte restene av Heller Haufen og fikk hørt at Truchsess var allerede like i nærheten. Hipfler og Metzler så seg nødt til å stilt opp en vognborg ved byen Königshofen mot elven Tauber, men flytter på nytt på en høyde med skog i ryggen slik at vognene blir stilt opp i en halvsirkel med åpning foran.

## Slaget
Som vanlig blir slaget startet da artilleri på begge sider fyre løs på hverandre, men Truchsess sendt inn sitt kavaleri på sin høyre flanke som omgår og angriper den venstre flanke av bøndene på høyden, deretter går om disses rygg. I mellomtiden rykket landsknektene framover med batteriene først så de holde bøndene under sterk beskytning. Truchsess deretter angriper med riddererne og pansrede rytterne som går om og omringet hele leiren som blir hastig evakuert under blind panikk.

En massakre uten sidestykke hendt, mens landsknektene erobrer de forlattede kanoner og vognsborgen med leirutstyret gikk de pansrede rytterne med ridderne i spissen amok og rir overalt der de slakte ned flyktende og vergeløse bøndene. Over 2 000 klart å forskanser seg i skogene omkring et vakttårn og slåss hardnakket mot rytterne som blir slått tilbake etterhvert timene gikk. Ved natten var bare 600 tilbake av 2 000 som var ved livet.

Truchsess beordrer soldatene å ta liv av alle de kom over så 500 som var funnet såret eller som spilt død på valplassen, blir drept alle som en. Over 6 000 døde var ment å være funnet der og det måtte ment at slaget var kanskje krigens blodigste slag/massakre.

## Etterspillet
Etter seieren fortsetter Truchsess mot Würzberg som var inntatt av bøndene ved 8. mai 1525 og bare to dager senere var byen befritt av styrkene fra den schwabiske ligaen. Underveis hadde de tilintetgjort «Tauber-kløftens Band» på Sulzdorf og inntatt slottet i Ingolstadt der bare 17 av 600 bønder overlevde, men ikke før de hadde i to dager felt ned store deler av Truchsess' menn.

Ved den 8. juni 1525 kunne Truchsess rir inn i byen Würzberg i triumf. Deretter fortsetter han med sin hær gjennom Franken til Hallstadt ved elven Main og så snur om sørover via Nürnberg til Öttingen, deretter tilbake til Donau.

## Kilder
**Douglas Miller*, Armies of the German Peasants´ War 1524-26 ISBN 1-84176-507-4
Slaget ved Pfeddersheim

**Slaget ved Pfeddersheim** var et av de siste større slagene i den tyske bondekrigen. Da kurfyrsten av Pfalz var på vei hjem, fikk han høre at en by hadde blitt tatt av en bande med bønder. Han snudde deretter om og dro mot Pfeddersheim med egen hær.

## Slaget
Først sendte kurfyrsten to kompanier og en skvadron i forveien for å narre bøndene til å tro de hadde en større hær enn ham, for så å deretter rykke hans egne styrker i kolonner for å fange inn bøndene som kom ned fra deres posisjoner ved byen Pfeddersheim.

Kampen var kort, men brutal. Kurfyrstens styrker drev vekk de angripende bøndene og fikk tatt alle kanonene og de kunne så omringe byen mens restene av bondehæren flyktet vekk med et tap på  falne.

Den 24. juni, etter en stund med bombardement, overga byen seg til kurfyrsten. Han kunne da på nytt returnere hjem til Pfalz.

## Kilder
**Douglas Miller*, Armies of the German Peasants´ War 1524-26, 2003 ISBN 1-84176-507-4
Slaget ved Zabern

**Slaget ved Zabern** fant sted 15-16. mai 1525 i Alsace under Den tyske bondekrigen. Slaget ble utkjempet av en bondehær under ledelse av Erasmus Gerber mot en samling av leiesoldater fra Spania, Tyskland, Flandern, Italia, Albania og Frankrike under ledelse hertug Anton av Lorraine. Bondehæren ble slått av hertugens leiesoldater.

## Bakgrunnen
Ved slutten av april 1525 hadde velorganiserte styrker av bønder blitt mobilisert i Alsace og langs elven Sundgau. Gruppen fra nedre Alsace-regionen hadde 18 000 mann og var den største hærstyrken i denne konflikten. Opprøret var så velorganisert at en nær totalmobilisering av den mannlige befolkning var mulig. Bondehæren jagde bort de øverste stender og den 12. mai marsjerte de til Zabern fra Mauermunster. Hertugen av Lorraine ville ikke forhandle bondeopprørene og følte seg tvunget til å gripe inn. Han samlet en sterk hær på 11 000 mann.

## Slaget
Den 15. mai 1525 blir Slaget ved Zabern innledet vet at begge parter åpnet artilleri-ild mot hverandre. Hertugen ble overrasket over bondehærens ildkraft. Han trekker styrkene tilbake opp til skråningene der landsbyene St Johann og Steinburg lå og ble stående der resten av dagen. Erasmus Gerber besluttet seg for å tilkalle forsterkninger fordi hans styrker var for få til å foreta et angrep.

Den neste dagen var to kolonner kommet fram. Mens den ene gikk inn i Lupstein langs elven Zorn, stoppet den andre 6 km vekk uten å gripe inn i stridighetene. Lupstein ble raskt et åsted for et brutal blodbad på bøndene. For å slå ned all motstand var hertugen tvunget til å ødelegge landsbyen Lupstein, uten at bøndene i byen Zabern kunne gjør noe. 

Bøndene i Zabern skulle overgi seg etter en kortvarig forhandling og de gikk med på betingelsesløs overgivelse. Hundre gisler ble først sendt til hertugens leir utenfor byen Zabern som garanti. Men leiesoldatene gikk på eget initiativ gikk til angrep og massakrerte gislene. Dette ble stående som et signal om at bøndene i Zabern var slått ved overraskelsesangrep. I panikk ble flere tusener drept i en massakre som måtte beskrives som virkelig ondskapsfull. Med svik og kaldblodighet hadde hertugen tillatt et overgrep på vergeløse folk og hans leieknekter var kommet utenfor kontroll.

## Etterspillet
Da hertugen skulle drar hjem møtte han en bondehær fra midtre Alsace. Han knuste bøndene under Slaget ved Schweiler før han kom til Nancy, sin residensby. Med dette var hele bondeopprøret nådeløst slått ned. Overgrepene som hadde hendt mot bøndene i Alsace sagt å være verre enn i lignende hendelser i Tyskland.

## Referanser
Ebba Lodden

**Ebba Lodden** (født 9. november 1913 i Tønsberg, død 14. januar 1997) var Norges første kvinnelige fylkesmann.

Hun var fylkesmann i Aust-Agder fra 1974 til 1983, Som politiker representerte hun Arbeiderpartiet.

I 1977 ble hun utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kunstig grasrotbevegelse

En **kunstig grasrotbevegelse**, **liksomgrasrotbevegelse** er en profesjonell PR-kampanje som forsøker å skape falskt inntrykk av å være spontan grasrotbevegelse. Målet er å framstå som en uavhengig folkelig reaksjon mot en politiker, politisk gruppe, produkt, tjeneste, hendelse eller liknende ved sentral orkestrering av mange personers ytringer. Begrepet **kunstig grasrotbevegelse** er basert på den nydannede engelske termen **astroturfing** (AstroTurf er kjent som en type kunstgress produsert av det amerikanske selskapet Textile Management Associates). 

## Norske eksempler
Eksempler på norske kunstige grasrotbevegelser er
* *Fight for your right*, regissert av MTV i 2005 for å vinne tilbake plass på Canal Digitals kabel-TV-nett. Utøvende aktør var det norske PR-byrået Consilio.
* *Kvinnfolk bak rattet*, regissert av Bilimportørenes landsforening for å redusere bilavgiften

## Referanser


## Kilder
*Jakob Berg. «Grasrøtter med bismak». I: *Kommunikasjon*, nr 4, 2005 (PDF, direktelink)
Slaget ved Schladming

**Slaget ved Schladming** er en sjelden seier for bøndene under den tyske bondekrigen som dessuten spredt seg fra mot vest i Alsace til øst i Østerrike, de mindre oppstandene som den i Østerrike er mindre kjent.

## Bakgrunnen
Ved våren 1525 hadde bøndene og minearbeiderne gjort opprør spesielt i Tirol og Vorarlberg, byen Salzburg blir tatt der festningen Hohensalzburg blir satt under beleiring. Gruvene i Pinzgau og Gastein hvor gull og sølv utvinnes var for viktig for erkehertugen å setter i fare så han beordrer de adelige i Steiermark og Kärnten til å reist en hær på 5 000 mann som blir rekruttert fra Ungarn, Böhmen og Tyskland. Denne hæren skulle sendes mot opprørerne, men det vist seg fort at hæren var dårlig organisert og at opprørerne i Salzburg var en samling av bønder, byfolk og minearbeider som var alt annet enn enkelt å knuste.

## Slaget
Opprørerne hadde fått viten om den kommende hæren så på Radstadt blir en hær på 3 500 mann dannet under Michael Gruber som rykket mot deres motstanderne som hadde kommet til gruvebyen Schladming. I to kolonner marsjerer opprørerne mot den adelige hærens leir om natt og tok disse ved overraskelse.

Dietrichstein forsøkt å snur slagets gang ved å setter inn sitt kavaleri, men vognene var tatt og med disse feltkanonene som blir tatt i bruk av opprørerne. Til slutt måtte Dietrichstein flykter med hans hær slått i biter under overraskelsesangrepet.

## Etterspillet
Det ydmykende nederlaget var tungt å fordøyer for de adelige som rettet deres vrede mot erkehertugen som kom opp i en del vanskeligheter i Innsbruck. Først ved august var 10 000 landsknekter under Georg von Frundsberg sendt til Salzburg der beleiringen av Hohensalzburg fortsetter. Det kom til en avtale i september som skulle gjør slutt på krigen, men det var senere brutt.

Krigen fortsetter inn i vinteren hvor opprørerne demonstrer stor dyktighet under deres leder Michael Gaismair som fra våren 1526 måtte slåss mot en ganske stor hær. Den schwabiske liga, Østerrike, Bayern og erkebiskop av Salzburg hadde gitt bort deres styrker som kom inn i flere sammenstøter. **Golling**, **Kitzbühel**, **Kirchberg** og **Meuterdorf** var navner på disse mindre slager i året 1526 hvor bøndene aktuelt vant.

Men til slutt på Radstadt måtte Michael Gaismair gir opp ved juni 1526 da hans hær var omringet og desimert. Etter å ha brutt seg ut kom han over alpene til Venezias territorialer. Der skulle han blir en del av de Italienske Krigene og blir en stor plage for erkehertug Ferdinand i mange år. Først i 1532 fikk erkehertugen opprøreren snikmyrdet i Padova. Med hans død var den siste ånd av Den tyske bondekrigen slukket og bøndene måtte utholder flere århundrer med hard aristokratisk styre.

## Kilder
**Douglas Miller*, Armies of the German Peasants´ War 1524-26 2003 ISBN 1-84176-507-4
Dass (andre betydninger)

**Dass** kan sikte til:

## Personer
* Anders Dass
* Benjamin Dass
* Petter Dass
** Petter Dass-dagene
** Petter Dass-medaljen
** Petter Dass-museet

## Toaletter
* Snurredass
* Utedass
My Sweet Lord

**«My Sweet Lord»** er en sang av George Harrison som ble første gang utgitt på hans trippelalbum *[[All Things Must Pass]]* og er produsert sammen med Phil Spector. Den handler primært om Gud og gjentar manifestasjoner av den hinduistiske guden Vishnu i teksten.

I den selvbiografiske boken *I Me Mine* (1982) nevner Harrison at «Jeg ønsket å vise at Halleluja og Hare Krishna er egentlig det samme. Jeg sang Halleluja først og skiftet deretter til Hare Krishna slik at folk ville messe Maha Mantra før de visste hva som skjedde! Jeg hadde messet Hare Krishna i en tid og denne sangen var en enkel ide på hvordan å gjøre en vestlig popsang ekvivalent til en Mantra som repeterer seg selv igjen og igjen med hellige navn.»

Som mange av Harrisons sanger er teksten svært enkel, foruten repetisjoner består den av to vers som er en variasjon av hverandre:

:*My Sweet Lord, I really want to see you*
:*I really want to be with you*
:*I really want to see you Lord but it takes*
:*so long – My Lord.*

Da sangen ble utgitt som singel i 1971, som Harrison skrev i desember 1969, toppet den hitlistene både i Storbritannia og i USA. «My Sweet Lord» var den første singelen fra et tidligere medlem av The Beatles som nådde øverst på hitlistene. Den gjenerobret førsteplassen i Storbritannia i 2002 i tiden etter at Harrison døde av kreft 29. november 2001.

En av de studiomusikerne som deltok på innspillingen av sangen var Eric Clapton. Trommeslager på sangen var Alan White fra gruppa Yes.

Sangen hadde visse likheter med den amerikanske gruppen The Chiffons' sang «He's So Fine» og det ledet til en langvarig juridisk kamp over rettighetene til sangen. En artikkel datert den 6. mars 1971 i *Billboard magazine* rapporterte at rettighetsutbetalingene fra innspillingen var blitt frosset for hele verden. Harrison på sin side har uttalt at han ble inspirert til å skrive «My Sweet Lord» etter å ha hørt Edwin Hawkins Singers' «Oh Happy Day».

Harrison ble funnet skyldig i ubevisst plagiat av «He's So Fine» og ble beordret til å overgi hoveddelen av rettighetsinntektene fra «My Sweet Lord» og deler av inntektene fra albumet *All Things Must Pass*. Harrison skrev og innspilte senere sangen «This Song» om de juridiske problemene med «My Sweet Lord».

## Norsk versjon
Helge Fjalsett har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «O store Gud».

### Innspilling
*Believe, solist: Kjell Fjalsett. Utgitt på singlen Forum FS&nbsp;202 i 1971.

## Eksterne lenker
* 
* Sangteksten til «My Sweet Lord»
*  Plagiarism Suit – Kontroversen om plagiat
* George Harrison Super 70s
* BBC entertainment
Handmade Films

**Handmade Films** var et britisk filmselskap som ble grunnlagt av tidligere Beatles-medlem George Harrison og hans forretningspartner Denis O'Brian i 1969, opprinnelig for å finansiere Monty Python-filmen *Life of Brian* etter at de opprinnelige finanskildene trakk seg.

De mest betydningsfulle filmene som selskapet produsert var:
**[[Life of Brian]]* (1979)
**[[The Long Good Friday]]* (1980)
**[[Time Bandits]]* (1981)
**[[Monty Python Live at the Hollywood Bowl]]* (1982)
**[[Water (movie)|Water]]* (1985)
**[[Mona Lisa (film)|Mona Lisa]]* (1986)
**[[Shanghai Surprise]]* (1986)
**[[Withnail og jeg]]* (orig. *Withnail and I*) (1987)
**[[How to Get Ahead in Advertising]]* (1989)
**[[Nuns on the Run]]* (1990)
**[[Lock, Stock and Two Smoking Barrels]]* (1998)

## Eksterne lenker
* Handmade Films filmography at IMDb
Irma 1000

***Irma 1000*** er et norsk humorprogram av og med Kari Slaatsveen og Barbara Jahn som gikk på NRK Radio fra 1993 til 1995. Programmet kan best beskrives som et talkshow med humoristiske hverdagsbetraktninger. I tillegg inneholdt det faste innslag med ulike figurer fremført av Finn Bjelke, Egil Birkeland og Espen Thoresen. Hvert program startet med en låt av The Beatles. Programmet ble sendt på den nystartede kanalen P3. Det gikk alle hverdager de to første årene, mens det i siste sesong kun gikk mandager, onsdager og fredager . Programmet hadde en varighet på to timer og ble sendt på formiddager. Innspill og forslag fra publikum kom i form av brev og fakser. Finn Bjelke var produsent.

*IRMA 1000* var blant de mest populære programmene på P3. Det oppnådde kultstatus på 90-tallet.

I 1995 hadde de en sending fra en FN-leir i Libanon.

Første sending med *Irma 1000* gikk på P3 den 3. september 1993. Siste sending gikk 31. desember 1995.

## Innslag
Standupkomikeren Jonas Rønning deltok det første året med serien «Jonas snakker med gamle damer!».

Aase Cathrine Myrtveit hadde en fast spalte der hun spilte en dame som trodde hun var prinsesse.

Egil Birkeland sto bak stemmene til blant annet karakterene Jimmy Hendriksen i korttidsminneforeningen K.O.R.T, den sangglade, men umusikalske lektor Elvis Pressberg, den onde veterinæren Basse Spanielsen som ikke likte folk eller dyr, hans bror Bror Spanielsen, etterforsker ved Bagatellavsnittet, Oslo Politikammer, og teltprest Kvisthus.

Espen Thoresen hadde den faste spalten «Innmari guffent».

Finn Bjelke hadde flere skikkelser som gikk igjen i programmet. Hverdagshelten var en - en litt stakkarslig mann med et nytt, sykt navn hver gang. Han var dessuten Ken i Barbie og Ken, og ikke minst den legendariske Trond Pettersen - også kjent som Trond Pet. Mannen som spiller trompet uten å ha trompet!

*Irma 1000* serverte også hørespillet «Aorta», en absurd serie der overlege Hege Renne og sykepleier Lege Halvorsen ved øre-nese-hals-avdelingen på St. Annes Hospital hadde hovedrollene, og figurer som blant andre Hannibal Overlysveggen og Konrad Kentauren dukket opp.

## Annet
I 1995 gav de ut en samle-CD med sketsjer og musikk fra programmet, kalt «Irma 1000: Ikke akkurat hudfargede knestrømper».

Kjenningsvignetten til programmet var en gjenskapning av Arne Bendiksens «Alle venter på sommer» med Elisabeth Granneman. I *Irma1000* ble den fremført av Jorild Eiksund og komponert av Jan Kranmo.

## Referanser
Veddeløpsbane

En **veddeløpsbane** er en arena hvor det foregår organisert veddeløp for dyr (hester, hunder, kameler).

Navnet *totalisatorbane* benyttes også, det ordet kommer opprinnelig fra en maskin (totalisator) som beregner tilbakebetaling til spillerne (odds) ut fra innsatsen på de enkelte deltagerne i veddeløpet.

## Norge
Fra 24. september 1982 har Norsk Rikstoto det overordnede ansvaret for all totalisatorspill i Norge.
I Norge er det utelukkende totalisatorbaner for spill på hester. Det er 10 travbaner med totalisator, og en galoppbane.

### Travbaner
* Bergen Travpark (BT) ved Bergen
* Biri Travbane (BI) ved Gjøvik
* Bjerke Travbane (B) ved Oslo
* Forus Travbane (F) ved Stavanger
* Harstad Travpark (HA) ved Harstad
* Jarlsberg Travbane (J) ved Tønsberg
* Klosterskogen Travbane (K) ved Skien
* Momarken Travbane (M) ved Mysen
* Sørlandets Travpark (ST) ved Kristiansand
* Varig Orkla Arena på Fannrem

;Tidligere travbaner
* Drammen Travbane (D) ved Drammen
* Leangen Travbane (L) ved Trondheim

### Galoppbane
* Øvrevoll Galoppbane (Ø) ved Oslo

## Tilbakebetalingsandeler
Tilbakebetalingsandelen er den andelen av spillernes innsatser som blir tilbakebetalt til spillerne etter at premier til hesteeierne, kommisjonærkostnader, arrangørens andel og statens avgifter (3,5%) er fratrukket. Tilbakebetalingsandelen er ulik for ulike typer spill. Fra 20. mars 2000 er tilbakebetalingsandelene:
* Vinner – 80 %
* Plass – 80 %
* Duo – 75 %
* Dagens dobbel – 75 %
* Trippel – 70 %
* V5 – 65 %
* Internasjonal V65 – 65 %
* V75 – 60 %

## Eksterne lenker
* Lov om veddemål ved totalisator
* Reglement for totalisatorbaner.
* Norsk Rikstoto, hjemmeside
Vi ere en Nation vi med

**«Vi ere en Nation vi med»**, egentlig **«Smaaguttenes Nationalsang»**, er en barnesang med tekst av Henrik Wergeland. Teksten ble offentliggjort i bladet *[[For Arbeidsklassen]]* i 1841.

Diktet uttrykker Wergelands ønske om at nasjonaldagen ikke minst skal være barnas dag og at de små også er en nasjon. Den mest brukte melodien er kanskje av André Grétry, men det er noe usikkert. Johan Selmer har også skrevet en melodi til versene.  Wergeland skrev flere dikt i dette versemålet og dermed til denne melodien, jamfør for eksempel «For Fædrelandet» og «Det er min Sjel en frydfuld Trang». Samme versemål og melodi er brukt i Johan Nordal Bruns sang fra 1770-årene, «For Norge, Kjæmpers Fødeland» (eller «Norges Skaal»). De tre første strofene i diktet er prentet inn på baksiden av det norske førerkortet, fra og med januar 2013.

## Sangtekst





## Innspillinger i nyere tid
Lars Lillo-Stenberg «*Vi Ere En Nasjon*» (1996)

Didrik Solli-Tangen «*Vi Ere En Nasjon, Vi Med*» (2021)

## Referanser
Marianegropen

**Marianegropen**, eller **Marianegropa**, er verdens dypeste dyphavsgrop. Marianergropen ligger vest i Stillehavet, øst for Marianene, 342 km sørvest for Guam. Gropen markerer også grensen der to tektoniske plater møtes; Stillehavsplaten trykkes under Filippinerplaten.

Marianergropens maksimale dybde er i Challengerdypet,  meter under havflaten. Hvis man tar breddegraden og ekvatorkrumningen med i beregningen, er gropen ca.&nbsp;,4 kilometer fra jordens sentrum. Det arktiske havet er til sammenligning mindre dypt, 4&ndash;4,5&nbsp;km, men dets bunn er likevel cirka 13,6 km nærmere Jordens sentrum, med en avstand på cirka ,8 km.

I bunnen av gropen, hvor de tektoniske platene møtes, skaper vannsøylen et trykk på 1086 bar (15750 psi), mer enn tusen ganger det atmosfæriske trykket ved overflaten.

## Trieste

Den 23. januar 1960 nådde oseanografen Jacques Piccard, med batyskafen (spesial-ubåten) USS «Trieste» en dybde på  meter. Det var det lengste et menneske hadde kommet ned i gropen.

## Kaikō
Kaikō (海溝, «Havgrop») var en dyphavs-ROV (fjernstyrt undervannsfarkost) konstruert av JAMSTEC, et japansk firma, som i 1995 dykket i Challengerdypet.

## Nereus
I 2009 ble den fjernstyrte ubåten Nereus sendt ned i Challengerdypet i Marianergraven i en dybde på  meter.

## Deepsea Challenger
Den kanadiske filmregissøren James Cameron nådde den 25. mars 2012, bunnen av Marianergropen i farkosten Deepsea Challenger.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
20 spørsmål

***20 spørsmål*** er en norsk radio- og TV-quiz basert på en selskapslek der man skal gjette seg frem til ulike ord ved kun å stille inntil 20 ja- og nei-spørsmål. Programmet gikk opprinnelig på NRK radio (senere NRK P1) fra 1947 til 1985 og igjen fra 2004 til 2016. Den første utgaven ble ledet av Rolf Kirkvaag, mens den nye versjonen ble ledet av Knut Borge, og etterhvert Trond-Viggo Torgersen. Fra 2006 ble den nye versjonen i perioder sendt på TV. Programmet ble nedlagt høsten 2016.

Programkonseptet var det samme som da det gikk på radio fra 1947 til 1985. Da som nå skulle panelet resonnere og stille inntil 20 ja- og nei-spørsmål for å komme frem til et ord som en av lytterne hadde sendt inn. Om de ikke klarte det, fikk lytteren en premie.

Etter relansering på 2000-tallet ble programmet til å begynne med tatt opp i Studio 19 på Marienlyst med Knut Borge som programleder. I 2006 startet man i tillegg å vise det samme programmet på TV i NRK1, da kun som TV-opptak av selve radioprogrammet. I 2009 la NRK om dette noe, og skiftet blant annet til Studio 4. Programmet har hatt fast sendetid på lørdager. Trond-Viggo Torgersen erstattet Knut Borge som programleder 25. august 2012.

Det var fire paneldeltagere i hvert program, men i senere tid har det vært tre. De faste paneldeltagerne på 1970- og 1980-tallet var Alf Nordhus, Gerd Nyquist, Bjørg Gaathaug og Knut-Jørgen Erichsen. Deltagere fra 2004 var: Cille Biermann, Kari Slaatsveen, Helén Vikstvedt, Åsleik Engmark, Gustav Nilsen, Bjarte Tjøstheim, Siri Kristiansen, Ingrid Gjessing Linhave, Marit Voldsæter, Mari Maurstad, Christian Fredrik Mikkelsen, Øystein Bache, Olav Svarstad Haugland, Margrethe Røed, Eirik del Barco Soleglad, Ingunn Thon, Rune Gokstad, Trond-Viggo Torgersen, Finn Bjelke, Nina Stensrud Martin, Knut Lystad, Erik Fosnes Hansen, Linn Skåber, Anne Lindmo, Pernille Sørensen, Paul Håvard Østby, Ingerid Stenvold, Lene Kongsvik Johansen, Tom Totini, Mikkel Niva m.fl.

Programmet hadde også levende musikk i studio, under ledelse av kapellmester/pianist Eivind Thoresen Skarpaas. Med seg hadde han på bass Ole Marius Melhuus og på trommer Totto Hansen. Kjenningsmelodien var skrevet av Nissa Nyberget, som også var kapellmester en tid.

*20 spørsmål* ble regnet som et av de mest populære programmene på NRK Radio noensinne.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  20 spørsmål i NRK nettradio
*  Gjenhør med 20 spørsmål i NRK nettradio
Turf-svindelskandalen

**Turf-svindelskandalen** var en korrupsjonsskandale som i 1877 rammet Scotland Yard, og førte til at detektivenheten ble omorganisert som Criminal Investigation Department. 

## Saken

En rik parisisk kvinne, Madame de Goncourt, ble offer for to engelske svindlere, Harry Benson of William Kurr, som lurte fra henne 30&nbsp;000&nbsp;pund. Scotland Yard ble kontaktet, og *Superintendent* Adolphus Williamson tok saken. Benson ble arrestert i Amsterdam, og Williamson hyret inn den flerspråklige *Chief Inspector* Nathaniel Druscocih for å hente fangen. Det viste seg at dette ble svært vanskelig. Kurr ble det også vanskelig å få fatt i; de tre politimennene som var sendt ut for å fakke ham mislyktes hver gang, ettersom Kurr alltid slapp unna i siste liten. Tilslutt fikk de tak i ham i Edinburgh, og han ble stilt for retten. 

Scotland Yard var forbløffet over alle vanskelighetene man hadde møtte, og Benson og Kurr ble avhørt om dette. Det viste seg at inspektør John Meiklejohn hadde tatt imot bestikkelser fra Kurr helt siden 1873. Mot store summer hadde han tipset Kurr hver gang politiet nærmet seg svindleren. Druscovich hadde også blitt innblandet, ettersom han hadde fått mulighet til å låne penger fra Kurr for å betale sin brors gjeld. En annen som ble trukket inn i saken var *Chief Inspector* Palmer, som ser ut til å ha blitt lurt inn i det av sine kolleger.

## Etterspill

De tre politimennene fikk dommer på to års fengsel. Skandalen skadet også Williamsons karriere; han var ikke mistenkt for direkte innblanding, men ble sterkt kritisert for å ikke ha god nok kontroll over sine underordnede. 

Etter at en høringskomité hadde gått gjennom saken ble detektivenheten omorganisert for å gjøre det vanskeligere for tjenestemennene å være korrupte.
Mona Lisa (film)

***Mona Lisa*** er en film fra 1986 som forteller historien om småkriminell som blir innviklet i det farlige livet til en luksusprostituert. Filmen har Bob Hoskins, Cathy Tyson, Michael Caine, Robbie Coltrane og Sammi Davis i de viktigste rollene.

Filmen er skrevet av Neil Jordan og David Leland, og ble regissert av Jordan. Den ble produsert George Harrison for hans selskap Handmade Films.

## Handling
George, en gangster som nylig ble løslatt fra fengsel, får jobb i London av sin tidligere sjef, Denny Mortwell. Han begynner som sjåfør og livvakt for en prostituert ved navn Simone. Mortwell vil også at George skal samle informasjon om Simones velstående kunder for å drive utpressing av dem. Simone, som har jobbet hardt for å utvikle førsteklasses oppførsel og bedre klientell, misliker den uhyggelige og frittalende George. Men når George og Simone finner ut mer om hverandre, danner de et vennskap. George begynner å bli forelsket i henne. George samtykker i å risikere hans eget liv for å hjelpe Simone med å finne hennes tenåringsvenninne Cathy, som har forsvunnet. Simone frykter at Cathy blir misbrukt av hennes voldelige tidligere hallik, Anderson.

George blir stadig mer revet mellom hans følelser for Simone, hans forpliktelser overfor sjefen Mortwell, og forholdet til sin tenåringsdatter Jeannie, en jente som ønsker å ha faren sin i livet hennes. Etter at Anderson angriper George, flykter Simone til Brighton. George finner endelig Cathy og tar henne med til Brighton for å gjenforene henne med Simone, hvor han låner Simone pistolen sin. Han oppdager at Simone og Cathy er kjærester, og at Simone ikke bryr seg om ham, og bare brukte ham til å finne Cathy. Mortwell og Anderson kommer for å ta kontroll over Simone og Cathy. Men en rasende Simone skyter begge to, og truer med å skyte George.

## Om filmen
;Anmelderne
Filmen mottok positive kritikerreaksjoner da den ble utgitt i 1986. Den amerikanske filmkritikeren Roger Ebert skrev at de to hovedfigurene – horen og hennes sjåfør – «forholdene mellom de to figurene i filmen er interessant ettersom begge, av ulike grunner, har utviklet en stil som ikke avslører mye». Vincent Canby, som skrev for The New York Times, kalte filmen for «kitsj med klasse».

## Priser og nominasjoner
I 1987 fikk Bob Hoskins prisen *Golden Globe Award* for beste skuespiller i et drama. Hoskins ble også nominert for Oscar som beste skuespiller i en hovedrolle, men vant ikke.

## Rollebesetning

* Bob Hoskins som George
* Cathy Tyson som Simone
* Michael Caine som Denny Mortwell
* Robbie Coltrane som Thomas
* Clarke Peters som Anderson
* Kate Hardie som Cathy
* Zoë Nathenson som Jeannie.
* Sammi Davis som May.
* Rod Bedall som Terry.
* Joe Brown som Dudley
* Pauline Melville som Georges kone.
* Hossein Karimbeik som Raschid
* John Darling som hotell-ansatt.
* Maggie O'Neill som kvinne på Paradise Club
* Bryan Coleman som gentleman.
* Perry Fenwick som en hallik

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Philip Zimmermann

**Philip R. Zimmermann** (født 12. februar 1954) er opphavsmannen til Pretty Good Privacy (PGP), en programvare laget for kryptering og digital signering av e-post. 

Zimmermann publiserte programmet som freeware i 1991, i kjølvannet av kraftig vekst på Internett, og ga dermed vanlige folk et verktøy for å sende virkelig privat e-post. Dessverre for Zimmermann er det ulovlig i USA å eksportere avansert krypteringsteknologi og han ble satt under etterforskning. Den urimelige rettsforfølgelsen tålte ikke medienes lys da tilhengere av programvaren hans valgte å publisere programvarekoden i bokform for å illustrere forsvarets poeng; krypteringsalgoritmer må logisk sett være skjermet av allmenn ytringsfrihet. Tiltalen ble frafalt i 1996 og Zimmermann grunnla sitt eget selskap. 

I 2006 lanserte Zimmermann et nytt program, Zfone, for kryptering av taleforbindelsen over internett som vil sørge for at uvedkommende ikke kan overhøre samtaler på ip-telefoni.

Zimmermann har mottatt en rekke priser. I 1995 oppga Newsweek at Zimmermann var blant de 50 mest innflytelsesrike menneskene på Internett, og i 2001 ble han tatt opp i CRN Industry Hall of Fame.  

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Offisielle sider
Rena kartonfabrikk

**Rena kartonfabrikk [[ASA]]**, ofte bare kalt **Rena kartong** og liknende, var en bedrift på Rena i Åmot kommune i Innlandet som drev med papir- og kartongproduksjon. Selskapet ble grunnlagt av Tollef Kilde 1. januar 1913 og nedlagt i 1998. Rena kartong hadde på det meste ca. 550 arbeidere.

## Historikk
Bedriften drev sin virksomhet basert på tømmer fra østerdalsregionen. I 1916 startet produksjonen av kartong og i 1932 startet fabrikken, som den første i Norge, med produksjon av pappkasser.

Under andre verdenskrig i Norge ble fabrikken bombet, men bygd opp igjen i 1943. Under det meste av virksomheten hadde fabrikken økonomiske problemer som følge av hardt konkurranseutsatt marked. På grunn av forurensing har bedriften gjennom hele dens historie hatt pågang fra miljøvernorganisasjoner.

Fabrikken er nå revet og det er blitt bygget blokker på området. Noen renainger mener nok fortsatt at fabrikken burde vært ivaretatt og blitt brukt videre etter restaurering.


File:Rena set fra Flyvemaskin - no-nb digifoto 20150810 00073 bldsa PK29962.jpg|«Rena set fra Flyvemaskin“, gammelt postkort.
File:Rena Kartonfabrik - no-nb digifoto 20150810 00096 bldsa PK30008.jpg|Gammelt postkort av Rena Kartonfabrik.
File:Rena - no-nb digifoto 20150807 00233 bldsa PK29997.jpg|Rena med kartongfabrikken ved Glomma.
Harry Söderman

**Harry Söderman** (1902–1956) var en svensk kriminaltekniker. 

Söderman, også kalt *Revolver-Harry*, var sjef for Statens Kriminaltekniska Anstalt (SKA) i Sverige fra 1939 til 1953. Han tok blant annet del i oppbygginga av en norsk og dansk politihær i Sverige under andre verdenskrig, der han fra 1943 til 1945 var utdanningsansvarlig for disse polititroppene.

Han hjalp også til med å overføre politimyndigheten i Oslo til Hjemmefronten 7. mai 1945 og med å frigi politiske fanger. I Møllergata 19 sørget han kvelden 7. mai for at ny politimester Henrik Meyer og riksadvokat Sven Arntzen overtok styringen. Söderman kom til Norge etter personlig avtale med Heinrich Fehlis, til gjengjeld smuglet Söderman ut Fehlis' elskerinne og deres 8 måneder gamle baby. Söderman var også involvert i det såkalte Lillehammer-kuppet i mai 1945, hvor tyske etterretningsspesialister fra Wehrmachts hovedkvarter på Lillehammer ble overført først til Sverige for deretter å gå i amerikansk tjeneste etter krigens slutt.

Söderman er blant annet omtalt i Anders Johanssons bok *Den Glömda Armén – Norge-Sverige 1939-1945*.

For sin innsats ved krigens avslutning i Norge ble Söderman tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren.

## Referanser


## Litteratur
* Harry Söderman: Polititroppene i Sverige. Skandinavisk mellomspill. Gyldendal Norsk Forlag, Oslo 1946.
*Harry Söderman: Mitt liv som politimann. J. W. Cappelens Forlag, Oslo 1957. Originalens tittel Policeman's Lot. Funk & Wagnalls Company, USA 1956.
*Tore Pryser, *Svik og gråsoner: Norske spioner under 2. verdenskrig*. Spartacus forlag, Oslo 2010 ISBN 9788243005075

## Eksterne lenker
* Svensk politi om Harry Södermans liv (på svensk)
* Kort om to bøker om Harry Söderman (på svensk)
Council tax

**Council tax** er den viktigste formen for personlig skattlegging i England, Skottland og Wales. I Nord-Irland, som også er del av Det forente kongerike, benyttes andre former for skattlegging. Council tax ble innført i 1993 for å erstatte den meget upopulære koppskatten Community charge, som hadde blitt innført 1989 i Skottland og 1990 i England og Wales.

Basis for skatten er fast eiendom. Alle boliger plasseres i en av åtte kategorier, benevnt fra A til H, basert på estimert kapitalverdi. Lokale myndigheter bestemmer skattenivået ved å fastlegge en rimelig, årlig skatt på en bolig i kategori D med to voksne beboere. De andre kategoriene fastsettes så automatisk ut fra dette. Enslige voksne får 25% avslag. 

Den gjennomsnittlige skatten på en bolig var i 2006 1&nbsp;056 pund. I kategori D var gjennomsnittet 1&nbsp;268 pund.
Esher

**Esher** er en by i Surrey i distriktet Elmbridge i sørøstlige England. Den ligger i nærheten av elven Mole, som renner ned til Themsen. Esher er en forstadsområde for London, omtrent 23&nbsp;km sørvest for Charing Cross. Byen har en lineær hovedgate hvor butikkene ligger, men består ellers av hovedsakelig boliger. Byen dekker et stort område som marker en av de ytre grensene av Stor-Londons tettbebygde områder (*built-up area*), og i sør grenser den til veien A3 Portsmouth Road. I henhold til folketellingen i 2011 bor det 6 743 innbyggere i byen.

## Beskrivelse

Esher lå innenfor den angelsaksiske føydale inndelingen av Elmbridge hundred.

Esher nevnes skriftlig første gang i *[[Domesday Book]]* i 1086 som *Aissela* og *Aissele*, og eiendomsforholdene beskrives detaljert.

Byen vokste etter at det ble stoppested for skyssvogntrafikken på vegen mellom London og Portsmouth som senere ble omdannet til en A3-motorveg på midten av 1970-tallet. På 1500-tallet hadde kong Henrik VIII av England området som et kongelig jaktområde og det gjorde byen velstående. Clive av India bygde herskapsboligen Claremont, og denne ble senere en kongelig bolig som ble brukt av dronning Victoria av Storbritannia. Prins Leopold av Sachsen-Coburg levde her inntil han ble konge av Belgia. Dronning Victoria lånte ut huset til den franske eksilkongen Ludvig Filip av Frankrike og dennes hustru Marie-Amelie etter den franske revolusjonen av 1848.

George Harrison fra The Beatles hadde hus her som han kalte for «Kinfauns» i løpet av 1960-tallet. De andre Beatles-medlemmene var ofte på besøk i Harrisons hjem og hans primitive hjemmestudio.

Sandown Park-racerbane ligger i byen i nærheten av stasjonen (Waterloo via Weybridge). Byen er i dag primært en soveby for beboere og pendlere som har sitt arbeid i London.

Den engelske komikergruppen Monty Python har flere referanser til byen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Nettsted for lokalsamfunnet
* Esher Residents Association
* History of Esher
* (Esher) West End Flower Show
All Nepal Communist Revolutionary Coordination Committee (Marxist-Leninist)

**All Nepal Communist Revolutionary Coordination Committee (Marxist-Leninist)** – ANCRCC (ML) – (*Den All-nepalske Revolusjonære Kommunistiske Koordinasjonskomiteen (marxist-leninistisk)*), var en partibyggende organisasjon  i Nepal fra 1975 til 1978.

Historisk var den et skritt på veien i oppbygginga av det som skulle bli Nepals store, legale og moderate kommunistparti fra 1991, som er best kjent som UML.

Organisasjonen var danna med utgangspunkt i Jhapeli-gruppa, ei lokal kommunistgruppe som starta et opprør i distriktet Jhapa i 1971. I åra som fulgte begynte den å slå seg sammen med andre lokale grupper. 

ANCRCC (ML) fortsatte og systematiserte dette organisatoriske arbeidet ved å slå seg sammen med et stort antall andre kommunistgrupper. Noen var lokale organisasjoner som hadde fortsatt å fungere etter at det gamle Nepals Kommunistiske Partis organisasjon slutta å fungere rundt 1965. Etter dette hadde Nepal en svært oppsplitta kommunistbevegelse med en mengde kommunistpartier og mindre grupper. Mange av organisasjonene som ANCRCC (ML) rekrutterte, var danna ved splittelser i disse partiene.

Stiftelsen av dette samarbeidsforumet var også en motreaksjon mot dannelsen av det nye prokinesiske kommunistpartiet NKP (Chautho Mahadhiveshan) (parentesen betyr Fjerde landsmøte) i 1974, som blei det største og viktigste kommunistpartiet i Nepal på resten av 1970-tallet. Lederne av Jhapeli-gruppa rekna seg også som tilhengere av Mao Zedongs Tenkning, og så derfor dette nye partiet som en konkurrent.

Politisk fortsatte  ANCRCC (ML) å følge Jhapeli-gruppas naxalittiske politikk. Den konsentrerte utbygginga si om områder på landsbygda med sikte på å starte væpna kamp, likvidere godseiere osv.

Den politisk suverene lederen av gruppa var  C. P. Mainali. Andre medlemmer var  K. P. Sharma Oli  og Madan Kumar Bhandari, som kom med i 1977.

I 1978 stifta ANCRCC (ML) det nye partiet NKP (ML), som blei 1980-tallets største kommunistparti i Nepal.

Det nye partiet fortsatte fra starten å bygge videre på Jhapeli-gruppas naxalittiske politikk, samtidig som det trakk inn nye lokale kommunistgrupper. C. P. Mainali var første generalsekretær.

Etter flere års utvikling i moderat retning blei NKP (ML) i januar 2001 den viktigste og dominerende partneren i danninga av NKP (forent marxistisk og leninistisk) alias UML.

## Se også

* Nepals Kommunistiske Parti
* East Kosi Provincial Committee
*Jhapeli-gruppa
* NKP (ML)
* NKP (Ekikrit Marksbadi ra Leninbadi) alias UML
* Chandra Prakash Mainali
* K. P. Sharma Oli
* Madan Kumar Bhandari
Den britiske gruvearbeiderstreiken 1984–1985

**Den britiske gruvearbeiderstreiken** var en større industriell aksjon og arbeidskonflikt som rammet Storbritannias kullgruveindustri i årene 1984 og 1985 i den britiske kullindustrien. Hensikten var et forsøk på å forhindre nedleggelser av gruver som var betraktet som ulønnsomme i kullindustrien, som hadde blitt nasjonalisert i 1947. Den ble ledet av Arthur Scargill fra National Union of Mineworkers (NUM) mot National Coal Board (NCB), et statlig organ. Motstanden mot streiken ble ledet av den konservative regjeringen til statsminister Margaret Thatcher, som var fast bestemt på å redusere fagforeningenes makt. Streiken regnes som et avgjørende punkt i den britiske arbeiderbevegelsens historie, og sees ofte som slutten på fagbevegelsens storhetstid i landet.

Kullgruveindustrien var i stor grad nasjonalisert, og sterkt subsidiert. Regjeringen og dens støttespillere mente at industrien var døende, og at man på et tidspunkt måtte slutte å holde den i live gjennom økonomisk støtte. Kritikere påpekte at Storbritannia hadde en større produktivitet i kullgruveindustrien enn andre steder i Europa og Nord-Amerika, og at problemet var at den britiske industrien fikk mindre subsidier enn konkurrenter i andre land.

Streiken endte med at National Union of Mineworkers (NUM) led nederlag. den konservative regjeringen kunne dermed fortsette med sitt program for et fritt marked med privat eierskap og mindre subsidier. NUMs politiske makt var fullstendig knust, og noen få år senere måtte Labour Party tilpasse seg den nye politiske virkelighet.

Konflikten førte til dype konflikter i det britiske samfunnet. Det var ved flere tilfeller sammenstøt mellom streikende og streikebrytere. Politiet ble sterkt kritisert av mange for sin rolle i disse sammenstøtene, fordi mange mente politiet tok side i konflikten. Voldelige konfrontasjoner mellom flygende streikevakter og politiet preget den årelange streiken, som endte med en avgjørende seier for den konservative regjeringen og tillot nedleggelsen av de fleste av Storbritannias kullgruver. Mange observatører anser streiken som «den bitreste arbeidskonflikten i britisk historie». Antall arbeidsdager som gikk tapt på grunn av streiken var over 26 millioner, noe som gjør den til den største siden generalstreiken i 1926. Journalisten Seumas Milne sa om streiken at «den ikke har noen reell parallell – i størrelse, varighet og innvirkning – noe sted i verden».

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Miner's Advice – nettsted som gir informasjon og hjelp til tidligere kullgruvearbeidere
* Den offisielle nettstedet til NUM
* Et blikk på dagens gruvedrift
Geir Nordkil

**Geir Nordkil** (født 24. november 1969) har vært gruppeleder for Kristelig Folkeparti i Bodø. Han har tidligere hatt verv i landsstyret til Det Norske Misjonsselskap og jobber til daglig som etterforsker av økonomisk kriminalitet i bodøpolitiet. 

## Referanser
Kees van der Pijl

**Kees van der Pijl** (født 1947) er en nederlandsk statsviter, professor ved University of Sussex i Storbritannia. I 1983 leverte han inn doktoravhandlingen sin *Imperialism and class formation in the North Atlantic area* som i 1984 ble utgitt i omarbeidet versjon som *The making of an Atlantic ruling class*. Denne boka regnes som regel som startskuddet for den såkalte Amsterdamskolen innenfor studier av internasjonale relasjoner.

Med basis i teoretikere som Karl Marx, Antonio Gramsci, Louis Althusser, Nicos Poulantzas og Robert W. Cox lanserte van der Pijl en tese om at det etter 2. verdenskrig hadde utviklet seg en transatlantisk fraksjon av borgerskapet hvis klasseinteresser i stor grad ligger til grunn for den politikken som har vært ført i den vestlige verden og dermed, som en konsekvens av dette, verden som helhet. Det betyr ikke at han mener at staten er uviktig i internasjonal politikk, men at man er nødt til å analysere flere nivåer og sammenhengen mellom disse.

Det er særlig tre kjennetegn som skiller Amsterdamskolen fra andre teorier om internasjonale relasjoner, og som van der Pijl har lagt stor vekt på i sine studier:
# Politisk utvikling både i og mellom stater vurderes som deler av en transnasjonal dynamikk med global kapitalakkumulasjon og klasseformasjoner.
# Den politiske utviklingen er ikke et spørsmål om aktør eller struktur, det er et spørsmål om en dialektisk utvikling der aktør og struktur påvirkes gjensidig.
# Motsetningen mellom nasjonal og internasjonal er ikke lenger i stand til å forklare utviklingen i politikken internasjonalt.

## Viktigste bøker
* *[https://web.archive.org/web/20041214190007/http://www.theglobalsite.ac.uk/atlanticrulingclass/ The Making of an Atlantic Ruling Class]* (London: Verso) 1984
* *Vordenker der Weltpolitik. Einführung in die internationale Politik aus ideengeschichtlicher Perspektive* (Opladen: Leske + Budrich) 1996
* *Transnational Classes and International Relations* (London: Routledge) 1998
* *Global Regulation: Managing Crises After the Imperial Turn* (redigert sammen med Libby Assassi og Duncan Wigan) (Basingstoke, Palgrave Macmillan) 2004
* *Global Rivalries from the Cold War to Iraq* (London, Pluto Books; New Delhi, Sage) 2006

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* The Aesthetics of Empire and the Defeat of the Left
Pipinidene

**Pipinidene** eller **arnulfingerne** er medlemmene i en familie av frankisk adel som tjente som rikshovmestre, *de facto*&ndash;herskere, i de frankiske kongedømmene Neustria og Austrasia som ble nominelt styrt av merovingerne. Den siste av pipinidene var Karl den stores far Pipin den yngre (også kjent som *Pipin den lille*) (714&ndash;768) som ble rikshovmester i 741 da hans far Karl Martell døde og ble etterhvert valgt til konge i 751. Etter styret til hans sønn, Karl den store, ble huset kjent som karolingerne.

## Eksterne lenker
* BBC2: «From Merovingians to Carolingians : Dynastic Change in Frankia» (på engelsk)
Legemiddelkjemi

**Legemiddelkjemi** eller **farmasøytisk kjemi** omfatter de viktigste legemidlers og legemiddelgruppers kjemi: tredimensjonal konfigurasjon, syntese, metabolisme og stabilitet. Sammenhengen mellom tredimensjonal struktur av legemiddelet og biologisk aktivitet er også et viktig moment.

Faget er grunnlag for farmakologi og galenisk farmasi.

## Litteratur

* 
*
Bowlerhatt

En **bowlerhatt**, også kalt **bowler** og **skalk**, er en hard herrehatt av filt med rund topp og smal brem. 

## Historie
Den første kjente bowlerhatten ble tegnet for Thomas Coke, 1. jarl av Leicester i 1850 av hattemakerne James og George Lock i St. James's Street i London. Deres opprinnelige betegnelse var *iron hat* («jernhatt»). Lockbrødrene sendte designet til hattemakerne Thomas og William Bowler, som fremstilte en prototype til jarlen. Hatten har siden båret disse hattemakernes navn.

Grunnen til at hatten ble konstruert så hard var at den skulle gi en viss beskyttelse mot sammenstøt med grener mens man red gjennom skogområder.

Den ble enormt populær på slutten av 1800-tallet, som en mellomting mellom overklassens flosshatt og arbeiderklassens bløte filthatter. 

I London ble bowlerhatten det typiske hodeplagget for *gentlemen*, og det ble et engelsk kulturelt ikon. I 1960-årene begynte hattebruk å gå av moten, og det er derfor sjelden man ser en bowlerhatt i bruk. 

Bowlerhatten inngår i noen uniformer, spesielt Oransjeordenens formelle antrekk som brukes under parader i Nord-Irland. En del styrker i Storbritannias politi bruker en hatt av bowlertype. 

I USA er bowlerhatten også kjent som *derbyhatt*, og i Sør-Amerika brukes den av en del kvinner, spesielt blant indianere. Både britisk trafikkpoliti og Frelsesarmeen har tradisjonelt hatt bowlerhatt som en del av sin kvinneuniform.

## I media

Stan Laurel og Oliver Hardy gikk med bowlerhatter i sine filmer om Helan og Halvan *(Laurel and Hardy).* Den britiske skuespilleren Charlie Chaplin gjorde bowlerhatt, bart og stokk til sitt varemerke i rollen som landstryker i en rekke stumfilmfarser på 1920-tallet.

## Galleri

Fil:Charlie Chaplin.jpg|Charlie Chaplin som *the tramp,* landstrykeren.
Fil:John W. Bubbles.jpg|Den amerikanske skuespilleren John W. Bubbles i lys bowlerhatt 1935.



## Eksterne lenker
* 
* Søk på «bowler» i DigitaltMuseum
Klodulf av Metz

**Klodulf** (død 8. juni 696 eller 697) var biskop av Metz omtrent fra 657 til 697. Klodulf var sønn til Arnulf, biskop av Metz, og den yngre bror av Ansegisel, rikshovmester i Austrasia.

Før han ble ordinert, hadde Klodulf giftet seg med en ukjent kvinne og fått en sønn kalt Arnulf.

Han ble biskop av Metz i 657 som den tredje etterfølgeren av sin far, og holdt embetet i 40 år. I sin tid som biskop dekorerte han St Stefanskatedralen rikt. Han var også i nær kontakt med sin svigerinne St Gertrude av Nivelles. 

Han døde i Metz og ble gravlagt i kirken St Arnulf. I Nivelles ble han hedret som **Sankt Clou**, særlig på grunn av sin forbindelse med Sankt Getrude.

## Eksterne lenker
* Middelalder-genealogi
* Økumenisk leksikon
* Chlodulf hos saarland-biografien.de
You Like Me Too Much

**«You Like Me Too Much»** er en sang av The Beatles som ble skrevet av George Harrison. Den ble innspilt den 17. februar 1965 og første gang utgitt på albumet *[[Help! (album)|Help!]]* i Storbritannia og på albumet *Beatles VI* i USA, begge i 1965.

Både Paul McCartney og George Martin spilte forskjellige pianodeler på samme piano, men på hver sin ende av et.

## Personell
* John Lennon — akustisk rytmegitar, elektrisk piano
* Paul McCartney — bass, piano
* George Harrison — førstestemme, dobbelt spor, førstegitar
* Ringo Starr — trommer, tamburin
* George Martin — piano

## Kilder
* MacDonald, Ian (1995). *Revolution In the Head: The Beatles' Records and the Sixties*. Vintage. ISBN 0-7126-6697-4.

## Eksterne lenker
* Sangtekst 
* Alan W. Pollacks notat om «You Like Me Too Much»
* «The Harrisong, Part III»