Milford Haven

**Milford Haven** (walisisk: *Aberdaugleddau*) er en by og et samfunn i Pembrokeshire i Wales. Den ligger på nordsiden av Milford Haven Waterway, en elvemunning som danner en naturlig havn som har vært brukt som havn siden middelalderen. Milford Haven er det mest folkerike samfunnet i grevskapet, med en befolkning i henhold til folketellingen i 2021 på 14 798 innbyggere.

Byen ble grunnlagt i 1790 av William Hamilton. Han hadde til hensikt at det skulle være havn for hvalbåter, men innen 1800 utviklet det seg som et skipsverft for Royal Navy, noe det forble til skipsverftet ble overført til Pembroke i 1814. Det ble deretter en kommersiell dokk, med fokus som på 1960-tallet, etter byggingen av et oljeraffineri bygget av Esso, endret det seg til logistikk for fyringsolje og flytende gass. Innen 2010 var byens havn blitt den fjerde største i Storbritannia målt i tonnasje, og fortsetter sin viktige rolle i Storbritannias energisektor med flere oljeraffinerier og en av de største terminalene for flytende naturgass i verden.

Byens havn er opprinnelig naturlig, og er dannet av elven Pembroke og bukta Daugleddau; elven Pembroke og elven Cleddau har gitt byen sitt walisiske navn ved at begge munner ut i den samme bukta. Den tar imot særlig oljetankere, fergetrafikk til og fra Irland og fritidsbåter. I tillegg til havnen er oljeraffinering viktigste næringsvei i byen. Blant severdigheter i byen er Fort Hobberston, den ene av festningverk bygget i 1865 for å forsvare havnen, samt et museum og ruinene av et gammelt observatorium. 

Den naturlige havnen ivar kjent som en trygg havn og ble utnyttet til flere historiske militære operasjoner gjennom historisk tid. Felttog utført fra Haven omfattet en del av invasjonen av Irland i 1171 av Henrik II og av Oliver Cromwell i 1649. Styrker som har gjort landgang her er blant annet franske eller bretonske Jean II de Rieux’ forsterkninger til Owain Glyndŵrs walisiske opprør i 1405. I 1485 gikk den framtidige Henrik VII i land nær fødestedet sitt i bukta Mill Bay før han marsjerte videre til England.

## Historie

Byen Milford ble grunnlagt i 1793, etter at William Hamilton fikk vedtatt en parlamentslov, *Hubberston and Pill, Pembroke, Docks and Piers Act 1790 (30 Geo. 3. c. 55)*, for å etablere havnen i Milford, og har fått navnet sitt fra den naturlige havnen i Milford Haven, som hadde blitt brukt i flere hundre år som et mellomlandingssted på sjøreiser til Irland og som et ly for norrøne nordboere og vikinger. Den var kjent som en trygg havn og er nevnt i Shakespeares *[[Cymbeline]]* (1610) som *«blessed Milford»* («velsignede Milford»). 

Den ble brukt som base for flere militære operasjoner, som Richard de Clares invasjon av Leinster i 1167, Henrik IIs invasjon av Irland i 1171, Johan av Englands fortsatte undertrykkelse av irene i 1185 og 1210 og Oliver Cromwells invasjon av Irland i 1649; mens styrker som har gjort landgang er blant annet Jean II de Rieuxs forsterkning av Glyndŵr-opprøret i 1405 og Henrik VIIs landgang ved i 1485 før han marsjerte mot England. Ved slutten av 1700-tallet ble de to lokale elvene brukt til å laste og losse varer, og omkringliggende bosetninger ble etablert, herunder det middelalderske kapellet og gårdsbruket Summer Hill Farm, de eneste menneskeskapte strukturene på det framtidige stedet for Milford.

William Hamilton, byens grunnlegger, hadde ervervet landet fra sin hustru, Catherine Barlow fra Slebech. Hans nevø, Charles Francis Greville, inviterte syv kvekerfamilier fra amerikanske Nantucket og Martha's Vineyard til å bosette seg i den nye byen og utvikle en hvalfangstflåte. De begynte med å bygge et skipsverft og leide det ut til herrene Harry og Joseph Jacob. I desember 1796, i en uvanlig ordning, tok Admiralitetets marinestyret kontakt med Jacobs-verftet for å bygge en fregatt og senere et linjeskip 74 kanoner. På grunn av en kombinert mangel på lokalt stående eik, tilgang til tømmerforsyninger fra Østersjøen og lokal kompetanse i volum, gikk imidlertid Jacob-operasjonen snart konkurs.

I 1800, etter Jacobs & Sons’ konkurs, ble marinestyrets overordnede, Jean-Louis Barralier, overtalt til å leie ut tomten til marinestyret og utvikle et skipsverft for bygging av krigsskip. Syv kongelige fartøy ble til slutt sjøsatt fra skipsverftet, herunder HMS «Surprise» og HMS «Milford». Byen ble bygget i et rutenettmønster, antatt å ha vært etter tegning av Jean-Louis Barrallier, som fortsatt hadde ansvaret for skipsbyggingen der for marinestyret. Mellom 1801 og 1803 ble byen og vannveien beskyttet av midlertidige militære batterier ved Hakin Point og sør for St. Katherine's Church, som svar på den oppfattede trusselen etter Fishguard-invasjonen.

Den 11. oktober 1809 anbefalte en marinekommisjon kjøp av anlegget i Milford Haven og formell etablering av et verft for den britiske marinen. Dette skyldtes, ifølge rapporten, at skipene som ble bygget i Millford hadde vist seg å være billigere på grunn av de lave forsyningskostnadene og det rikelige tilbudet av arbeidskraft. Den foreslo kjøp av verftet for £4 455. Men siden dette var etter slaget ved Trafalgar (21. oktober 1805), da behovet for marineskip minket under Napoleonskrigene, og dessuten på et så avsidesliggende sted, virket forslaget forvirrende. I lys av slutten på det fransk-spanske engasjementet på marine og sammenslåingen av de to sidene av den britiske marinen under Admiralitetsrådet, tyder det faktum at den franskfødte Barallier ville forbli ved makten sterkt på at den britiske marinen aksepterte at skipenes manøvrerbarhet var dårligere enn den fransk-spanske alliansens. I et forsøk på å rette opp i denne situasjonen ble Royal Navys første skole for marin arkitektur åpnet i Portsmouth i 1810. Millford skulle da i praksis opprettes som et modellverft under fransk ledelse, hvorfra man kunne ta lærdom for implementering i andre verft.

I 1814 ble Royal Dockyard overført til verftet Pembroke Dock; da Robert Fulke Greville arvet eiendommen i 1824, ble det imidlertid startet en kommersiell dokk som ble hjemmet til en vellykket fiskeindustri. I 1849 ble distriktet Hakin beskrevet som et betydelig sentrum for båtbygging, og i 1906 hadde Milford blitt den sjette største fiskehavnen i Storbritannia, og befolkningen økte. Avisen *Pembrokeshire Herald* hevdet i 1912 at «fiskehandelen er Milfords eneste industri ... byens befolkning har doblet seg takket være den».

I 1863 kom jernbanenettet til Milford, og koblet det til Haverfordwest-linjen og videre. I 1866 ble arbeidet med en ytterligere utvidelse fullført som ga tilgang til dokkene og verftet for skipsopphugging på østsiden av byen. Mellom 1875 og 1886 var dampskipet DS «Great Eastern» en permanent inventar ved Milford Docks, og ble værende der for langvarige reparasjoner. Ankomsten til dokkene ble hyllet som et eksempel på størrelsen på skipene byen kunne forvente å tiltrekke seg.

På slutten av 1850-tallet begynte arbeidet med et nettverk av militære befestninger, kalt *fort*, på begge sider av elvemunningen ved Milford Haven, som et direkte resultat av Royal Commission on the Defence of the United Kingdom. De to befestningene ble utformet i den hensikt å forsvare Storbritannia mot fransk invasjon, men ble aldri brukt til dette formålet. Bemerkelsesverdige eksempler i byen var Fort Hubberstone i Gelliswick og Scoveston Fort nordøst for byen.

I 1901 hadde byens befolkning nådd 5102 innbyggere, og i 1931 hadde den ytterligere doblet seg til 10104. Under første verdenskrig var Haven et samlingssted for konvoier til Gibraltar, og en base under kommando av R.N.R.-kaptein (og pensjonert admiral) Charles Holcombe Dare, for å motvirke aktiviteten til tyske ubåter utenfor kysten av Pembrokeshire. Tidlig på 1900-tallet var det en periode med økt urbanisering av området; i perioden fra første verdenskrig til 1937 ble 312 kommunale boliger bygget, og offentlige tjenester, som strømforsyning og kloakk, ble fullført. Den bratte stigningen til Rath ble på denne tiden konstruert, og i 1939 ble Milford Haven rådhus åpnet på Hamilton Terrace, som på den tiden hadde en innebygd brannstasjon. I 1939 ble det også åpnet et utendørs svømmebasseng på Rath.

Under andre verdenskrig ble Milford Haven valgt som base for allierte amerikanske tropper, og omtrent 1000 amerikanske militærpersonell var innlosjert i byen på denne tiden. De bemannet en amfibisk base som omfattet et sykehus bygget i Hakin og et dokkkompleks i RNMD Milford Haven. Basen hadde 71 offiserer og 902 menige, og spilte en rolle i forberedelsene til D-dagen og invasjonen i Normandie. Til tross for sin strategiske betydning som hjemmet til et stort fiskemarked, et gruvedpot, en linfabrikk og hus for en rekke militærpersonell, unnslapp Milford alvorlig skade fra tysk bombing under andre verdenskrig. Sommeren 1941 falt en bombe på jorder nær Priory Road, og senere samme år skadet en bombe et hus i Brooke Avenue. I ingen av tilfellene var det noen tap.

I 1960 fullførte selskapet Esso arbeidet med et oljeraffineri i nærheten av byen, som åpnet til tross for miljømessige innvendinger. Dette ble etterfulgt av lignende utbygginger av mange andre store oljeselskaper i løpet av en 10-årsperiode, herunder Texaco, Amoco, Gulf og BP. I 1974 kunne Milford skryte av en oljehandel på 58 554 000 tonn, som var tre ganger den samlede handelen til alle de andre havnene i Wales. I 1996 skapte området overskrifter internasjonalt da den norskeide oljetankeren «Sea Empress» gikk på grunn og forårsaket et betydelig oljeutslipp. Tidlig på 1980-tallet var Esso-raffineriet det nest største i Storbritannia.

## Toponymi
Milford Haven er en anglifisering av det gamle norrøne navnet *Melrfjordr* som først ble brukt om vannveien – det norrøne *Melr*, som betyr «sandbanke», og *fjordr*, som betyr «fjord» eller «innløp», utviklet seg til «Milford»; senere ble begrepet «Haven» fra det germanske ordet *Haven* for «havn» lagt til. Byen fikk navnet Milford etter «vannveien, led», og Haven ble lagt til senere, rundt 1868, da jernbaneterminalen ble bygget. Det walisiske stedsnavnet for Milford Haven, «Aberdaugleddau», refererer til elvemunningen som er møtepunktet for «White River Cleddau» (Afon Cleddau Wen) og «Black River Cleddau» (Afon Cleddau Ddu).

På walisisk er begrepet Aber «utløpet» av en elv, derav beskrivelsen av samløpet mellom de to elvene og deres dannelse av en elvemunning. Cleddau kan også referere til handlingen til et våpen eller verktøy som skjærer gjennom landet.

## Referanser


## Litteratur
* Rees, James Frederick (1954): *The Story of Milford*. Cardiff: University of Wales Press.
* McKay, Ken (1989): *A Vision of Greatness: The History of Milford 1790–1990*. Haverfordwest: Brace Harvatt Associates. ISBN 978-0-9515212-0-5.
* Davies, John; Jenkins, Nigel (2008): *The Welsh Academy Encyclopaedia of Wales*. Cardiff: University of Wales Press. ISBN 978-0-7083-1953-6.
* Lowther, F.L. (1924): *Milford Haven*. London: Vickery, Kyrle & Co.
* Richards, Bill (1995): *Pembrokeshire Under Fire: The Story Of The Air Raids of 1940–41*. Pembroke Dock: Paterchurch Publications. ISBN 1870745051.

## Eksterne lenker
* 
* Milford Haven Town Council
* Milford Haven Town Council, nettstedet til  Pembrokeshire County Council
* Milford Haven Port Authority
* Milford Waterfront