Høylandsmangabey

**Høylandsmangabey** (*Rungwecebus kipunji*), også kjent som **kipunji**, er en monotypisk art av dyreaper i den monotypiske slekten *[[Høylandsmangabey|Rungwecebus]]*. Arten ble først oppdaget i desember 2003 og senere i juli 2004, og den ble beskrevet i 2005. Forrige gang en ny primat ble beskrevet var i 1923, så dette var litt av en begivenhet. Den er ifølge IUCNs rødliste imidlertid *[[sterkt truet]]* av utryddelse. Arten har også blitt oppført i CITES Appendix II, som består av truede arter der internasjonal handel må begrenses for å sikre artenes overlevelse. Genetiske undersøkelser viser at denne underlige arten er en stabil hybrid mellom en mangabey- og en bavian-art, og trolig er eneste pattedyrart som er et resultat av hybridisering mellom to slekter.

## Etymologi
Opprinnelsen til den lokale beskrivelsen *kipunji* stammer sannsynligvis fra flere språk. Uttrykket er imidlertid nyakyusa, et bantuspråk som trolig stammer fra sabaki. Beskrivelsen *kipunji* er sammensatt av de to uttrykkene *kip* og *unji*. *Kip* kan oversettes med *en som bor på «taket»*, som på klipper, berg eller i fjellene, og stammer trolig fra swahili (som også er et sabakispråk), mens *unji* trolig er en omskrivning for *blå*. Kipunji bestyr altså *blå ape fra fjellene*, noe som sammenfaller bra med beskrivelsen av fargenyansene i pelsen og habitatet arten lever i.

## Beskrivelse

Voksne hanner blir i snitt cirka  og har blitt estimert til å veie omkring . Arten har en forholdsvis langhåret og tett pels, som er lys mellombrun (blålig gråbrun) i fargen, med mørkere rødbrun pels i nakken og på issen, samt utover på lemmene, og nærmest hvit tupp på halen. Den bare huden i hendene, på føttene og i ansiktet er tilnærmet sort. Fremst på issen, like over øynene i pannen og nedover kinnene, har arten en krans av lengre oppreiste pelshår, som rammer inn ansiktet og skiller den klart fra artene i slektene *[[Cercocebus]]* og *[[Lophocebus]]*.

Arten viser liten eller ingen kjønnsdimorfisme hva pels og utfarging angår, men de voksne hannene blir marginalt større enn hunnene. Høylandsmangabeyen er en trelevende art som holder til oppe i trekronene. Den er, ikke overraskende, svært sky ovenfor mennesker. Vokaliseringen er høylydt og består av en slags lavfrekvent støtende bjeffing som skiller seg klart fra alle andre dyreaper, og som sådan var den en viktig faktor for å avklare at dette var en selvstendig art i tiden etter at den ble oppdaget.

Som andre Cercopithecinae har også denne arten velutviklede hjørnetenner og tomler, samt karakteristiske kinnposer (*Saccus paraoralis*) som de midlertidig kan gjemme vekk og oppbevare mat i.. Likeledes er den alteter, og kosten består blant annet av frukt, blader, skudd og knopper, frø, sopp, og ulike insekter, edderkopper og små virveldyr. Det er imidlertid også kjent, at arten raider maisåkre i utkanten av sitt utbredelsesområde. Dette har ført til konflikter med lokale bønder, som kan ha drept opp mot 10 prosent av individene i ei gruppe. For å motvirke dette har IUCN igangsatt et program for å skremme vekk apene ved de mest utsatte åkrene. Bøndene læres opp til å bruke høylydte, men enkle trompetlignende blåseinstrumenter av plast (vuvuzela) når apene kommer for å ete, noe som gjerne har skjedd i forbindelse med regntiden (januar–april). Forsøkene tok til i 2013 og har vært effektive. Etter å ha blitt skremt vekk holder apene seg gjerne unna åkrene i opp mot et døgn.

## Utbredelse
Arten består av to isolerte populasjoner som overlever i Tanzanias høyland, i skogområder som tilsammen utgjør cirka , men de to lokasjonene ligger omkring  fra hverandre.

Den største populasjonen teller noe over  individer, men er sterkt fragmentert og befinner seg i et skog og fjellområde som utgjør cirka 12,4 km², i en høyde på cirka  og i et skogområde kjent som Rungwe-Kitulo (09.12º–09.18ºS, 33.67º–33.92ºØ) i Southern Highlands i det sørvestre Tanzania. Populasjonen består av flere mindre subpopulasjoner som lever i grupper på  individer.

Den andre populasjonen teller kun omkring 75 individer og er trolig ikke levedyktig på litt sikt. Den befinner seg i Vikongwa Valley (07.67º–07.85ºS, 35.17º–36.83ºØ), i et skog og fjell område som utgjør cirka . Dette ligger i en høyde på cirka  og er kjent som Ndundulu-skogen, et skogområde som ligger i naturreservatet Kilombero Nature Reserve i Udzungwa Mountains, i det sørsentrale Tanzania. Den lever i grupper på  individer.

## Taksonomi
Arten ble til å begynne med kjent under det vitenskapelige navnet *Lophocebus kipunji*, fordi den morfologisk lignet mest på toppmangabeyer (*Lophocebus*), men litt senere ble den omplassert til sin egen slekt (*Rungwecebus*) av Davenport *et al.* (2006). Dette støttes også av det nye store referanseverket Handbook of the Mammals of the World.

I en tid regnet man med, at *Rungwecebus* var søstergruppen til bavianene, slekten*[[Papio]]* og at arten var nærmere i slekt med bavianer enn mangabeyer. Selv om den opprinnelig fikk navnet *høylandsmangabey*i dagligtale, begynte man derfor å kalle den *kipunji*. Etter å ha gjort en ny og grundigere fylogenetisk analyse av artens DNA hevdet imidlertid Burrell *et al.* (2009), at *R. kipunji* kan ha oppstått som følge av hybridisering mellom en hunn av arten *[[Papio cynocephalus|P. cynocephalus]]* (gulbavian) og en hann av slekten *[[Lophocebus]]* (toppmangabeyer) for cirka  siden. Det er i så fall det første tilfellet blant pattedyr, der man kan dokumentere intergenerisk hybridisering, som har ført fram til en ny, distinkt, langtidsoverlevende art, etter hybridisering på kryss av slektsgrensene.

En studie av Roberts *et al.* (2009) hevder at populasjonen i Southern Highlands trolig har blitt eksponert for genflyt fra slekten *Papio*, men at populasjonen i Ndundulu ikke viser tegn til slik genflyt og er mer opprinnelig i sin form. Det betyr i så fall at de to populasjonene er genetisk ulike, men noen nærmere studier av hver av dem mangler. Studien hevder også at *Rungwecebus* og *Papio* er søstergrupper.

En enda nyere fylogenetisk analyse viser imidlertid at *R. kipunji* er nærmest beslektet med artene i slekten *Lophocebus*, slik den opprinnelig også ble beskrevet. Men støtten i bootstrap er lav innenfor grupperingen *[[Theropithecus]]/Papio/Lophocebus/Rungwecebus*, fordi en stor mengde data mangler for *Rungwecebus*. Om man legger til grunn tidligere molekylære, fenetiske og økologiske analyser er *Rungwecebus* i henhold til denne studien trolig greiest å betrakte som ei distinkt slekt nært beslektet med slektene *Papio*, *Lophocebus*, og *Theropithecus*.

Uavhengig av om hendelsen(e) av genflyt er gamle eller har skjedd i nyere tid, så har *R. kipunji* et genom som består av elementer fra ulike slekter hevder Gontier (2015) i sin bok.

## Inndeling
Inndelingen under følger i hovedsak Mammal Species of the World og er i henhold til Groves (2005), men det interne forholdet mellom slekter og arter regnes fortsatt ikke endelig avklart. Slekten *Rungwecebus* er lagt til i henhold til Davenport *et al.* (2006), noe som blant annet støttes av Handbook of the Mammals of the World i henhold til Mittermeier, Rylands & Wilson (2013). Norske navn og beskrivelser i parentes er nødvendigvis ikke offisielle navn og beskrivelser.

* Catarrhini, østaper
** Cercopithecoidea, (dyreaper og deres like)
*** Cercopithecidae, dyreaper
**** Cercopithecinae, (marekatter og bavianer og deres like) (frukt- og altetere)
***** Cercopithecini, (marekatter og deres like)
***** Papionini, (bavianer og deres like)
****** *[[Macaca]]*, makaker, 21 arter
****** *[[Lophocebus]]*, toppmangabeyer, 3 arter
****** *[[Høylandsmangabey|Rungwecebus]]*, 1 art
******* *[[Høylandsmangabey|R. kipunji]]*, høylandsmangabey
****** *[[Papio]]*, bavianer, 5 arter
****** *[[Theropithecus]]*, kappebavian, 1 art
****** *[[Cercocebus]]*, mangabeyer, 6 arter
****** *[[Mandrillus]]*, mandriller, 2 arter
**** Colobinae, bladaper (bladetere)
** Hominoidea, menneskeaper

## Referanser




## Eksterne lenker
*