open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Ready Player One

***Ready Player One*** er en dystopisk sciencefictionroman fra 2011, og debutromanen til Ernest Cline. I 2012 ble romanen tildelt en Alex Award fra seksjonen Young Adult Library Services Association i American Library Association og Prometheus Award.

Cline solgte romanen i juni 2010, i en budkrig, til Crown Publishing Group (en avdeling av Random House). Boken ble publisert 16. august 2011. En lydbok ble utgitt samme dag, fortalt av Wil Wheaton, som er nevnt kort i ett av kapitlene.

En filmatisering, regissert av Steven Spielberg, hadde premiere våren 2018, med Tye Sheridan i hovedrollen.

Romanen har en film adapsjon som kom ut i 2018 og var regissert av Steven Spielberg.

## Handling
I år 2045 har verden fått store problemer på grunn av en energi-krise og økende global oppvarming, som forårsaker omfattende sosiale problemer og økonomisk stagnasjon. Mennesker forsøker å flykte til et virtuelt univers kalt OASIS. Samfunnet ble opprettet av James Halliday, som nylig har dødd. Hans testamente etterlot seg en rekke ledetråder mot et påskeegg, skjult bak en serie dører som bare kan løses opp med tre nøkler i OASIS. Den personen som klarer å løse disse gåtene skal motta hele Hallidays formue, og kontroll over selve OASIS. Wade Watts er en tenåring som bor i en slum sammen med sin tante.

Wade går på skole i OASIS, men mangler virtuell valuta eller XP-nivå for å reise til andre steder. Han er en "gunter" (eller egg-jeger) som bruker all sin fritid på å utforske filmer, sanger, TV-serier og videospill fra 1980-tallet og 1990-tallet i forsøk på å finne ut av Hallidays testamente. Denne "Jakten" har pågått i fem år, men ingen har klart å finne den første nøkkelen (en kobber-nøkkel) men Wade, som går under avatar-navnet Parzival, oppdager endelig kobber-nøkkelen som låser opp First Gate. Men Wade blir kontaktet av Nolan Sorrento, en leder for Innovative Online Industries (IOI) som også ønske å kontrollere OASIS. Sorrento tilbyr Wade en lukrativ jobb for å hjelpe IOI med å gjennomføre egg-jakten. Men etter at Wade nekter, forsøker de å myrde ham.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Utdrag fra boken fra Scribd
IAAF World Challenge

**IAAF World Challenge** er en årlig serie med friidrettsstevner, organisert av IAAF.

Serien ble etablert i 2010, og er for utøvere på nivået under Diamond League, men i IAAF World Challenge kåres det ingen vinnere sammenlagt for sesongen. Stevnene er frittstående stevner. IAAF World Challenge overtok etter IAAF Grand Prix.

## IAAF World Challenge-stevner 2017

## Stevnehistorikk
**Farge:**

## Referanser


## Eksterne lenker
* IAAF World Challenge
Goksøyr

**Goksøyr** er en grend på øya Runde i Herøy kommune. Fuglefjellet Runde kan nås fra Goksøyr.

## Eksterne lenker
*
Karl Mannheim

**Karl (Károly) Mannheim** (1893–1947) var en ungarskfødt britisk sosiolog. Mannheim studerte i Budapest og hørte til kretsen rundt Georg Lukács. I 1920 flyttet Mannheim til Heidelberg og ble påvirket av Emil Lederer og Max Weber. I årene 1930–33 var han professor i sosiologi i Frankfurt am Main. Etter Hitlers maktovertakelse ble han presset ut av sin stilling i Frankfurt, emigrerte til Storbritannia og ble professor i sosiologi ved London School of Economics. I 1943 ble han professor i utdanningssosiologi ved University of London. 

Mannheim regnes som en sentral skikkelse innen kunnskapssosiologien. Hans viktigste verker er *Ideologie und Utopie* (1929), *Wissenssoziologie* (1931) og *Diagnosis of Our Time* (1943).

I 1945 ble han professor i utdanningssosiologi ved University of London som Fred Clarkes etterfølger. Mannheims arbeider ble fulgt opp og drøftet av blant andre Karl Popper, Theodor Adorno og T.S. Eliot.

Mannheim ble født i Budapest og hørte til det intellektuelle miljøet rundt Georg Lukács (Galilei-klubben, som inkluderte brødrene Michael Polanyi og Karl Polanyi). Lukács hadde en betydelig innflytelse på Mannheims intellektuelle utvikling særlig den teoretisk marxismen. Foreldrene var jødiske og av middelklassen. Den unge liberale og endringsorienterte intelligensiaen i Budapest besto tidlig på 1900-tallet for det meste av jøder fra middelklassefamilier. Det var et tydelig skille mellom miljøet i Budapest og det tradisjonsbundne miljøet på landsbygda. Arbeiderbevegelsen var i stor grad anti-intellektuell og antisemittisk.

Lukács inspirerte Mannheim til å reise til Tyskland i 1912 for å studere. I Tyskland ble Mannheim påvirket av blant andre Georg Simmel. Da han kom tilbake i 1917 ble Mannheim en ledende figur i Lukács-miljøet. I 1918 tok Mannheim doktorgraden i Budapest. Da Miklós Horthy kom til makten forlot Mannheim, sammen med mange andre intellektuelle, landet og han reiste første til Wien i desember 1919. Fra Wien reiste Mannheim til Freiburg i Tyskland og slo seg etter en tid ned i Heidelberg der han  i 1925 ble *Privatdozent* (lærer). I Heidelberg ble han del av kretsen rundt Max Weber som fortsatte å møtes etter at Weber døde i 1920. I 1930 ble Mannheim professor ved Universitetet i Frankfurt. I 1933 fjernet nazistene ham fra professorstillingen og via Amsterdam reiste han til London.

Michael Polányi, Mannheims jevnaldrende flyktning fra Budapest, korresponderte og diskuterte med mange ledende vitenskapsfolk i samtiden. De to møttes London ved flere anledninger. Trolig hadde de to møtt hverandre som studenter i 1915 da de begge var til stede ved søndagsdiskusjoner hjemme hos filmteoretikeren Béla Balázs i Budapest.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ramiro Reducindo

**Ramiro Reducindo** (født 10. februar 1979) er en meksikansk bokser.

Han representerte Mexico under Sommer-OL 2004 i Athen, der han ble utslått i første runde. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Quercus afares

***Quercus afares*** er en løvfellende eikeart i bøkefamilien. 

Den blir opptil 25 m høy, og unge trær har en pyramideformet krone. Barken er korkaktig og har dype furer. Unge skudd er hårete, men blir glatte. Bladene er 7–14 cm lange og 4–6 cm brede. Det er 8–12 par bladnerver som ender i en tann. Oversiden er skinnede grønn, og undersiden er dekket av hvite hår. Bladene visner om høsten, men sitter på utover vinteren. Nøttene er 4 cm lange, og nøtteskåla omslutter en tredjedel av nøtta.

*Quercus afares* vokser på sur grunn i fjellskoger nordøst i Algerie og nordvest i Tunisia. Den forekommer vanligvis enten sammen med korkeik eller med kanarieeik, men rene bestander er funnet 1000–1300 moh. i et område som hadde vært utsatt for skogbrann. Den ble tidligere regnet som en varietet av kastanjebladeik (*Quercus castaneifolia*) fra Iran og Kaukasus, men molekylærgenetiske studier viser at *Quercus afares* er oppstått som en hybrid mellom korkeik og kanarieeik. Det er overraskende ettersom disse to eikeartene er ganske fjernt beslektet. *Quercus afares* skiller seg fra foreldreartene genetisk, morfologisk og økologisk og kan betraktes som stabilisert hybridart.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Diamond League 2017

**Diamond League 2017** er den åttende sesongen av friidrettsserien Diamond League, som arrangeres av IAAF. 

Første stevne var Qatar Athletic Super Grand Prix i Doha 5. mai, og finalestevnene er Weltklasse Zurich 24. august og Mémorial Van Damme i Brussel 1. september. 

Et nytt poengsystem ble innført i 2017. De åtte beste i hver øvelse i hvert Diamond League-stevne får poeng (8–7–6–5–4–3–2–1), gjennom de 12 første stevnene. Men, i motsetning til tidligere år brukes disse poengene kun til å bestemme hvilke utøvere som blir kvalifisert for finalen, som arrangeres i enten Zürich eller Brussel. Utøveren som vinner en øvelse i finalen vinner denne øvelsen i Diamond League for sesongen, og pengepremiene fordeles også utelukkende ut ifra resultatene i finalen.

## Konkurranse
### Øvelser

### Kalender

## Resultater

### Menn
#### Stevner

#### Stevner (forts.)

### Kvinner
#### Stevner

#### Stevner (forts.)

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Diamond League
Andrew Morton

**Andrew Keith Paul Morton** (født 15. juli 1959) er en australsk programvareutvikler, best kjent som en av de ledende utviklere av Linuxkjernen. Han har vært blant vedlikeholderne av filsystemet ext3 og er også blant vedlikeholderne av et journalførende lag av blokkutstyr.

## Eksterne lenker
*Interview: Andrew Morton; Jeremy Andrews; Kerneltrap; 14. februar 2002.
Terrorangrepet i London 3. juni 2017

**Terrorangrepet i London 3. juni 2017** startet kl. 22.08 lokal tid da en varebil kjørte ned en folkemengde på London Bridge, hvorpå de tre gjerningsmennene forlot bilen og knivstakk flere personer. Gjerningsmennene kjørte så videre til Borough Market hvor de knivstakk flere restaurantgjester. Åtte mennesker ble drept, og minst 48 skadet, og de tre gjerningsmennene ble skutt av politiet etter kort tid.

## Referanser
KGraft

**kGraft** er en egenskap ved Linux-kjernen som implementerer live patching av en kjørende operativsystemkjerne. Ved å unngå behovet for gjenoppstart av systemet med den nye kjernen som inneholder de ønskede endringer, sørger kGraft for å maksimalisere systemets oppetid og tilgjengelighet. Samtidig tillater  kGraft kjernerelaterte sikkerhetsoppdateringer uten at de øker den skedulerte nedetid. kGraft tillater at komplette funksjoner i en kjørende kjerne blir erstattet av oppgraderinger, og gjør dette trygt ved at de oprinnelige versjonene erstattes av deres oppgraderinger for å sike per-prosess konsistens mens live patching blir utført.

kGraft blir utviklet av SuSE og er lisensiert under GNU General Public License versjon to og tre (GPLv2 og GPLv3). Den 27. mars 2014 ble kGraft tilgjengelig for Linuxkjernen, og det minimalistiske grunnlaget for live patching ble innført i versjon 4.0, som ble lansert 12. april 2015.

## Referanser
Samfunnsvitenskap og profeti

***Samfunnsvitenskap og profeti*** (originaltittel *The Poverty of Historicism*, «Historisismens elendighet») er en av den østerriksk-britiske filosofen Karl R. Poppers mest sentrale bøker. Verket kom først ut som en artikkelserie i 1944/45, og som bok hos forlaget Routledge (London) i 1957. Boka har blitt trykt opp en rekke ganger (1960 og 1961 med mindre rettelser) og er oversatt til 30&nbsp;språk – til norsk av Bernt Vestre i 1971 (Gyldendal, Oslo).

Popper mynter i denne boka begrepet *[[historisisme]]*, som betegner troen på at den menneskelige historie følger nødvendige lover, og at det derfor er historiefagets oppgave å oppdage disse lovene og forutsi historia. Popper viser derimot at allmenngyldige historiske lover ikke fins (og ikke *kan* finnes). Totalitære regimer har dessuten ofte brukt historiske forutsigelser («profetier») som rettferdiggjørelse for sin politikk. Historisismen er dermed ikke bare feil, den fører også lett til totalitarisme.

Popper skisserer samtidig en alternativ vitenskapsteori for historie- og samfunnsvitenskapene, som er basert på hans kritiske rasjonalisme: I&nbsp;stedet for å lete etter absolutte lover, bør historikere prøve å forstå, forklare og interpretere historiske trender og begivenheter som *unike hendelser* (jf. idiografisk vitenskap). Forklaringen bør foregå i form av testbare hypoteser, som så kan sjekkes mot historiske kilder. Siden all vitenskap (inkludert naturvitenskap) forutsetter interpretasjon, kan ikke «objektiv historieskriving» være noe mål, men bør erstattes av en pluralisme av ulike beskrivelser fra ulike (og helst uttalte) perspektiv.

## Bokens tittel
Originalutgavens tittel, «Historisismens elendighet» (*The Poverty of Historicism*), er en kritisk referanse til Marx’ «Filosofiens elendighet» (*Misère de la philosophie*), som i sin tur var en kritikk av Proudhons «Elendighetens filosofi» (*Philosophie de la misère*). Tittelen på den norske oversettelsen må ikke misforstås dithen at Popper bare beskylder samfunnsvitenskapelige strømninger for historisisme og profeti, han avdekker noen av de samme feilene i naturvitenskapene (eller, mer korrekt, i scientismen).

## Se også
* Historisisme
* Kritisk rasjonalisme

## Noter


## Eksterne lenker
* Nasjonalbibliotekets fulltekstutgave av den norske oversettelsen (gratis for norske IP-adresser)
* Utgaver tilgjengelig i Oria
The Self and Its Brain

***The Self and its Brain: An Argument for Interactionism*** («Selvet og dets hjerne. Et argument for interaksjonisme») er en bok skrevet av filosofen Karl R. Popper og nevrofysiologen John C. Eccles, utgitt i 1977. Forfatterne forsvarer interaksjonismen, dvs. oppfatninga om at kropp og sinn (eller hjernen og ''jeg''-et) gjensidig påvirker hverandre.

Boka er delt i tre deler:
* Del I (side 1–224) er skrevet av Popper og er en filosofisk avhandling om selvet og dets rolle. Han skisserer inndelingen i verden 1–3 (kroppen, sinnet, bevissthetsinnholdet) og hvordan denne leder frem til en teori om interaksjonisme. Etter en kritikk av alternative teorier (materialisme, determinisme, epifenomenalisme m.m.) skisserer han kropp–sinn-problemets idéhistorie fra forhistorisk tid til det 20. århundret.
* Del II (side 225–421) er skrevet av Eccles og er en nevrologisk avhandling om hjernen og dens funksjoner. De ulike kapitlene handler om hjernebarkens anatomi, bevisste sanseinntrykk, villet bevegelse, innsikter i hjernens funksjon basert på hjerneskader, betydningen av Brocas og Wernickes område for menneskelig språk, selvbevissthet og hukommelse.
* Del III (side 423–568) består av tolv dialoger mellom forfatterne. Her drøfter de enigheter og uenigheter seg imellom og implikasjonene av sine og hverandres teorier. Til tross for store forskjeller i faglig bakgrunn og verdensanskuelse (Popper var agnostiker, Eccles teist) ender begge opp med et nokså sammenfallende syn på kropp–sinn-problemet.

## Eksterne lenker
* Elektronisk versjon av den første utgaven (krever betaling)
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere:
** 
** 
** 
**
Unended Quest

***Unended Quest: An Intellectual Autobiography*** («Uavsluttet søken. En intellektuell autobiografi») er den østerriksk-britiske filosofen Karl Poppers autobiografi. Den var opprinnelig skrevet som åpningskapitlet til boka *The Philosophy of Karl Popper*, men utkom i bokform fra 1976 og er oversatt til 20 språk.

Bokas 40 kapitler gjengir de ulike personlige og faglige stadiene i Poppers liv, men inneholder også digresjoner om bl.a. musikk, som var en av Poppers store lidenskaper, og en rekke filosofiske problemer (bl.a. essensialisme, induksjon, metafysiske forskningsprogrammer, «verdienes plass i en verden av fakta»). Boka avsluttes med Poppers bibliografi, som har blitt oppdatert fortløpende (sist i utgava fra 2002).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
** engelske utgaver:
*** 
*** 
*** 
*** 
*** 
** svensk oversettelse:
***
Realism and the Aim of Science

***Realism and the Aim of Science*** («Realisme og vitenskapens mål») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper (1902–1994). Boka kom ut i 1983 og utgjør bind&nbsp;1 av Poppers «postskriptum» til hans *[[Logic of Scientific Discovery]]* (1934/1959).

Boka består av to deler, hvorav den første («The Critical Approach») utdyper hovedtemaene fra (og oppklarer misforståelser av) *Logic of Scientific Discovery*. Kapitlene handler om umuligheta av induksjon (avsnittene 1–16), avgrensninga av vitenskap (§&nbsp;17–23) og betydninga av metafysikk (§&nbsp;24–26). Delens siste kapittel (§&nbsp;27–33) utvikler et mål på «styrkningsgraden» (*degree of corroboration*) av en teori (i&nbsp;hvor stor grad en teori har blitt styrka gjennom empiriske tester). I&nbsp;del&nbsp;2 av boka («The Propensity Interpretation of Probability», §&nbsp;34–61) gir Popper en utfyllende beskrivelse av sin tolkning av sannsynligheter som *[[propensitet]]er*.

Boka var ferdigskrevet i 1956, men av ulike årsaker stoppa korrekturen opp året etter. Manuskriptet ble liggende i 25&nbsp;år, før Poppers tidligere student W.W. Bartley besørga utgivelsen (utvida med en oppdatert innledning og noen nye fotnoter som Popper tilføyde i 1981/82). Boka kom først (1983 til 1988) ut i parallelutgaver på forlagene Hutchinson (London) og Rowman & Littlefield (Totowa), og fra 1992 hos Routledge (London).

## Eksterne lenker
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere:
** 
** 
** 
** 
**
A World of Propensities

***A World of Propensities*** («En verden av åpne muligheter») er filosofen Karl Poppers siste monografi, utgitt i 1990 på forlaget Thoemmes (Bristol). Boka er på bare 51&nbsp;sider og inneholder to foredrag fra 1988 og 1989, som utdyper Poppers tanker rundt «propensiteter» og evolusjonær erkjennelsesteori. Boka er oversatt til tolv språk, deriblant svensk.

## 1. foredrag: «En verden av propensiteter»
Med *propensitet* refererer Popper til det iboende «virkeliggjøringspotensialet» som mange naturlige prosesser har: Noen hendelser skjer ikke med ren nødvendighet, men med en viss sannsynlighet, som enten virkeliggjøres eller ikke. Menneskelig aktivitet kan påvirke slike propensiteter (dvs. bidra til mulige hendelsers virkeliggjøring og åpne opp for nye muligheter). Andre propensiteter er derimot helt uavhengig av menneskelig inngripen (f.eks. radioaktivt henfall).

Siden sannsynligheter for fysiske hendelser kan forbli konstant under konstante betingelser, konkluderer Popper at propensiteter er «*mer enn muligheter*» (s.&nbsp;12): «De er like virkelige som krefter eller kraftfelt». Han er klar over at denne påstanden kan høres merkelig ut, men påpeker at en rekke filosofer og fysikere (bl.a. Berkeley, Mach og Hertz) også nekta å tro på krefter og avviste dem som okkulte størrelser.

## 2. foredrag: «Mot en evolusjonær erkjennelsesteori»
Alle organismer (dyr, amøber, trær osv.) har kunnskap om verden, som er bygget inn i deres morfologi, fysiologi, adferd osv. i form av evolusjonære tilpasninger. Popper påpeker at dette er a&nbsp;priori kunnskap (dvs. at den ikke trenger å erverves av enkeltindividet), selv om den ikke nødvendigvis representerer *a&nbsp;priori sannheter*. Den består av medfødte, ubevisste forventninger til miljøets beskaffenhet. Hvis forventningene ikke blir innfridd, må organismen utvandre, tilpasse seg eller&nbsp;dø. (Der alternativene «utvandring» og «fysiologisk tilpasning» forutsetter at disse evnene tidligere har evolvert.)

På denne måten «lærer» organismer (dvs. tilegner seg implisitt kunnskap om verden) gjennom evolusjon. Popper mener at menneskers læring foregår på en helt parallell måte, bare at mennesker kan «la ideene sine dø i sitt eget sted». Dette oppnår man ved å utsette ideer for kritikk før de settes ut i livet. Dette gjelder både læring på individuelt nivå og utviklinga av vitenskapelig (objektiv) kunnskap på samfunnsnivå. Popper ser på læring ikke bare som en *analogi* til, men som en *fortsettelse* av tilpasning ved evolusjon.

Det at alle teorier bygger på medfødt kunnskap, medfører at mennesker aldri «starter fra scratch» (som *[[tabula rasa]]*), men at alle oppfatninger er korreksjoner av tidligere kunnskap. Kunnskap blir altså ikke «tatt opp» passivt (ved induksjon), men «fravristet naturen» ved aktivt (men ikke nødvendigvis bevisst) å utvikle løsningsforslag og å forkaste de forslagene som viser seg å være feilaktige.

## Sitater

## Eksterne lenker
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
** engelsk utgave:
*** 
** svensk oversettelse:
***
Conjectures and Refutations

***Conjectures and Refutations: The Growth of Scientific Knowledge*** («Formodninger og gjendrivelser. Veksten av vitenskapelig kunnskap») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper (1902–1994). Boka kom ut på forlaget Routledge (London) i 1963 og inneholder 21 av hans artikler og foredrag fra tidsrommet 1940 til 1960. Tre av disse var tidligere upublisert.

Bokas kapitler er organisert i to deler som heter hhv. «Conjectures» og «Refutations». Dette er nøkkelordene i Poppers kritisk-rasjonalistiske vitenskapsteori, siden vitenskapelig fremskritt ifølge Popper skjer ved å sette frem *dristige antageler* (formodninger, hypoteser) og prøve å *motbevise* (gjendrive, falsifisere) disse. Flere av kapitlene i boka er via til nettopp vitenskapsteori, ved at Popper delvis forbedrer sine tidligere metoder (slik han hadde beskrevet dem i *[[Logik der Forschung]]*) og delvis imøtegår kritikk og misforståelser. Blant annet modererer han sitt tidligere syn på metafysikk ved å vise at også metafysiske utsagn kan være, om enn ikke *[[falsifiserbar]]e*, så i hvert fall *[[kritikk|kritiserbare]]*, og dermed være tilgjengelig for forbedring (kap.&nbsp;8).

Andre kapitler videreutvikler de sosialfilosofiske ideene som han begrunna i *[[The Open Society and its Enemies]]* (spesielt kap. 4, 16, 17). Et tredje tema som dekkes i boka er sinnsfilosofi, i og med at Popper her for første gang skisserer sine tanker rundt opphavet til språk og bevissthet, som han mente står i en tett sammenheng (kap. 4, 12–14). Til slutt omfatter boka også noen filosofihistoriske kapitler (kap. 5–7).

Popper reviderte og utvida boka flere ganger, sist i 1989. Revisjonene bestod bare i mindre korreksjoner, og utvidelsene skjedde i form av appendiks (fem var med i førsteutgava, den sjette ble tilføyd i 1965, den sjuende til niende i 1969 og den tiende i 1989). Boka er oversatt til tolv språk.

## Eksterne lenker
* Utgaver registrert i Oria
Auf der Suche nach einer besseren Welt

***Auf der Suche nach einer besseren Welt. Vorträge und Aufsätze aus 30 Jahren*** («På leting etter en bedre verden. Foredrag og essayer fra 30 år») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper. Boka kom ut på forlaget Piper (München) i 1984 og inneholder 16 av hans artikler og foredrag fra tidsrommet 1954 til 1983. Tre av kapitlene var oversatt fra engelsk (resten var opprinnelig tysk). Boka er (per 2015) oversatt til tolv språk.

Boka viser fremfor alt Popper som sosial- og politisk filosof. Et av hans hovedanliggender er å erstatte «den gamle etikken, [... som] forbyr det å begå feil», med en «*ny* yrkesetikk» for både vitenskapsfolk og politikere. Den «gamle etikken» er bygd på «idealet [... om] å være i *besittelse* av sannhet og sikkerhet», og fører til at autoriteter eller makthavere gjør alt for å skjule sine feil. Istedenfor bør man være åpen om og *lære* av sine egne og andres feil. En slik holdning krever åpenhet om feil og usikkerhet, dvs. selvkritikk, oppriktighet, toleranse, og dermed et åpent samfunn.

En sentral artikkel som gjengis i boka (kap.&nbsp;5), er «samfunnsvitenskapenes logikk» fra 1962, som var utgangspunktet for positivismestriden (selv om hans kritikere i denne striden ikke ser ut til å ha lest artikkelen, som Popper påpeker i kap.&nbsp;6). I&nbsp;dette essayet argumenterer Popper bl.a. at vitenskapsfolk verken kan eller bør være fullstendig objektive og verdifrie; at vitenskapens objektivitet ikke kan oppnås gjennom forskerens objektivitet, men gjennom et mangfold av oppriktige og kritiske forskere; at oppfatninga av naturvitenskapen som mer objektiv og verdifri enn samfunnsvitenskapen beror på en misforståelse av naturvitenskapen; og at samfunns- og naturvitenskapene derfor er likere i sin metode enn mange gir inntrykk av.

Bokas tittel er henta fra et foredrag som er gjengitt som kapittel&nbsp;1. Dette er mer erkjennelses- og vitenskapsteoretisk enn resten av boka, og argumenterer at samtlige livsformer bestandig søker etter bedre livsbetingelser. Dette gjør organismer til aktive deltagere i den darwinistiske evolusjonen. Mennesket har utover dette evolvert muligheten til en kritisk diskusjon av måter å forbedre verden på *før* disse settes ut i livet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
** tyske utgaver:
*** 
*** 
** engelske utgaver:
*** 
***
Alles Leben ist Problemlösen

***Alles Leben ist Problemlösen. Über Erkenntnis, Geschichte und Politik*** («Alt liv er problemløsing. Om erkjennelse, historie og politikk») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper. Boka kom ut på forlaget Piper (München) i 1994, bare få uker etter forfatterens død, og inneholder 16 av hans artikler og foredrag fra tidsrommet 1962 til 1994. Seks av foredragene var tidligere upublisert, og to var oversatt fra engelsk (resten var opprinnelig tysk).

Innholdet er gruppert i to bolker. De seks kapitlene i del&nbsp;I («Spørsmål om naturerkjennelse») handler om erkjennelsesteori, vitenskapsteori og sinnsfilosofi. Her utdyper Popper bl.a. sine tanker om en evolusjonær erkjennelsesteori og verden 1–3. Del&nbsp;II («Tanker om historie og politikk») omfatter ti kapitler som gjengir Poppers politiske og sosialfilosofi. Ved siden av det åpne samfunn presenterer han her også moralfilosofiske tanker.

Boka er (per 2011) oversatt til elleve språk. I&nbsp;den engelske utgava (*All Life is Problem Solving*, Routledge, London, 1999) ble fire av de opprinnelige kapitlene utelatt (fordi de allerede var blitt publisert i andre artikkelsamlinger), mens tre andre ble tilføyd.

## Noter


## Eksterne lenker
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere,
** tyske utgaver:
*** 
*** 
** engelske utgaver:
*** 
***
Knowledge and the Body-Mind Problem

***Knowledge and the Body-Mind Problem: In Defence of Interaction*** («Viten og kropp–sinn-problemet. Et forsvar for interaksjon») er en bok av den østerriksk-britiske filosofen Karl Popper (redigert av Mark Amadeus Notturno i samarbeid med forfatteren), som kom ut på forlaget Routledge (London) i 1994, bare kort tid etter forfatterens død. Boka inneholder en tidligere upublisert foredragsrekke i seks deler, som Popper holdt ved Emory University i 1969. Siden Popper hadde holdt foredragene uten manus, er boka basert på en transkripsjon av et båndopptak av foredragene. Popper tar opp sinnsfilosofiske temaer, spesielt kropp–sinn-problemet, som han utdyper i bøkene *[[Objective Knowledge]]* (1972) og *[[The Self and Its Brain]]* (1977).

Popper begynner med å skissere det han kaller «objektiv viten» (eller «verden&nbsp;3»), altså teorier og annen form for kunnskap som har blitt delt med andre (gjennom språk eller skrift) og dermed eksisterer uavhengig av de subjektive tankene til opphavspersonen («verden&nbsp;2»). Ifølge Popper har det skjedd en samevolusjon mellom objektiv viten og det menneskelige sinn, muliggjort gjennom språket.

Poppers tilnærming til kropp–sinn-problemet er at ingen av de foreslåtte forklaringene kan *[[falsifikasjon|motbevises]]*, men han presenterer argumenter mot både fysikalismen (materialismen, dvs. at bare kroppen er reell), idealismen (at bare sinnet er reelt) og epifenomenalismen (at sinn og kropp er to sider av samme sak). Selv forsvarer han en interaksjonisme, som går ut på at den fysiske verden kan påvirkes av objektiv viten, med bevisstheten eller ''jeg''-et som bindeledd.

## Eksterne lenker
* Tilgjengeligheten av boka ved ulike bibliotek og bokhandlere:
** 
**
Verifikasjon (biometri)

I biometrisk autentisering er **verifikasjon** én av to måter å anvende biometriske systemer på (den andre er identifikasjon). Verifikasjon blir da bekreftelse av om en person er den hen hevder å være. Ved hjelp av biometri sammenlignes målte biologiske mønstre med tidligere registrerte biologiske mønstre som er avgjort å stamme fra en bestemt person.
Kritisk eksperiment

Et **kritisk eksperiment** (også *kritisk test*, latin *experimentum crucis* = «[vei]kryssets eksperiment») betegner i vitenskapsteorien et eksperiment som kan avgjøre statusen til motstridende hypoteser eller teorier. Det er snakk om et kritisk eksperiment når eksperimentet er designa på en slik måte at hvert av de tenkelige utfallene (testresultatene) er uforenlig med (minst) én av de foreslåtte hypotesene.

Ideen om et kritisk eksperiment ble fremsatt av Bacon. Newton designa og gjennomførte flere kritiske eksperimenter og gjorde dermed ideen kjent. Et berømt kritisk eksperiment fra nyere tid er Arthur Eddingtons observasjon at solen fungerer som gravitasjonslinse, et testresultat som var i favør av Einsteins relativitetsteori.

Bacons forestilling om kritiske eksperimenter var induktiv eller positivistisk, dvs. Bacon så for seg at et kritisk eksperiment peker ut den «rette» hypotesen. Duhem og Quine har benektet denne muligheten, fordi det alltid er uendelig mange hypoteser som er *forenlig* med et gitt testresultat. Popper har derimot påpekt at et kritisk eksperiment kan *[[falsifikasjon|tilbakevise]]* en (eller flere) hypotese(r), men det *[[bevis (vitenskap)|beviser]]* ikke dermed noen konkurrerende hypotese. Men ifølge Popper er det nettopp derfor at kritiske eksperimenter er viktige, siden vitenskapelig fremgang skjer ved å tilbakevise hypoteser. Einstein spesifiserte eksempelvis mulige eksperimentresultater som hadde vært uforenlig med hans relativitetsteori. Eddingtons observasjoner viste seg å være uforenlige med Newtons, men forenlig med Einsteins teori.

## Referanser
Luitgard

**Luitgard** (født ca 776, død 4. juni 800 i Tours) var den fjerde og siste av Karl den stores koner,, eller i det minste livsledsagerske/konkubine.  

Hun var datter av en alemannsk greve og giftet seg med Karl den store omkring år 794. Luitgard fik ingen barn med Karl den store og døde den 4. juni 800.

## Litteratur
* Martina Hartmann: *Die Königin im frühen Mittelalter*. Kohlhammer, Stuttgart 2009, ISBN 3-17-018473-3, S. 103f.

## Referanser
Kathy Griffin

**Kathleen Mary «Kathy» Griffin** (født 4. november 1960) er en amerikansk skuespiller og standup-komiker.

Griffin startet med improvisasjonsteater i det California-baserte teaterkompaniet The Groundlings etter gymnaset i 1978. På 1980-tallet opptrådte hun med The Groundlings og som standup-komiker i Los Angeles. Hun hadde mindre roller i fjernsynsserier som Fresh Prince i Bel-Air, Cityakutten, Ellen og en talerolle i Quentin Tarantinos film Pulp Fiction. I fjernsynsserien Seinfeld var hun med i to avsnitt, det ene i 1996 og det andre to år senere der hun fikk større plass etter sitt gjennombrudd.

Gjennombruddet kom i 1996 da Griffin fikk et halvtimes standup-program på HBO og siden en rolle som en av hovedpersonene i Kjære Susan med Brooke Shields i hovedrollen. Griffin spilte matskribenten *Vicki Groener*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Barberhøvel

En **barberhøvel** er et verktøy som anvendes for å fjerne uønsket hårvekst på kroppen. Den består vanligvis av et lite, skarpt barberblad av stål som monteres i en holder, vanligvis av plast og levert med et håndtak. En ettbladshøvel har standardisert og utbyttbart barberblad, mens en kassethøvel enten har utbyttbar kassett eller er en såkalt engangshøvel som kastes etter bruk.

## Typer
Barberhøvler kalles *safety razors* på engelsk («sikkerhetshøvel») for å skille dem fra barberkniver.

En **ettbladshøvel** eller **enbladshøvel** er den enkleste typen, og bruker et utskiftbart blad. Både bladet og høvelen er symmetrisk, og kan derfor kalles «tosidig» eller «DE-høvel» (fra *double edge*). Den kalles også noen ganger «tradisjonell» barberhøvel. Her er barberbladet standardisert (og kan derfor fås svært rimelig), og det er selve hodet (den halvrunde delen) på barberhøvelen som bestemmer vinkelen på bladet og avstanden til huden. Ønskes en tettere eller mindre tett barbering kan man dermed bytte skafthode, men beholder bladet. Det finnes også varianter med vinklet blad, et design som var vanlig i Tyskland, hvor bladet er litt vinklet og buet langs lengden for å gi en skjæreeffekt og en stivere skjærekant.

På en **kassetthøvel** er barberbladet festet i en kassett, oftest laget av plastikk. Kassetten kasseres etter en viss tids bruk. I de tilfellene kassetten er permanent festet til skaftet snakker man om en **engangshøvel**. Det finnes også kassetthøvler med plastkassetter som kan demonteres fra skaftet, og man kan da gjenbruke skaftet når en kassett er oppbrukt og skal kastes. Forskjellige merker og modeller har her egne proprietære løsninger som ikke passer om hverandre. Kassetthøvler har ofte flere blader per kasset, og kalles derfor av og til «flerbladshøvler». Utformingen av barberblad-kassetten bestemmer hvor aggressivt den barberer.


Fil:Parker-76R Safety Razor.jpg|En ettbladshøvel og blad
Mach-3-Razor.jpg|Moderne kassetthøvel med utskiftbar kassett
Disposable Razor.JPG|Engangshøvel
No name straight razor.JPG|En barberkniv (ikke sikkerhetshøvel)


## Barberskum
Barberhøvelen anvendes vanligvis sammen med barberskum eller -krem for å redusere friksjonen mellom høvelen og huden. Barberskum finnes i ferdig form eller kan fremstilles av barbersåpe med hjelp av børste.

## Virkemåte
Til forskjell fra andre høvler, som høvler av det øverste sjiktet fra det materialet man anvender, er barberhøvelen innstilt slik at den bare skraper overflaten man drar den over.

## Se også
* Barbermaskin, et alternativ til barberhøvel som kan brukes uten barberskum
* Barberkniv, et alternativ som kreves en viss øvelse for å unngå skader

## Referanser
Nithard

**Nithard** (latin: *Nithardus*; født ca. 795/800, død 14. juni 844) var en frankisk greve, historieskriver, abbed og også dattersønn av Karl den store.

Nithard er en viktig kilde til feiden mellom Karl den stores sønnesønner om hvem som skulle bli keiser av dem. Blant disse kildene er Strasbourg-edene, som er den tidligste gammelfranske teksten som er funnet.

Forskjellige kilder har gitt ulike datoer for hans død: 14. juni 844 i et slag ved Angoulême eller 858-859 i en kamp mot vikinger. Den sistnevnte dato er nå bestridt blant historikerne, men det er konsensus for 14. juni 844.

## Verker
Nithards historiske verker består av fire bøker om historien til det karolingiske rike under de opprørske sønnene til Ludvig den fromme, særlig i den urolige perioden mellom 838 og 843. *Historiæ* eller *De dissensionibus filiorum Ludovici pii* («Om uenigheten til sønnene av Ludvig den fromme») er verdifull for det lys som den kaster på årsakene som førte til Frankerriket under karolingerne ble brutt opp i adskilte deler. Hans verk har blitt beskrevet som en «nostalgisk klagesang».

De første tre av disse bøkene ble skrevet før Nithards utnevnelse som lek-abbed av St-Riquier vinteren 842, fjerde og siste ble skrevet våren 843 etter å ha tatt sin posisjon der. Selv om den er røff i stilen, partisk i sitt vesen og tidvis ukorrekt i detaljene, er bøkene arbeidet til en mann som hadde intim kunnskap om hendelsene han forteller om og som har en klar og virilt sinn, og en selv en handlingens mann. Bøkene er dedikert til Karl den skallede, den yngste av sønnene til Ludvig den fromme, og de er skrevet på Karls oppfordring.

Hans verk som en militær intellektuell plasserer ham i tradisjonen av Xenofon, Julius Cæsar, Ammianus Marcellinus, og Flavius Merobaudes. For en militærhistoriker er Nithards beskrivelse av de komplekse kavaleriøvelsene i Gallia særskilt verdifulle som et tillegg til *Taktisk håndbok* av Arrianos foruten dens innsikt i karolingiske teknikker.

Kun to manuskripter av *Historiæ* har blitt bevart, en bort imot samtidig, og en ufullstendig tekst fra renessansen som har en nytteløs rekonstruksjon av teksten.

## Referanser


## Litteratur
* *Bibliotheca Augustana*s utgave av Nithardus, latinsk tekst
* Scholz, Bernhard Walter; Rogers, Barbara (1972): *Carolingian Chronicles: Royal Frankish Annals and Nithard's Histories*, University of Michigan Press, engelsk oversettelse.
Verifikasjon (vitenskap)

Dokumentasjonen av en påstands sannhet betegnes som **verifikasjon** («sanngjøring», av latin *verus* = «sant» og *facere* = «å&nbsp;gjøre»). I&nbsp;vitenskapsteorien betegnes en vitenskapelig hypotese som **verifisert** hvis den har blitt bekreftet av empiriske observasjoner. Verifikasjon spiller en større rolle i de idiografiske enn i de nomotetiske vitenskapene. Det er nemlig bare eksistensielle og singulære utsagn som kan verifiseres («det eksisterer en A som oppfyller&nbsp;B» resp. «en konkret A oppfyller&nbsp;B»). Universelle utsagn («alle A oppfyller&nbsp;B») kan ikke verifiseres empirisk; de kan til gjengjeld falsifiseres (motbevises). I&nbsp;formalvitenskapene som logikk og matematikk snakker man derimot om *[[bevis (vitenskap)|bevis]]* av utsagn, ikke om deres verifikasjon.

Svart svane-teorien drøfter at påstanden «alle svaner er hvite» verifiseres gjennom observasjon. Selv tusen observasjoner av hvite svaner viser bare at tusen svaner er hvite, men ikke at *alle* svaner er hvite. Påstanden «det fins svarte svaner» kan derimot verifiseres gjennom én eneste (troverdig) observasjon av f.eks. en grønn eller svart svane.

Selv på områder der verifikasjon er mulig, betraktes den aldri som et absolutt *[[bevis (vitenskap)|bevis]]* i vitenskapsteoretisk forstand, men som en *provisorisk bekreftelse* av hypotesen. Verifikasjonen kan senere vise seg å ha blitt foretatt på feilaktig grunnlag. Grunnen er bl.a. at de empiriske observasjonene som ble brukt for å verifisere hypotesen, kan ha blitt feiltolket. Enhver observasjon (eller rettere sagt dens tolkning) er i seg selv en singulær hypotese, som kan bli verifisert eller falsifisert i lys av senere observasjoner og tolkninger.

I den logiske empirismen og beslektede «positivistiske» vitenskapsteoretiske strømninger prøvde man å definere vitenskap via verifiserbarhet: Bare utsagn som er verifiserbare, er meningsfulle; og bare meningsfulle utsagn er vitenskapelige. Man så for seg at man kunne verifisere, eller i det minste sannsynliggjøre, slike utsagn gjennom induksjon. Karl Popper har vist at dette ikke er mulig: Universelle utsagn kan verken bevises eller sannsynliggjøres gjennom induksjon, men det gjør dem ikke meningsløse. I&nbsp;beste fall kan et universelt utsagn sies å være *[[styrkningsgrad|styrket]]* (men ikke *bekreftet*) gjennom en empirisk test.

## Kilder
* 
*
Verifikasjon (informatikk)

I informatikk og programvareteknikk forstår man med formell **verifikasjon** det matematiske bevis som kan vise at et implementert program oppfyller en gitt spesifikasjon. Slike bevis blir utført ved hjelp av metoder for formal semantikk. At verifikasjon ikke er mulig i alle tilfeller, er påvist teoretisk ved f.eks. Turings stopproblem og Gödels ufullstendighetsteorem.
Propensitet

**Propensitet** (via engelsk *propensity* fra latin *propensio* = «hang, tilbøyelighet») kan forstås som «virkeliggjøringspotensialet» til en hendelse, og er en tolkning av sannsynlighet som en objektiv fysisk størrelse. Forslaget om å tolke sannsynligheter som propensiteter går tilbake til Karl Popper, men lignende tanker finner man allerede hos Charles Peirce.

Popper brukte begrepet *propensitet* for å referere til det iboende «virkeliggjøringspotensialet» (eller «tilbøyeligheten til å skje») som mange naturlige prosesser har: Noen hendelser skjer ikke med ren nødvendighet, men med en viss sannsynlighet, som enten virkeliggjøres eller ikke. Menneskelig aktivitet kan påvirke slike propensiteter (dvs. bidra til mulige hendelsers virkeliggjøring), mens andre er helt uavhengig av menneskelig inngripen (f.eks. radioaktivt henfall). Virkeliggjøringa av en slik hendelse avhenger av egenskapene av de involverte objektene (f.eks. om en spillterning er ideal) og rammebetingelsene (f.eks. beskaffenheten til underlaget som terningen kastes på).

Popper innførte propensitetsbegrepet opprinnelig fordi han lette etter en objektiv tolkning av kvantemekanikken (som alternativ til den subjektivistiske København-tolkninga). Senere brukte han propensiteter også som et ledd i forklaringa av menneskers frihet.

Som tolkning av sannsynlighet står propensitet i sterk kontrast til de mest utbredte andre tolkningene: I&nbsp;motsetning til frekventistisk sannsynlighet (som forstår sannsynlighet som den relative *hyppigheten* av en type hendelser) kan også en *unik* hendelse ha en propensitet. I&nbsp;motsetning til bayesiansk sannsynlighet (som forstår sannsynlighet som den *subjektive overbevisningsgraden* om at en uviss hendelse kommer til å intreffe) er en propensitet en *objektiv* størrelse.

Når propensitet beskrives som en «objektiv fysisk størrelse» (Popper sammenligner den med kraftfelt), så ligger i dette at den beskriver en reelt «uavgjort» situasjon. Ifølge de andre synene tolkes en sannsynlighet (så&nbsp;sant den er større enn null og mindre enn én) vanligvis som uttrykk for vår mangelfulle kunnskap: Vi *vet* ikke om hendelsen kommer til å inntreffe, men det er forutbestemt at den enten inntreffer (dvs. «egentlig» har en sannsynlighet på&nbsp;1) eller uteblir (dvs. «egentlig» har en sannsynlighet på&nbsp;0). Dette forutsetter et fullstendig determinert univers. Propensiteter tar derimot høyde for at universet ikke er (fullstendig) determinert, og at enkelte hendelser *er* uvisse fra naturens side.

Blant filosofene og matematikerne som har videreført og forsvart propensitetstolkninga av sannsynlighet, finner man Ronald Giere, Donald Gillies, Ian Hacking og David Miller.

## Noter


## Referanser
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* Avsnittet om propensitet i ''Stanford Encyclopedia of Philosophy'' (engelsk)
Amoriske dynasti

**Det amoriske dynasti** var en bysantinsk aristokratisk familie, et herskerdynasti, som fostret de bysantinske keiserne fra 820 til 867. Navnet «amoriske» stammer fra byen Amorium.

## Dynastiets maktovertakelse

Det ble grunnlagt av Mikael II «den amoriske» eller «amorianeren» fordi han stammet fra Amorium i theme Anatolic sørvest for Ankara i dagens Tyrkia. Mikaels foreldre var bondesoldater, og Mikael fikk militær utdannelse og steg raskt i gradene. I 813 støttet han aktivt Leo V’s kupp mot keiser Mikael I Rangabe og fikk under Leo V ansvar for ledelse av keiserens elitesoldater. Mikael røk senere uklar med Leo V, en strid som endte med at Mikael organiserte et kupp mot Leo i 820 og selv overtok makten.

Mikael II var gift med Euphrosyne av Bysants, en datter av den tidligere keiser Konstantin VI og Maria av Armenia. Konstantin tilhørte det isauriske dynasti, og det amoriske dynasti betraktes gjerne som en fortsettelse av dette. Det kalles derfor også «det isaurisk-amoriske» eller «det andre isauriske» dynasti.

## Ikonoklasmen
De amoriske Mikael II og Teofilos var tilhengere av ikonoklasmen, kampen mot avbildninger av kristne motiver, som keiser Leo hadde gjeninnført i keiserriket i 815. I 843 overtok Teofilos’ enke Theodora som regent for deres mindreårige sønn, og Theodora avskaffet ikonoklasmen som hadde vært et bittert stridstema i imperiet i det 8. og 9. århundre.

## Dynastiets fall
Det amoriske dynastiet endte blodig med at Mikael III ble drept i et attentat utført av Basileios I i 867. Formelt sett døde Mikael III barnløs, men det har vært spekulert i om han egentlig var far til Basileios’ sønn, den senere keiser Leo VI. Det er allment antatt at Basileios’ kone Eudokia Ingerina var Mikael III’s elskerinne.

## Dynasiets keisere
Det amoriske dynasti er representert ved:

* Mikael II (820 - 829)
* Teofilos (829 - 842), Mikael II’s sønn
* Theodora (842 - 856), Teofilus’ kone som var regent for parets barn
* Mikael III (842 - 867)

## Kilder
* John Julius Norwich, *Bysants’ historie*, Pax Forlag A/S, 1997
* Alexander Kazhdan, *The Oxford Dictionary of Byzantium*, Oxford University Press, 1991, ISBN 978-0-19-504652-6
Slavey (språk)

**Slavey** er et nordathabaskisk språk som snakkes av slaveyfolket i Nordvestterritoriene i Canada. Språket skrives med to skriftsystemer, latinsk alfabet og kanadisk stavelsesskrift.

## Nordslavey
Nordslavey snakkes av sahtufolket (nordslavey) i Mackenziedistriktet rundt Tulita, Store Bjørnesjø og Mackenziefjellene. Nordslavey snakkes av 1235 personer.

## Sørslavey
Sørslavey snakkes av slaveyfolket ved nordlige deler av Mackenzielva og Store Slavesjø, i Nordøst-Alberta og det nordvestlige Britisk Columbia. Sørslavey snakkes av 2310 personer.

## Eksterne lenker
*
Okeechobeesjøen

**Okeechobeesjøen** (engelsk: *Lake Okeechobee*; lokalt også kalt *The Lake*, *Florida's Inland Lake* eller *The Big O*) er den største innsjøen i Florida. Det er den syvende største ferskvannsjøen i USA, og den nest største ferskvannsjøen (etter Michigansjøen) som ligger helt innenfor grensene til det kontinentale USA.

Seminole-indianerne ga innsjøen navnet *Okeechobee* («stort vann»). Innsjøen er så stor at den motsatte bredden ikke kan ses fra vannkanten. På tross av størrelsen er innsjøen grunn, med en gjennomsnittlig dybde på bare 4 meter. Okechobeesjøen og våtmarkene rundt er del av et mye større våtmarksområde, *The Greater Everglades*, som strekker seg fra elva Kissimmee, gjennom Everglades, og til slutt ender i Floridabukta.

Okeechobeesjøen er et rikt habitat for fisk, vadefugler og annet dyreliv. Sjøen er en viktig ferskvannsressurs for Sør-Florida, både som drikkevannskilde og til vanning i jordbruket. Sjøen blir også brukt til båtliv, sport og kommersielt fiske. Sjøens helse har blitt truet de siste tiårene av avrenning fra landbruket og menneskelig aktivitet ved sjøen, samt av skadelig høyt eller lavt vannivå og spredning av fremmede plantearter.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tulita

**Tulita** er en bygd i Nordvestterritoriene i Canada. Til 1. januar 1996 var stedet kjent som Fort Norman.

## Historie
Tulita, da kjent som Fort Norman ble opprettet som en handelspost på 1800-tallet av Hudson's Bay Company. Mellom 1863 og 1869 lå Fort Norman ved Store Bjørnesjø, ikke langt unna dagens Deline, og var en Hudson's Bay Company-handelspost drevet av Nichol Taylor. I 1869 flyttet Nichol Taylor handelsposten til sammenløpet av Mackenzieelva og Great Bear, hvor det ligger i dag. I 1996 skiftet Fort Norman offisielt navn til Tulita.

## Eksterne lenker
*
Quercus alnifolia

***Quercus alnifolia*** er en eviggrønn eikeart i bøkefamilien. 

Den blir 6–8 m høy, men eksemplarer som står i arboreter er som regel 2–3 m høye. Barken er grå med furer. Unge skudd er tett hårete med grå eller brune korkporer. Bladene er læraktige, nesten runde, 3–6 cm lange og 2–5 cm brede. Nøttene er spisse, 1,5–3 cm lange og 0,8–1,6 cm brede. Nøtteskåla omgir en fjerdedel av nøtta.

*Quercus alnifolia* er endemisk for Troodos-fjellene på Kypros der den vokser 600–1600 moh. Den vokser i maquis, eller som undervegetasjon i skog av tyrkisk furu. *Quercus alnifolia* er nasjonaltreet for Republikken Kypros.

## Referanser


## Eksterne lenker

*
Tre verdener

**Tre verdener** kan ha ulike betydninger, bl.a.:
* den økonomiske inndelinga av verdens land i den første verden, den andre verden og den tredje verden;
* den maoistiske inndelinga av verdens land ifølge tre-verden-teorien; 
* den filosofiske inndelinga av universets fenomener i verden 1–3;
* den franske filmen *[[Trois mondes]]* (2012);
* den US-amerikanske filmen *[[The Three Worlds of Gulliver]]* (1960);
* den adventistiske boka *[[Three Worlds, and the Harvest of This World]]* (1877);
* den thai-buddhistiske avhandlinga Traibhūmikathā (ca. 1345).
Historisme (filosofi)

**Historisme** er en filosofisk og historisk teori som hevder at menneskelige hendelser bare kan forstås ut fra deres historiske kontekst. Historismen krevde en mest mulig «objektiv» historieskriving (å&nbsp;gjengi historia «slik den egentlig var») og fokuserte mest på staters historie (på bekostning av f.eks. sosialhistorie). Stater, andre institusjoner og historiske hendelser ble oppfatta som unike produkter av deres historie.

Historismen oppstod på 1800-tallet og hadde en del tilhengere på 1900-tallet. Dens viktigste eksponenter var Leopold von Ranke, Johann Gustav Droysen, Wilhelm Dilthey, Friedrich Meinecke, Benedetto Croce, José Ortega y Gasset og Robin George Collingwood.

Karl Popper, som skilte historismen skarpt fra *[[historisismen]]*, kritiserte begge strømningene: historismen for troen på at den historiske konteksten determinerer framtida, historisismen for troen på allmenngyldige lover som pådrivere av historia.

## Referanser


## Se også
* Historisisme
Historisme (andre betydninger)

**Historisme** kan betegne
* en kunsthistorisk stilperiode,
* en filosofisk teori.

## Se også
* Historisisme