Tater-/romaniutvalget

**Tater-/romaniutvalget** ble opprettet av den norske regjeringen i 2011. og avleverte sin sluttrapport *NOU 2015:7 Assimilering og motstand* 1. juni 2015. Utvalgets oppgave var å undersøke og beskrive utviklingen av norske myndigheters, institusjoners, organisasjoners og andre virksomheters politikk og tiltak overfor taterne/romanifolket fram til i dag. Norsk senter for menneskerettigheter var sekretariat for utvalget.

## Bakgrunn
Målet for norsk offentlig politikk overfor taterne/romanifolket fra slutten av 1800-tallet og frem til midten av 1980-tallet hadde som målsetting å avvikle «omstreifervesenet». Det var et erklært mål å avvikle og endre kulturen og levemåten til taterne/romanifolket, og lære dem til «å bli nordmenn». Assimileringspolitikken ble gjennomført ved tiltak i utvalgets mandat  karakteriseres som kraftige og rasistisk motiverte overgrep, som tvangssterilisering, tvungen bosetting, bortplassering av barn, plassering på Svanviken arbeidskoloni og forbud mot å ha hest. 

I 1998 ga norske myndigheter en offisiell unnskylding til romanifolket/taterne for de overgrep som de har vært utsatt for. Samme år fikk romanifolket status som nasjonal minoritet. Det skjedde i forbindelse med at Norge ratifiserte Europarådets rammekonvensjon om beskyttelse av nasjonale minoriteter.

Helsingforskomitéen presenterte våren 2009 rapporten *”Norsk romani/taterpolitikk Fortid, nåtid, fremtid”*, hvor en av anbefalingene var å iverksette en offentlig granskning.

## Funn og anbefalinger
Utvalget konstaterer at taterne/romanifolket gjennom store deler av 1900-tallet ble utsatt for en offisiell og hardhendt assimileringspolitikk med diskriminerende formål og virkning på særlig to områder: omsorgsovertakelse av barn og tvungen bosetting. Aktive instrumenter var Norsk misjon blant hjemløse og offentlige myndigheter. Utvalget skriver:

*"Tiltak mot barn var et sentralt virkemiddel i assimileringspolitikken overfor taterne/romanifolket. Barn ble tatt fra foreldrene og plassert i barnehjem og fosterhjem, og omsorgsansvaret ble overført til Misjonen. I løpet av to generasjoner fra 1900 ble nesten en tredjedel av barn født i tater-/romanifamilier bortsatt av barnevernet. Dette hadde dramatiske konsekvenser for gruppen som helhet."*

Mange barn ble utsatt for omsorgssvikt, mishandling og overgrep etter omsorgsovertagelsen. I perioden 1950–1970 ble 40 prosent av kvinnene som var på Svanviken arbeidskoloni sterilisert under oppholdet, og utvalget konstaterer dessuten at folkegruppen har beyudelig lavere utdanningsnivå og et "oppsiktsvekkende høyt dødelighetsnivå". 

#### Anbefalinger
Utvalget anbefaler ulike tiltak som oppgjør for politikken og skadene tiltakene har medført:
* Tydelig og bredt kommunisert bekreftelse av ansvar for overgrep og forsømmelser fra myndigheter og Den norske kirke
* Økt formidling av kunnskap om historien til folkegruppen selv, offentlige myndigheter, og forvaltningsnivåer
* Økt innsats for bedrede levekår og helse blant tatere og romani
* Styrket tillit mellom folkegruppen og myndigheter
* Tiltak for styrket organisering av folkegruppen og bedre samarbeidsorganer mellom folkegruppen og norske myndigheter
* Undervisnings- og opplæringstiltak om taterne/romanifolket blant offentlige tjenesteinstitusjoner
* Tiltak for likeverdig og reell tilgang til skole og utdanning
* Tiltak for redusert diskriminering av folkegruppen av politiet

## Medlemmer
* Knut Vollebæk – leder av utvalget fra 20.08.13
* Asbjørn Eide  (ledet utvalget frem til 20.08.13)
* Marius Emberland
* Anna Gustavsen
* Per Haave
* Agnes Inderhaug
* Karen Sofie Pettersen
* Laila Susanne Vars
* Johanne Bergkvist

## Se også
* Romanifolket
* Tatere
* Norsk senter for menneskerettigheter
* Nasjonale minoriteter
* Menneskerettigheter

## Referanser