Jærsk

**Jærsk** er navnet på talemålet eller dialekten på Jæren. Det hører til de sørvestlandske dialektene. Jærsk tales særlig i kommunene Klepp, Time og Hå samt i byområdet Stavanger-Sandnes-Sola-Randaberg.

Dialekten (talemålet) kalles «jærsk» (eller jærmål) og hører til de sørvestnorske a-målene. Innenfor Rogaland er Ryfylke-mål (rundt fjordbygdene i Ryfylke) og jærsk hovedgruppene. Grensen for -r i flertall går tradisjonelt nord for Rennesøy, mens nordgrensen for "bløte" konsonanter går tradisjonelt på nordsiden av Boknafjorden. På jærsk sier man tradisjonelt  "hesta" og "jente", nord for Rennesøy og i selve Stavanger by sier man tradisjonelt "hestar" og "jenter". Ifølge dette målmerket har jærsk tradisjonelt utbredelse nord til Boknafjorden.  

Grensen mot Dalane i sør kjennetegnes ved blant annet bøyning av sterke og svake hunkjønnsord der Dalane har ulik og jærsk lik bøyning. Sør på Jæren finnes den gamle totalsformen "okke" og "okka" i stedet for "åsse" og "vårt/vår/våre". Jærsk snakkes særlig i kommunene Hå, Time og Klepp. Folkemålet i byene Stavanger og Sandnes har tradisjonelt hatt tydelig preg av jærsk ved siden av et "finere" bymål. Stavanger og Sandnes har hatt sterk tilflytting på 1900-tallet, hvilket har påvirket talemålet. I byene er tradisjonelle former som "steidn" (stein) og "fjeddl" (fjell) mindre utbredt enn på bygdene. I Stavanger er det flere låneord fra dansk og andre fremmedspråk som tysk og nederlandsk. I Stavanger finnes blant annet avvik i flertallsbøyning av intetkjønn (huser og husene, i stedet for hus og huså). I Stavanger, Sandnes, Sola og Randaberg er Stavanger-dialekt utbredt. 

Jærsk kan deles i et nordlig og et sørlig område. Den største forskjellen er pronomenet «oss», som nord for Hå-elva er «osse», mens det sør for elva er «okke».

Skarre-r er et trekk ved jærsk. Personlig pronomen entall (eg/jeg) er påvirka av vokalsenkning og er derfor ikke «eg» som på Stavanger-dialekten men «æg».

Å ta (å ta – tar – tok – har tatt) bøyes slik på jærsk: å ta – tæge – tog – he toge.

## Kjente brukere av dialekten
Kaizers Orchestra er et jærsk rockeband som bruker jærsk når de synger. 11. desember 2007 mottok de Rogaland fylkeskommune sin Bragdpris 2007. I begrunnelsen heter det: *Kaizers Orchestra har opparbeidet seg et renommé som et av Norges beste konsertband. De er kjent både nasjonalt og internasjonalt, og har markedsført Rogaland og jærdialekten på en god måte.*

Fotballspilleren Erling Braut Haaland kommer fra Bryne og snakker jærsk offentlig.

Arne Garborg skrev et landsmål med sterkt innslag av jærsk.

## Grammatikk

### Substantiv

#### Hankjønn

Hovedregel:

En gutt – gutten – fleire gutta – adle guttane

#### Hunkjønn

Hovedregel:

Ei jenta – jentå – fleire jente – adle jentene

Ei dør – dørå – fleire døre – adle dørene

#### Intetkjønn

Hovedregel:

Ett hus – huse – fleire hus – adle huså

Ett eple – eple – fleire eple – adle eplene

### Verb

Alle verb har a-ending i infinitiv, som for eksempel i «å skriva», bortsett fra i nå-verb som «å gå» og «å nå». 

#### Sterke verb

**A-verb**:

Å hiva - hive - heiv - he heve

Å snofla – snofle – snofla – he snofla (å snofla = å snuble)

**E-verb**:

Å spæla – spæle – spælte – he spælt

Å prøva – prøve – prøvde/-te – he prøvd-/t 

**Nå-verb**:

Å nå – når – nådde – he nådd

Å spy – spyr – spudde – he spudd

Å slida – slide – sleid – he slede

Å kryba – krybe – kraob/krøyb – he krøbe

### Pronomen

#### Personlige pronomen

**Subjektsformer**:

Entall: Æg, du, han, hu, dæ

Flertall: Me, de/dåkke, dei

** Objektsformer**:

Entall: Mæg, dæg, (h)an, (hen)na, det

Flertall: Osse/Okke, dåkke, dei

#### Eiendomspronomen

**Entall**:

Hankjønn: Min, din, (h)ans, (hen)nas

Hunkjønn: Mi, di, (h)ans, (hen)nas

Intetkjønn: Mitt, ditt, (h)ans, (hen)nas

**Flertall**:

Vår(t)/Okka, dåkka/as, deira/as

### Spørreord

**Bokmål – jærsk**

Hva – kæ

Hvor – kor

Hvem – kem/kenn

Hvorfor – keffår/koffår

Hvordan – koss/kossen

Når – korti/koti/kæ ti

Hvilken/hvilke/hvilket – kæ for ein/kæ for nogen/kæ for et/kæ for ei

### Okka
*Okka* (utt.: *åkka*) er et dialektord fra deler av Sørvestlandet. Det kommer fra norrønt *okkar* (genitiv av *vit* «vi to») med samme betydning som eiendomspronomenet «vår», «vårt» eller «våre» på bokmål (som f.eks. *okka by, okka hus* og *okka ræge*, for henholdsvis «vår by», «vårt hus» og «våre reker»). *Okka* er i bruk i lokale dialekter fra sør for Hååna i Hå, og helt sør til Mandal. Ordet brukes også på Island (*okkar*) og Færøyene (*okkara*) med samme betydning og opphav som tilsvarende i Norge.

Skrivemåten *okka* har også lang historisk bruk: I en «oversettelse» av Romerbrevet til Jær-dialekt fra 1698, omtales Kristus som *okka herræ* («vår herre»). Ivar Aasen, i sin *Prøver af Landsmaalet i Norge* (1853), skriver *okka* med *o*. I hans fotnote til vendingen *hjå okke* skriver han at det betyr «hos oss» og legger til «*Lyder sædvanlig isj’okke. I [[Hardanger]] hedder det; isjaa aako (isj’aako, el. sjaako). I det gamle Sprog: hjá (í hjá) okkr.*» 

## Referanser