open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Elefanten Babar

**Elefanten Babar** er en klassisk fransk barnebokfigur som første gang ble presentert i bildeboka *L'Histoire de Babar* av Jean de Brunhoff i 1931. 

Boka *L'Histoire de Babar* ble en stor suksess som etter hvert ble oversatt til flere språk. 1947. Den kom på norsk første gang i 1947, da under tittelen *Historien om Babar, den lille elefanten*. Historien er basert på en fortelling som de Brunhoffs kone fant på for å trøste barna Laurent og lillebroren Mathieu i 1930. Den handler om en ung elefant som forlater jungelen, besøker en stor by og kommer tilbake for å fortelle de andre elefantene om fordelene ved den moderne sivilisasjonen. Bøkene kjennetegnes av enkle, men engasjerende og konfliktfylte historier, morsomme og søte figurer, tegninger i klare farger og opprinnelig et stort bildebokformat.

Jean de Brunhoff gav ut ytterligere seks historier om Babar før han døde i 1937, bare 37 år gammel. Sønnen Laurent de Brunhoff har senere videreført serien med en lang rekke bøker fra 1948 og frem til i dag.

Historiene om Babar er i dag spredt over hele verden. Bøkene er oversatt til 17 språk. Tegnefilmserien om Babar, som ble lagd tidlig på 1990-tallet, har blitt vist på TV i 160 land. Salget av bøker, filmer og spin-off-produkter har gjort Babar til en av Frankrikes mest kommersielt lønnsomme merkevarer.

## Babar-bøker på norsk
Lista viser et utvalg av Babar-bøker som er oversatt til norsk. Mange av dem har kommet i flere opplag.

;Bøker skrevet og tegnet av Jean de Brunhoff
* 1947: *Historien om Babar, den lille elefanten*
* 1958: *Babar i Marianne by* 
* 1958: *Babar på vinterferie*
* 1959: *Kong Babar*
* 1967: *Babar og julenissen*
* 1985: *På reise med Babar*

;Bøker skrevet og tegnet av Laurent de Brunhoff
* 1986: *Babar og Arthur, den ugagnskråka*
* 1988: *Babar og professoren*
* 1987: *Babar på fugleøya*

## Tegnefilmer om Babar
Historiene om Babar er lagd i flere omganger som tegnefilm. Mest kjent er en fransk-kanadisk TV-serie som ble produsert fra 1989 til 1991 (sesong 1–5), med en sjette sesong fra 2000. Disse har blitt vist på norsk fjernsyn en rekke ganger og har vært til salgs både som VHS-kassetter og i DVD-format.

*Babar, elefantenes konge* kom som helaftens kinofilm i 1999.

## Eksterne lenker
* 
*
Wende

**Wende** (tysk for «vendepunkt»), også i bestemt form *die Wende*, brukes på tysk i flere sammenhenger. Det ble brukt om regjeringsskiftet i 1982, da det kristeligdemokratiske CDU overtok makten fra den sosialliberale koalisjonen under SPD. Videre brukes det om den fredelige revolusjonen i DDR som førte til murens fall i 1989. Betegnelsen brukes også generelt om lignende prosesser i de andre kommuniststatene i Øst- og Sentral-Europa på samme tidspunkt.
Boise County

**Boise County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Valley County i nord, Custer County i øst, Elmore County i sør, Ada County i sørvest og mot Gem County i nordvest.

Boise Countys totale areal er 4&nbsp;938 km² hvorav 11 km² er vann. I 2005 hadde fylket 7&nbsp;535 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Idaho City. Fylkets største by er Horseshoe Bend. Fylket ble grunnlagt i 1864 og har fått sitt navn etter elven Boise River.

## Eksterne lenker
*
Ailo Gaup

:*Se også [[Ailo Mikkelsen Gaup]], motocross-kjøreren

*'Ailo Gaup*' (født [[18. juni]] [[1944]] i [[Kautokeino]], død [[24. september]] [[2014]] i [[Oslo]]) var en [[samer|samisk]] [[forfatter]] og [[noaidi]], som var bosatt i Oslo.

Gaup skrev sine romaner og dikt på norsk. Romanene er oversatt til [[engelsk]], [[tysk]], [[fransk]] og [[polsk]]. Han var med på å grunnlegge det samiske teateret [[Beaivvas]] i Kautokeino, og har også skrevet oppsetninger for teateret.

== Forfatterskap ==
;Romaner
* *Trommereisen* (1988)
* *Natten mellom dagene* (1992).

;Dikt
* *Joiken og kniven* (1982)
* *I Stallos natt* (1984)
* *Under dobbel stjernehimmel* (1986)

;Verk for scenen
* *Min duoddarat* (*Våre vidder*) (1983) – tekst til samisk musikal.
* *Gullspråket* (1990) – skuespill.

;Fagbøker
* *Sjamansonen* (2005)
* *Inn i naturen'' (2007)

## Referanser

 



## Eksterne lenker
* sjaman.com eget nettsted
*
Liste over kami

Dette er en liste over noen av de mest kjente kami (ånd/gud) fra den japanske religionen shinto. Det blir ofte sagt at det finnes *yaoyorozu-no-kami* (八百万の神), eller «8 millioner kami» (et uttrykk for et uendelig antall), og det ville derfor vært umulig å liste opp alle sammen.

*Ama-no-Uzume (天宇受売命)
*Amaterasu
*Ame-no-Koyane (天児屋命 eller 天児屋根命)
*Fujin (風神)
*Hachiman (八幡神)
*Inari (稲荷)
*Izanagi (伊弊諾 eller 伊邪那岐)
*Izanami (伊弉冉 eller 伊邪那美)
*Konohana-Sakuya-hime (木花之開耶姫)
*Ninigi-no-Mikoto (瓊瓊杵尊)
*Ohoyamatsumi (大山積命)
*Raijin (雷神)
*Ryūjin (龍神)
*Sarutahiko Ohkami (猿田毘古神)
*Susanoo-no-mikoto (須佐之男命)
*Tenjin (天神)
*Toyotama-hime (豊玉姫)
*Tsukiyomi-no-Mikoto (月読の命 eller 月夜見の尊)
Samuel Bagge

**Samuel Bagge** (født 5. april 1774 i Göteborg, død 30. juni 1814) var en svensk ingeniør (teknikus) som blant annet er kjent for sin sinnrike konstruksjon av Kjerraten i Åsa i årene 1804&ndash;1809. Han var i tjeneste hos Peder Anker med 600 riksdaler i årslønn i forbindelse med oppføring av kjerraten. Anker finansierte en studiereise til England og Skottland i 1806-1807, og ifølge Frydenlund fikk Bagge etter forholdene god lønn hos Anker. I krigsårene fra 1807 deltok Bagge i forhandlinger om kornleveranser i Göteborg og Jylland. Bagge var i tjeneste hos grev Herman Wedel-Jarlsberg i forsyningskommisjonen. Bagge farefulle oppdrag som kurer mellom grev Wedel og svenske politiske og militære ledere.

Han var en periode teknisk sjef for Göta kanal og satt også i en periode i styret for Trollhätte kanal. Han ble adlet 25. januar 1814. Bagge druknet i Vättern senere samme året.

Bagges far, Peter Bagge, sto bak anlegg av Trollhätte kanal mellom Kategatt og Väneren. I 1800 planla for Peder Anker en fullt utbygd kanal mellom Øyeren og Bjørvika, omtrent langs Hovedbanens senere trase. Forslaget ble forkastet og Bagge utarbeidet et nytt forslag med kanal fra Øyeren via Nittedal, Nordmarka og Maridalsvannet til Bjørvika. Bakgrunnen for kanalplanene var landeveis tømmer- og planketransporten som var kostbart og krevde mer vedlikehold av veiene. Peder Anker var veisjef for Østlandet på den tiden. Byggmester Pohl ved Trollhättan sluser kom i 1803 til Bogstad for å bistå Anker med vurdering av mulighet for kanal mellom Øyeren og Bjørvika. Samuel Bagge var misfornøyd med Pohls kanalplan og mente han selv burde overta prosjektet. Bagge utbedret kanalplanen og Anker la den selv frem for kronprinsen og regjeringen i København vinteren 1804-1805. Myndighetene i København mente kanalen ville bli for dyr i forhold til gevinsten, og der var det også kritikk mot at Anker hadde brukt svenske rådgivere. Danske inspektører kom på besøk til Norge. Kanalplanen ble sendt på høring i 1807 og lagt på is på grunn av krigssituasjonen. Planene ble tatt frem igjen i 1811 og i 1815 ble det lansert ide om å anlegge kjerrat i stedet for kanal mellom Nitelva og Maridalsvannet.

## «Samuel Bagge»
«Samuel Bagge» er en årlig festival på Ringerike som går av stabelen i august hvert år. En tømmerstokk, til ære for ingeniøren Samuel Bagge og tømmerfløtingen som en gang foregikk i distriktet, møtes av en fritidsbåtarmada i Tyrifjorden som sleper stokken med inn til *Åsatangen* i Åsa, der arrangementet holdes. Lokale salgsboder, bål og leker og grillig for barn og voksne er stikkord for festivalen.

## Referanser


## Se også
* Kjerraten i Åsa
Christian Solidarity Worldwide

**Christian Solidarity Worldwide** (CSW) er en menneskerettighetsorganisasjon med religionsfrihet som spesialfelt. CSW arbeider for mennesker som forfølges på grunn av sin kristne tro, og for alle menneskers rett til trosfrihet.

CSW har hovedkvarter i England, med avdelinger i en rekke land i verden. CSW er tilstede i Norge gjennom Stefanusalliansen (tidl. Norsk Misjon i Øst), som formelt er tilknyttet det internasjonale CSW.

## Eksterne lenker
* Christian Solidarity Worldwide, offisiell hjemmeside
Butte County (Idaho)

**Butte County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Clark County i nordøst, Jefferson County i øst, Bingham County i sørøst, Blaine County i sørvest og mot Lemhi County og Custer County i nordvest.

Butte Countys totale areal er  km² hvorav 1,92 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket  innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Arco som også er fylkets største by.

## Historie
Fylket ble grunnlagt i 6. februar 1917.

## Referanser
Lemhi County

**Lemhi County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Idaho County og Valley County i vest, Custer County og Butte County i sør og mot Clark County i øst. Det har også grense mot delstaten Montana i nord.

Lemhi Countys totale areal er 11&nbsp;835 km² hvorav 14 km² er vann. I 2005 hadde fylket 7&nbsp;909 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Salmon som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1869 og har fått sitt navn etter Fort Lemhi.

## Eksterne lenker
*
Custer County (Idaho)

**Custer County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Lemhi County i nord, Butte County i øst, Blaine County i sør, Elmore County og Boise County i sørvest og mot Valley County i vest.

Custer Countys totale areal er  km² hvorav 29 km² er vann. I 2005 hadde fylket  innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Challis. Fylket ble grunnlagt i 1881 og har fått sitt navn etter General Custer Mine som i sin tur er oppkalt etter general George Armstrong Custer.

## Demografi

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Historien til Custer County
Tommy Sharif

**Tasawer «Tommy» Sharif** (født 1976) er en norsk forretningsmann som ble kjent som eier av Sharifs Dekksenter AS. Selskapet gikk konkurs i 2015, og Sharif var skyldig over 90 millioner etter konkursen.

## Karriere
Tasawer og faren, Mohammed Sharif, startet med dekksalg fra sin garasje på Leirsund rundt 1997. Etter at omsetningen økte og virksomheten hadde vokst ut av garasjen flyttet de virksomheten til et plasttelt på Berger industriområde ved Skedsmokorset.

I 2007 sto Sharifs dekkvarehus ferdig. Dette bygget skulle være på 4&nbsp;000 kvadratmeter og koste 65 millioner kroner.

I 2007 gikk virksomheten med 1,2 millioner i overskudd.

Sharif har også vært investor i Lillestrøm Sportsklubb gjennom selskapet Lillestrøm Sportsklubb Invest AS.

Virksomhetene ble i 2015 slått konkurs, og i februar 2017 ble Sharif dømt til ni måneders fengsel, etter å ha fått tre måneders tilståelsesrabatt, for skatteunndragelse og regnskapsrot.

## Media
I 2004 kom Sharif i medias søkelys da han ble presset av en av landets største dekkimportører, Gjerde og Byhring AS, til å heve prisene.
I 2005 ble han saksøkt av McDonald's etter en krangel om en næringstomt han eide på Skedsmokorset.
Etter dette kom han oftere i det norske nyhetsbildet med en rekke uttalelser, som oftest om innvandringspolitikk eller innvandrere generelt. Et eksempel på dette er da Sharif gikk ut i media og lovte Mulla Krekar 500&nbsp;000 norske kroner om han forlot Norge.

Sharif kjøpte også en sportsbil av typen Koenigsegg, som han under testkjøring på bane kjørte i grøfta. Denne episoden, samt at han utfordret rallyføreren Henning Solberg til kappkjøring, gjorde at Koenigsegg høflig oppfordret Sharif til å selge bilen, da de ikke ønsket denne typen omtale. Senere har Sharif gått til sak mot Koenigsegg da de ikke ville refundere 5 millioner norske kroner han betalte for bilen.
Denne saken kom opp i Fredrikstad tingrett i slutten av 2007 der Sharif vant saken og fikk dekket hele kjøpesummen.

I november 2007 ble Sharifs dekksenter frastjålet 2 millioner kroner ved et innbrudd. Saken er fortsatt uoppklart.

Han deltok i andre sesong av *[[4-stjerners middag]]* i 2010.

## Familie
Faren til Tommy Sharif kom til Norge fra Pakistan i 1969 og jobbet som dekkskifter i Oslo. Da familien Sharif bosatte seg i Skedsmo på begynnelsen av 1970-tallet, bodde de i flere år på et lite rom inne fabrikklokalet der faren, Mohammad, jobbet som altmuligmann og ryddegutt. Tommy og broren Moohsen kjøpte dette fabrikklokalet i 2004.

Han har flere søsken, men mest kjent er lillebroren Moohsen Sharif som gikk ut i media og krevde halvparten av brorens selskap.

## Referanser
Knut Erik Jensen

:*Denne artikkelen omhandler filmregissøren. For pianisten, se [[Knut Erik Jensen (1981)]]*

**Knut Erik Jensen** (født 1940) er en norsk filmregissør.

Hans tidlige oppvekst var i oppsamlingsleir Trondenes ved Harstad, ble etterfulgt av studier ved London International Film School, der han lagde sin debutfilm *Andrew* om en byoriginal (1973).  Derpå laget han *Farvel da, gamle [[Kjelvikfjell]]* (1974) om fraflytting fra et fiskevær på Finnmarka.  Senere utkom kortfilm-trilogien *Svalbard i verden* (1983), *Kald verden* (1986) og *Min verden* (1987).  Andre verk i perioden var fjernsynsserien *Finnmark – mellom øst og vest* (8 timer, 1986) og den statsbestilte *Natur-barn-natur* (1987) om norske barnehager. Han har vært ansatt i NRK siden 1978.

1990-årene ble preget av en rekke kortfilmer, som 
**Få er som far, ingen som mor* (1988),
**Etter stormen  kommer stilla* om Einar Berger (1990),
**Det var en lydløs oktobermorgen* om Peter Wessel Zapffe (1990),
**Jeg er uten forbilder* om Kåre Kivijärvi,
**Min kjære venn* om Gunvor Galtung Haavik (1994),
**Dilemma* (1995),
**Nordkalottcoctail* om Bente Pedersen (1999) og
**Rosornas väg* (2000).

## Filmografi
* *[[Stella Polaris (film)|Stella polaris]]* (1993), spillefilm (Filmkritikerprisen)
* *[[Brent av frost]]* (1997), spillefilm
* *[[Når mørket er forbi]]* (2000)
* *[[Heftig og begeistret]]* (2001) (Amandaprisen, Petter Dass-medaljen og Aamot-statuetten),
* *[[Heftig og begeistret 2: på sangens vinger]]* (2002)
* *[[På hau i havet]]* (2004), om revylivet i Nordkapp
* *[[Ruiner i paradis]]* (2004)  
* *[[Vi er her for å dø]]* (2004), om russiske krigsfanger
* *[[Iskyss (film)|Iskyss]]* (2008), spillefilm basert på Gunvor Galtung Haaviks liv.
* *[[Det akutte menneske]]* (2011), dokumentar om legen og aktivisten Mads Gilbert
* *[[Lengsel etter nåtid]]* (2023), spillefilm om tyskernes bruk av brent jords taktikk i Finnmark og Nord-Troms under annen verdenskrig

Selv ble han biografert av Trygve Hagen i *Jensen* (1999). Utover de nevnte priser har han mottatt Nordkapp kommunes kulturpris, Finnmark fylkes kulturpris, Arne Skouens ærespris og Amandaprisens ærespris. I 2008 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske St Olavs Orden for sin innsats for norsk film.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gooding County

**Gooding County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sørlige delene av staten og det grenser mot Elmore County i vest, Twin Falls County i sør, Jerome County og Lincoln County i øst og mot Camas County i nord.

Gooding Countys totale areal er  km² hvorav 8 km² er vann. I 2005 hadde fylket  innbyggere og administrasjonssenteret ligger i Gooding som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1913 og har fått sitt navn etter guvernør Frank R. Gooding.
## Eksterne lenker
*
Twin Falls County

**Twin Falls County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger sør i staten og det grenser mot Gooding County og Jerome County i nord, Cassia County i øst, Owyhee County i vest og mot Elmore County i nordvest. Det har også grense mot delstaten Nevada i sør.

Twin Falls Countys totale areal er 4 995 km² hvorav 9 km² er vann. I 2005 hadde fylket 69&nbsp;419 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Twin Falls som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1907 og har fått sitt navn etter en foss i Snake River.
## Eksterne lenker
*
Kåre Kivijärvi

**Kåre Kivijärvi** (født 23. april 1938 i Hammerfest, død 20. november 1991 på Kypros) var en norsk fotograf, kjent som den første fotograf på Høstutstillingen (1971) og var den første norske fotograf som oppnådde en bred anerkjennelse som billedkunstner. Han er derfor sentral innen norsk kunstfotografi.

Han omtalte selv stilen sin som «estetisk nyrealisme», og den var inspirert av grafikk.

## Bakgrunn
Kivijärvi tok realskoleeksamen i 1955 og gikk deretter i fotolære mens han i årene 1956–1958 arbeidet som fotojournalist i *Vestfinnmark Arbeiderblad*. Han ble han anbefalt av Halvor Brox å studere under Otto Steinert i Saarbrücken hvor Kivijärvi var i årene 1958–1960. Steinert var en av den tidens mest ansette lærere i kunstnerisk fotografi. Dette skulle få stor betydning for Kivijärvi. Han var også svært inspirert av Henri Cartier-Bresson. I studietiden foretok han studiereiser til Sør-Tirol, Belgia, Frankrike og Spania.

Han avtjente deretter verneplikten i Luftforsvaret som fotograf.

## Virke

Kivijärvi var kven og kunne finsk. Fra 1962 arbeidet han i avisen *[[Helsingin Sanomat]]* og tidsskriftet *Vikku*. 

Han er mest kjent for dokumentariske serier fra læstadianere i indre Billefjord (1962), fra Bakhtapur i Nepal, fra India og Afghanistan, fra inuit-liv på Øst-Grønland (1966) og fiskerliv i Barentshavet.

## Referanser


## Litteratur
* Kristin Aasbø, *Kåre Kivijärvi : fotografier 1956-1991*, Press, 2011. ISBN 978-82-7547-442-9.
* Knut Erik Jensen, kortfilmen *Jeg er uten forbilder*, 1990.
* Ingrid Norum, *Kåre Kivijärvi og [[Robert A. Robinson]]. Fotografier fra 1950- og 1960-tallets Nord-Norge*, i Anne Aaserud (red.), *Nordnorske bilder og bildet av Nord-Norge*, Tromsø, 2002, s. 121-135.
* Ingrid Norum, *Kontrastløst bilde av Kivijärvi*, bokanmeldelse i *Fotografi*, nr. 2, 2002, s. 16.
* Ingrid Norum, *Kontrastløst bilde av Kivijärvi*, Bokanmeldelse i *Kunst og kultur*, nr. 2, 2002, s. 135 og 136. Lengre versjon.
* Hanne Hammer Stien, *Fotografier av Kåre Kivijärvi : formale grep, underliggjøring og en sivilisasjonskritisk holdning* hovedoppgave, Universitetet i Tromsø, 2004.
* Eli Høydalsnes, *Stillhetens land.  Kåre Kivijärvi – fotografier*, forlaget Bonytt, 2001. ISBN 82-7039-055-0.
* Peter Larsen og Sigrid Lien: *Norsk fotohistorie frå daguerreotypi til digitalisering*, Oslo, 2007, ISBN 978-82-521-6291-2.

## Eksterne lenker
* 
* Nasjonalbibliotekets nettutstilling: ''Kåre Kivijärvi. Fotografier 1956-1991''
* Samling av vintage fotografier: http://www.galleribalder.com/portfolio91752.html
Adolf Friedrich Roscher

**Adolf Friedrich Roscher** (født 12. september 1820 i Döhlen i Tyskland, død 19. januar 1872 på Nakkerud i daværende Hole herredskommune, nå Ringerike kommune) grunnla i 1848 Ringerikes Nikkelverk, som var i produksjon fra 1849 til 1920, og omkring 1866 var verdens største produsent av nikkel (Ni).

Han var født i Döhlen i Sachsen i Tyskland  og tok sin utdannelse som bergingeniør i Freiberg i årene 1840–1843. Han var sønn av Friedrich Roscher (1791–1859), som var hytteinspektør (teknisk direktør) ved Blaafarveværket og senere direktør og eier av Snarum koboltverk. Han var også barnebarn av Johann Theodor Roscher (1755–1829), som i sin tid kongelig prøyssisk hytteinspektør.

Adolf Friedrich Roscher ble gift med **Thora Lagertha Henriksen** (f. 7. oktober 1824–d. 16. februar 1904). Hun ble gjerne kalt *fru Roscher*, men hun kalte seg selv helst *fru Kolbjørnrud*, etter gården Kolbjørnrud (gnr. 259 i Ringerike, tidligere gnr. 81 i Tyristrand) på Nakkerud. Fru Roscher var også svært gavmild med Tyristrand kirke, dit hun blant annet donerte ei altertavle med et stort oljemaleri av Adolph Tidemand, trolig verd mange millioner i dag.

Thora og Adolf Roscher be også betydelige grunneiere på Tyristrand. Bruket Ertelien ble skilt ut som selveid fra gården Aasterud (gnr. 75 i Hole) i 1775 og kjøp av bergmester A. Roscher i 1848. Noen år senere overdro Roscher halvparten av eiendommen til sin venn og partner doktor Heinrich Arnold Thaulow. I 1960 kjøper daværende verksmester Roscher halvparten av gården Nordre Kolbjørnrud (som senere får gnr. 81/2 i Hole). Etter hans død gikk eiendommen over til *Ambrosia* og *Mina Blytt*. I 1864 kjøper daværende verksmester Roscher gården Bure (gnr. 85/1 i Hole). Etter hans død gikk eiendommen over til *Ambrosia* og *Mina Blytt*. I 1869 kjøper daværende verksmester Roscher brukt Nakkerud (gnr. 85 lnr. 220b i Hole). I 1887 kjøper enken Thora Roscher gården Pjaakerud (gnr. 81 i Hole). Den blir solgt tilbake til den forrige eieren etterkommere etter hennes død.

Adolf Friedrich Roscher ble syk mot slutten av 1871 og visste godt at han kom til å dø. Han bestemte derfor alt før sin død at den dagen han skulle begraves, skulle hele nikkelverket stå. Han ble begravet ved Tyristrand kirke, som den dagen ble for liten. Begravelsen ble forrettet av prost Bugge.

## Se også
* Roscher-slekten

## Referanser
Camas County

**Camas County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sentrale delene av staten og det grenser mot Blaine County i øst, Lincoln County i sørøst, Gooding County i sør og mot Elmore County i vest.

Camas Countys totale areal er  km² hvorav 10,52 km² er vann. Ved folketellingen i 2010 hadde fylket  innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Fairfield som også er fylkets største by. 

## Historie
Fylket ble grunnlagt i 6. februar 1917. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jerome County

**Jerome County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger sør i staten og det grenser mot Lincoln County i nord, Gooding County i vest, Twin Falls County i sør, Cassia County i sørøst og mot Minidoka County i øst.

Jerome Countys totale areal er  km² hvorav 5 km² er vann. Fylket ble grunnlagt i 1919 og i 2005 hadde fylket  innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Jerome som også er fylkets største by. 

## Eksterne lenker
*
Amaterasu

**Amaterasu** (天照), **Amaterasu-ō-mi-kami** (天照大神 eller 天照大御神) eller **Ōhiru-menomuchi-no-kami** (大日孁貴神) er solgudinnen (og samtidig selve solen) i japansk mytologi, og kanskje Shintos viktigste kami (guddom). Hun ble født ut av det venstre øyet til Izanagi, og ble også regnet som stammor til den japanske keiserfamilien. Hennes fulle navn er Amaterasu-no-mikoto som betyr «storgudinnen som lyser opp himmelen». Amaterasu er datter av urguden Izanagi og søster til måneguden Tsukuyomi og stormens gud Susanoo.

## Susa-no-o og Amaterasu
Opprinnelig var Susa-no-o gud over havene, men han var ikke tilfreds med fordelingen mellom ham selv og hans søsken. Han ble derfor forvist av Izanagi, men først gjorde han et besøk hos sin søster Amaterasu. Hun ble redd da han kom på besøk, men han fikk overbevist henne om at det var et vennskapelig besøk, og foreslo at de avla ed ved å spise hverandres symboler: Amaterasu spiste Sussnoos sverd, mens han spiste hennes *magatama*-pynter. Deretter spydde de begge ut en finsprøytet væske hvorav guder ble født. Amaterasus fem guder var alle mannlige, mens Susanoos tre var alle kvinnelige. Susanoo oppførte seg deretter såpass avskyelig, han hadde avføring i hennes hellige hall bl. a., at hun gjemte seg i Ame no iwato, den himmelske grotten, og nektet å komme ut, slik at verden mistet sitt lys.

Susa-no-o ble forvist, og Amaterasu ble først lokket ut av grotten da man fikk henne overbevist om at man hadde funnet en annen sol som var like god som henne selv. Nysgjerrig kikket hun ut, og da var man rask med å holde et speil opp for henne. Da hun så det hun trodde var en annen solgudinne føk hun overrasket ut av grotten, og de andre gudene skyndte seg da med å forsegle den bak henne ved å skyve en steinblokk foran inngangen.

## Se også
* *[[Kojiki]]*, eposet fra 712 som kobler sammen gudenes og keiserættens historie
## Referanser

## Litteratur
* Aston, W. G.: *Shinto: the Ancient Religion of Japan*, Constable & Company Ltd., London 1910
* *Politikens bog om myter*, København: Politikens Forlag 1996
## Eksterne lenker
*
Skuldalsbruri

**Skuldalsbruri** er navnet på en slått og et tilhørende sagn fra Telemark. Det fins i flere varianter.

## Ulike bakgrunnshistorier

### Signe Skuldalen fra Seljord
*Signe Skuldalen* var ei jente fra Seljord som var tvunget til å gifte seg med grannegutten *Steinar Åse*, som ikke hadde godt rykte på seg. På vei over Skuldalsvatnet reiste hun seg opp i brudebåten og sang et stev:


Mykje te mann, meir te gut var Steinar Åse,
Ha han`kje fare med den fante-fjåse.
Fysste so åt`n upp tobakks-ali,
sea so låg`n med fante-Kari.


Så kastet hun seg på sjøen og ble borte.

### Tone Skuldalen fra Åmot
Folkeminnegranskeren og språkforskeren Sophus Bugge innhentet materiale fra bygdefolk som fortalte at Skuldalsbruri var ei jente som het Tone Nilsdatter Skuldalen og kom fra Åmotsdal i øvre Telemark. Denne teorien har blant andre folkloristen Rikard Berge videreformidlet. Ifølge Sophus Bugges opptegnelser ble Tone tvunget til å gifte seg med den rike enkemannen Erland Halvordsson; hun var forelsket i en annen som var for fattig til å gifte seg. Da de red hjem fra kirken, var stemningen høy blant brudefølget, og «mange hadde smaka paa de sterke, so dei tulla og huva». (Ordet «tulla» er telemarksdialekt for å synge eller tralle.) Bruden selv lot også til å være i godt humør: «(h)o dansa kjempedansen og sprette neglar og kruka med buttel og glas kring golve og tulla den same slaatten». (Å «sprette neglar» betyr å knipse med fingrene, og å «kruka» kalles det når danseren setter seg på huk og sparker med beina.) Men om kvelden kunne de ikke finne Tone noe sted. Så fortalte den innleide felespilleren at han hadde fulgt etter henne da hun gikk ned til elven. Der hadde hun satt seg ned på et utspring over elven, stadig syngende på den samme slåtten, og brått hadde hun kastet seg i elven. Slåtten hun hadde sunget kunne felespilleren aldri glemme, og det var han som ga den navnet *Skuldalsbruri*.

## Om slåtten
Slåtten som er knyttet til stevet, finnes i en rekke varianter i Telemark og på Vestlandet. Håvard Gibøen fortalte at det var Myllarguten som først bygde ut slåtten på grunnlag av stevet. Hendelsen kan ha funnet sted på 1700-tallet.

Edvard Grieg skrev slåtten ut for klaver i sin samling opus 72.

## Innspillinger

* Hardingefelespilleren Otto Furholt spilte inn slåtten i Oslo 29. april 1955. Den ble utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L.&nbsp;3522.
* Gruppa Blåmann Blåmann ga ut albumet *[[Blåmann Blåmann (album fra 2001)|Blåmann Blåmann]]* på Grappa i 2001, med en innspilling av *Skuldalsbruri* i tradisjonen etter Kirsten Bråten Berg.

## Referanser
Clark County (Idaho)

**Clark Falls County** er et fylke i den amerikanske delstaten Idaho. Det ligger i de sørøstlige delene av staten og det grenser mot Lemhi County i vest, Butte County i sørvest, Fremont County i øst og mot Jefferson County i sør. Det har også grense mot delstaten Montana i nord.

Clark Countys totale areal er  km² hvorav 2 km² er vann. I 2005 hadde fylket 943 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Dubois som også er fylkets største by. Fylket ble grunnlagt i 1919 og har fått sitt navn etter senator Sam K. Clark. 

## Eksterne lenker
*
Puerto Ayacucho

**Puerto Ayacucho** er hovedstaden og den største byen i delstaten Amazonas i Venezuela. Puerto Ayacucho ligger ved elven Orinoco, overfor den kolombianske landsbyen Casuarito. I 1997 hadde byen en befolkning på ca. .

Stedet ble grunnlagt sent på 1800-tallet i forbindelse med transport av varer på Orinoco, fortrinnsvis gummi. Dagens by ble stiftet og anlagt fra 9. desember 1924 og ble delstatshovedstad i 1928. I dag gir både nasjonal og internasjonal turisme viktige bidrag til den lokale økonomien.

## Eksterne lenker
*
Carl Peter Parelius Essendrop

**Carl Peter Parelius Essendrop** (1818–1893) var statsråd og sjef for Kirke- og utdanningsdepartementet i tiden 1872–1874, samt biskop i Tromsø stift i tiden 1861−1867 og i Kristiania stift 1875–1893.  Som departementssjef og biskop vandt han navn for praktisk administrativ dyktighet.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carl Peter Parelius Essendrop var sønn av Peter Essendrop (1776-1819) og Martha Marie Søborg (1784-1861). Faren døde da Essendrop var halvannet år, men moren klarte å forsørge de fem barna ved å drive handelsvirksomhet fra Tollbugata i Christiania. Hun eksporterte blant annet ansjos til Tyskland. Hun fikk også gitt sønnene utdannelse.Carl Peter var bror av domprosten i Nidaros og politikeren Bernhard Ludvig Essendrop som ble stortingspresident.

### Prest
C.P.P. Essendrop ble cand.theol. i 1839. Han var fra 1842 lærer (adjunkt) ved Trondheim katedralskole. I 1849 ble han sokneprest i Klæbu og bestyrer av lærerseminaret samme sted. 

### Biskop av Tromsø
Han var biskop i Tromsø Stift fra 1861 til 1867, og stiftsprost i Kristiania fra 1868. Fra 1. juli 1872 til 24. oktober 1874 var han statsråd i kirkedepartementet.

### Biskop av Kristiania
Han var biskop i Kristiania fra 1. januar 1875 til sin død 18. oktober 1893. 

Han var også stortingsrepresentant for Kristiania, Hønefos og Kongsvinger fra 1877 til 1879, men kom imidlertid ikke i Stortinget til å innta noen ledende stilling.

Essendrop ble regnet som en begavet taler, og hans homiliebok *«Prædikener til alle AaretsSøn- og Helligdage»* fra 1873 fikk stor utbredelse. Han utgav også *«Til Kristiania Stifts Præster fra Stiftets Biskop»* (1883), og *«Taler ved Kirkeindvielser samt Bispe- og Prestevielser»* (1893). 

Ved Københavns Universitets 400-årsjubileum i 1879 ble Essendrop kreert til æresdoktor i teologi.

Essendrop ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1863, og forfremmet til kommandør med stjerne i 1875. Så fikk han storkorset av samme orden den 21. januar 1889. Han døde 18. oktober 1893, og er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Essendrops gate på Majorstua i Oslo ble oppkalt etter ham i 1914. Essendrops gate i Trondheim er for øvrig oppkalt etter broren, Bernhard Ludvig.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*
K.A. Applegate

**Katherine Alice Applegate** (født 19. juli 1956 i Ann Arbor i Michigan) er forfatteren til bokserien Animorphs. Hun ble født i Michigan, men flyttet mye til hun havnet i Chapel Hill i Nord-Carolina. Hennes mest populære bøker er science fiction og fantasyromaner. Hun har også vunnet Best New Children's Book Series Award in 1997 i Publishers Weekly.

Etter at hun hadde avsluttet bokserien Animorphs i 2001, tok hun en skrivepause på tre år. Hun og mannen, Michael Reynolds, har en datter født i 1997 og en annen adoptert fra Kina i 2003.

Applegate er en produktiv forfatter og har skrevet kjærlighetsromaner i Harlequinserien og en rekke andre bøker. Hun har også skrevet i noen av bokseriene som Disney gir ut.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Presentasjon på Gyldendal Norsk Forlags nettsider
Cuba libre

**Cuba libre** er en alkoholholdig drikk som inneholder rom og cola, og eventuelt sitron/lime. Den regnes til verdens mest populære drinker. Den sies å stamme fra den spansk-amerikanske krigen, da det falt naturlig for amerikanske soldater på Cuba å skåle for «et fritt Cuba» med en blanding av cubansk rom og amerikansk cola. Hvorvidt denne historien stemmer, er uklart.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Yosei

**Yōsei** (妖精, ようせい) er et japansk ord som betry *«fe»*. Yōsei har tradisjonelt blitt avbildet som fugler, svaner og ånder fra en annen verden, men i dag blir det ofte brukt på lik linje med den vestlige *feen*; en liten menneskelignende skapning med insektvinger.
Langdalen

**Langdalen** er et område som ligger på Holleia, vest for tettstedet Ask og vestbredden av Tyrifjorden i Ringerike. Området er kjent for sin bergverksdrift etter nikkel.

## Langedalsgruvene
I 1675 ble det oppdaget kobberforekomster (Cu) i et området like ved småbruket Ertelia på Holleia. Den første bergverksdriften i området startet i 1688. På grunnlag av kobberet varte den første driften fram til 1716. I 1789 ble det startet ny drift for framstilling av vitriol og brunrødt fargestoff, senere også kobolt (Co). Malmens innhold av nikkel (Ni) ble først påvist i 1837 og gruvedrift i større skala ble så startet i 1849 av Ringerikes Nikkelverk (1848&ndash;1920). Driften varte med noen hvileperioder fram til 1920, da selskapet gikk konkurs. På det dypeste når gruva ned til 270 meter under bakkenivået.

Langdalen gruver ligger på Holleia, vest for tettstedet Ask. Totalproduksjonen var omkring 250&nbsp;000 tonn brutto, hvorav 2,5-3,5% var nikkel.

## Se også
* Ertelien og Ertelien gruver
* Støverntangen gruver

## Referanser
Norsk Salmebok (1985)

***Norsk Salmebok***, utgitt i 1985, var Den norske kirkes offisielle salmebok fra 1985 til 2013.

Salmeboken ble godkjent «, til bruk i menigheter som gjør vedtak om det» ved kongelig resolusjon av 29. juni 1984. Salmeboken avløste Nynorsk Salmebok fra 1926 og Landstads reviderte salmebok fra 1924.

Arbeidet med boken begynte i 1954. Et foreløpig resultat var *Salmer 1973*, som introduserte flere nye sjangre, som *viser* og kanonsanger, i menighetene. Det endelige utkastet ble utgitt som NOU 1981:40. Ved siden av salmer inneholder den også prosesjonssanger, bibelviser, bibelske salmer (hvor tekstene er bibelvers), liturgiske sanger og sungne bønner. Av bokens 810 salmer (totalt 953 numre) var 500 stoff fra de to tidligere bøkene, mens 310 salmer var nytt stoff.

## Utgaver

Selv om salmeboken i utgangspunktet er felles for begge målformer, finnes det to ulike utgaver, i burgunder (bokmål) og flaskegrønt (nynorsk), hvor de innledende tekstene er på ulik målform.

I 2002 utga Verbum Forlag en utvidet utgave, kalt «Norsk Salmebok med bønnebok». Selve salmeutvalget er uforandret, men boken er utvidet med egen bønnebok til daglig eller tematisk bruk.

## Nye tillegg

I 1997 ble det utgitt et offisielt tillegg til Norsk Salmebok, kalt Salmer 1997. Her finnes, i tillegg til nyere norske salmer og liturgiske sanger, også et utvalg samiske salmer, materiale fra Latin-Amerika, Taizéfellesskapet og andre kristne tradisjoner enn den norske, samt enkelte bidrag i visepop-sjangeren (bl.a. av Bjørn Eidsvåg).

## Samisk

I 2005 ble det utgitt en egen salmebok på nordsamisk: *Sál'bmagirji II*. Tidligere har også *Landstads reviderte salmebok* og en salmebok for barn vært utgitt i samisk språkdrakt.

## Eksterne lenker
* Norsk salmebok hos Nasjonalbiblioteket
* Norsk salmebok med større skrifttyper hos Nasjonalbiblioteket
Helleristningene i Tanum

**Helleristningene i Tanum** ligger i Tanum kommune i Bohuslän hvor det er funnet ca. 350 helleristningsfelter fra bronsealderen. Det største feltet, Vitlyckefeltet, er på nærmere 300 enkeltfigurer, blant dem det berømte «brudeparet» og rundt 170 skålgroper. Ikke langt fra dette feltet er Vitlycke museum, med blant annet kopier av bygninger fra bronsealderen.

Området ble tatt inn på UNESCOs verdensarvsliste med begrunnelsen om at disse ''er et vitnesbyrd om livet i den europeiske bronsealderen.

## Motorvei
Motorveien på E6 går gjennom området. Vägverket ville ikke bygge rundt området, ettersom det skulle gi mindre reisetidsgevinst. I stedet ville de forsøke å minimere skaden av veien ved å bygge tunnel. I juni 2009 godkjendte regjeringen Vägverkets forslag. Bygging pågikk fra 2013 til 2015. Dette var den siste biten i den nå sammenhengende motorveien mellom Oslo og København via Göteborg.

Da motorveien ble innviet åpnet samtidig en rasteplass med informasjon om verdensarven. Fra rasteplassen har man utsikt over området.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Riksantikvarieämbetes side om Tanum
Hauk Buen

**Hauk Buen** (1933–2021) var en norsk utøver på hardingfele. Han var også hardingfelemaker.

## Bakgrunn og familie
Hauk Buen ble født 11. mai 1933 på gården Buen i Jondalen, da Gransherad nå Kongsberg som sønn av spelemannen Anders A. Buen og kvedaren Margit Buen, født Tjønn. Morfaren Hans Johnsen Tjønn drev teoretisk forskning på folkemusikk. Onkelen John H. Tjønn var en kjent felemaker og tanten Bergit Tjønn var en kjent hardingfelespiller som Hauk gikk i lære hos. Hauk lærte også folkemusikk av foreldrene og gjorde lydopptak av kjente spelemenn i samtiden. Olav Løndal og Svein Løndal lærte Buen mye av. Han var bror av folkemusikerne Knut Buen og Agnes Buen Garnås og billedhuggeren Kari Buen. Buen-familien er blant de ledende tradisjonsbærerne i norsk folkemusikk. Hauk var gift med folkedanseren Tone Nisi.

Hauk Buen døde 1. mars 2021 og ble gravlagt fra Kongsberg kirke med blant andre Hallvard T. Bjørgum, Sigmund Groven og Kåre Nordstoga tilstede.

## Kunstnerisk virke
Hauk Buen videreførte tradisjonen etter faren Anders A. Buen, eldre spellemenn fra Øst-Telemark, Myllarguten, Lars Fykerud, Håvard Gibøen og Knut Dale. Han vant B-klassen på Landskappleiken i 1953 og gikk opp i A-klassen. Han vant Landskappleiken flere ganger (blant annet Odda 1962, Notodden 1963) og vant lokale kappleiker mange ganger. Buen mottok Myllargutens gullmedalje i 1973. 

NRK fjernsynet laget portrettprogram om ham i 1983.

Etter en konsert i Queen Elizabeth Hall i London i 1984 skrev Matt Glaser ved Berklee College of Music:«Hauk Buen er ein meister. Eg har aldri høyrt nokon spele med slik djupn. Hans fraseringer er utruleg vakre. Når du høyrer musikken så vakkert spela, så bryt den alle grenser.»Buen bodde på farsgarden i Jondalen ovenfor Kongsberg. Sammen med broren Knut foretok han en rekke dokumentasjonsinnspillinger av tradisjonsmaterialet sitt. For albumet *Fykerud'n* fikk brødrene Spellemannprisen 1992 i klassen folkemusikk/gammaldans.

Han ble æresmedlem i Landslaget for Spelemenn (LFS) i 1991. Han var også æresmedlem i Norsk Folkemusikk- og Danselag (NFD) og FolkOrg – organisasjon for folkemusikk og folkedans. I 2003 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull.

I 2022 ble biografien *Men så kom Hauk Buen* gitt ut, skrevet av Hallgrim Berg. Sammen med boka fulgte et dobbeltalbum med 61 av Buens innspillinger plukket ut av Per Anders Buen Garnås. Utgivelsen ble tildelt Folkelarmprisen 2023 i klassen dokumentasjon.

Annbjørg Lien gikk i lære hos Buen på 1990-tallet.

## Priser og utmerkelser
* Myllargutens gullmedalje i 1973
* Spellemannprisen 1992 i klassen folkemusikk/gammaldans for *Fykerud'n* sammen med Knut Buen
* Buskerud fylkes kulturpris 2000
* Kongens fortjenstmedalje i gull 2003

## Referanser
Torleiv Bjørgum

**Torleiv «Taddeiv» Hallvardsson Bjørgum** (1921–1990) var en norsk sølvsmed, felespiller og kveder fra Rysstad i Setesdal.

## Bakgrunn
Torleiv Bjørgum ble født 25. mai 1921 i Valle, Setesdal. Foreldrene var Helga Rysstad og Hallvard Bjørgum. Foreldrene skrev stev og spilte munnharpe. Bjørgum vokste opp på Kåsland i Valle. Broren Olav Bjørgum var sølvsmed og tegner.

## Virke
Bjørgum spilte primært hardingfele, men og *dusinfele* (det vil si vanlig fiolin) som var det vanlige i dalen fram til hardingfela overtok, trolig sist på 1800-tallet. Bjørgum opprettholdt den gamle setesdalsmusikken etter Faremo-spelemennene Olav Faremo og Tarjei Faremo født på 1790-tallet. Hans fremste læremester var Andres K. Rysstad (de to var naboer) samt etter Knut Jonson Heddi og Anders Hovet. Bjørgum holdt, slik som de gamle, fela et stykke nede på brystet og brukte korte, krappe bogetak. Den særegne bogeteknikken gav spillet hans et fengende og alderdommelig preg. Han utfoldet seg og som kveder, hadde en råkende replikk, og det hendte at han diktet stev. Han var og god utøver på munnharpe.

De senere årene var han plaget med hjerteproblemer, men han rakk å spille inn plata *Skjoldmøyslaget. Faremoslåttar frå Setesdal* sammen med sønnen, Hallvard T. Bjørgum. Med denne fikk de Spellemannprisen 1990 i klassen folkemusikk/gammaldans. Hallvard var fjorten år gammel da han sammen med faren spilte inn sitt første opptak. Hallvard lærte felespill først og fremst av faren. Torleiv Bjørgum vant landskappleiken flere ganger blant annet 1972, 1973 og 1976. Han ble i 1971 tildelt Aust-Agder fylkes kulturpris.

At Bjørgum skulle komme til å dø på scenen mens han spilte til dans, sto i stil med hans spelemannstemperament. Musikken var hans liv, og han døde som han for en stor del hadde levd, med fele og boge i hendene.

Bjørgum var også sølvsmed, og startet virksomheten Sylvartun i Rysstad, et senter for bygdekultur, i 1962. Den føres videre av sønnen og datteren.

Sønnen Hallvard T. Bjørgum, som selv er en ledende spellemann, setter farens spillestil høyt, og har gitt uttrykk for at han neppe kommer til å mestre til fulle det helt spesielle som faren fikk til på fela.

Torleiv og Hallvard Bjørgum har bidratt til interesse for hardingfelemusikk sammen med blant andre Alfred Maurstad, Sigbjørn Bernhoft Osa, Hauke Buen og Annbjørg Lien.

## Diskografi
**Dolkaren*

## Referanser

## Eksterne lenker
* Torleiv Bjørgum på Setesdalswiki
Landstads reviderte salmebok

***Landstads reviderte salmebok*** ble «autorisert til bruk ved den offentlige gudstjeneste i Norge ved de kongelige resolusjoner av 8. oktober 1920 og 15. februar 1924». Boken var Den norske kirkes offisielle salmebok helt frem til 1985 (sammen med Nynorsk Salmebok).

Ved kongelig resolusjon i 1908 fikk domprost Gustav Jensen i oppdrag å utarbeide et forslag til en revisjon av Landstads kirkesalmebog fra 1869. Jensen leverte sitt *Forslag til en revideret Salmebok for den norske kirke* i 1915. Selv om Jensen ville bevare karakteren ved Landstads salmebok, gikk han langt i å revidere både salmeutvalget og teksten i de enkelte salmene. Han inkluderte også nynorske salmer. Jensen leverte sin reviderte versjon i 1915. Fra 1916 arbeidet en komité videre med forslaget under ledelse av biskop Jens Tandberg. Komiteen la frem et eget forslag i 1918.  Etter at både Tandberg og Jensen døde i 1922, ble arbeidet ført videre under ledelse av sokneprest J. H. H. Brochmann.
Først i 1924 ble Landstads reviderte salmebok endelig godkjent for offentlig bruk. Den ble publisert i 1926.

Salmeboken blir fremdeles brukt i enkelte konservative menigheter i Finnmark.

## Eksterne lenker
* Artikkel av Karin Helen Hognestad, Universitetsbiblioteket i Trondheim
De tre musketerer

***De tre musketerer (Les Trois Mousquetaires)*** er en roman skrevet av den franske forfatteren Alexandre Dumas. Den ble opprinnelig utgitt i 1844 som fortsettelsesroman i tidsskriftet *Le Siècle*. Boken er blitt filmatisert flere ganger og er en av verdens mest kjente bøker. Mottoet «En for alle og alle for en» er hentet fra boken og er en avtale de fire vennene gjør seg imellom før de reiser til London for å treffe George Villiers.

Handlingen har blitt filmatisert en rekke ganger, blant annet stumfilmene The Three Musketeers fra 1916 og De tre musketerer fra 1921. Samt den sovjetiske mini-serien D’Artanjan i tri musjketjora fra 1979, og den amerikanske filmen De tre musketerer fra 1993.

## Handling
Boken handler om den 19 år gamle d'Artagnan som i 1625 drar fra familien sin i Gascogne, til Paris for å bli musketer. Den begynner med hvordan han blir kjent med de tre musketerene Athos, Portos og Aramis. De tre har egentlig planlagt hver sin duell med d'Artagnan. Athos, Portos og Aramis er uatskillelige, og ikke overraskende skal de være hverandres sekundanter ved disse duellene. Istedenfor å duellere, danner de fire felles front mot vaktgarden til den onde Kardinal Richelieu som dukker opp og forstyrrer dem. Deretter er de fire vennene uatskillelige og dras inn i den politiske kampen i Frankrike på den tiden.

Etter å ha demonstrert sine evner med en kårde, beviser d'Artagnan ytterligere sin verdi i en heseblesende ferd til England for å ødelegge et bakholdskomplott for å ydmyke Frankrikes dronning, som er forelsket i George Villiers. d'Artagnan redder dronningen, men mislykkes i å redde den kvinnen han elsker. Bitter søker han hevn, da som musketer. Når den onde Milady de Winter endelig blir fanget i de siste kapitler, blir hele hennes synderegister lest opp. I romantisk tradisjon bekjenner hun, «Jeg har tapt, jeg må dø», og blir deretter halshugget av bøddelen.  

Boken skildrer viktige hendelser på den tiden blant annet beleiringen av La Rochelle, og drapet på George Villiers i Portsmouth av John Felton. Romanen skildrer også maktkampen mellom Ludvig XIII, dronning Anna, Kardinal Richelieu og George Villiers. Denne maktkampen og religionskampene danner sammen bakgrunnen for romanen.

## Viktige personer

### Musketerer

* d'Artagnan
* Athos
* Porthos
* Aramis

### Bikarakterer

* Kardinal Richelieu
* Ludvig XIII av Frankrike
* Dronning Anna av Østerrike
* De Treville
* George Villiers, 1. hertug av Buchingham
* Milady de Winter

## Referanser
Steingrim Haukjem

**Steingrim H. Haukjem** (født 1897, død 1968) var den fremste spelemannen fra Numedal i sin tid.

Haukjem vokste opp på garden Haukjem i Veggli i Rollag kommune, og kom til å føre videre tradisjonen etter spelemannen Pål Løyntnantsdreng, også fra Veggli. Han møtte også, og utvekslet spill med spelemenn fra Hovin og Tinn, og tok opp i seg mye spell etter Knut Dale. Som tømmerkjører var han ofte over i Krødsherad, og møtte Truls Ørpen, som skrev ned mange slåtter etter ham.

Spillestilen til Steingrim Haukjem var lyrisk, med mye avansert fingerbruk, og mange blåtoner. Stilen ble best videreført av spelemannen Sigurd Frogner fra Rollag, datteren hans, Synne Frogner, og Bård Vegard Bjørhusdal, alle fra Numedal.

## Referanser
Blackstone Ventures

**Blackstone** er et lite leteselskap som ble børsnotert i Toronto i juni 2006. I henhold til Aftenposten 28. august 2006 så hadde selskapet på dette tidspunktet en børsverdi på drøyt 180 millioner norske kroner. 

Sammen med Falconbridge rapporterte Blackstone sommeren 2006 om store og potensielt drivverdige nikkelforekomster i Ertelien, det tidligere gruveområde til Ringerikes Nikkelverk.
Gjermund Haugen

**Gjermund Haugen** (1914–1976) var en spillemann fra Notodden i Telemark.

Gjermund Haugen var mest kjent for konsertspill, og fulgte tradisjonen etter Lars Fykerud i dette. I sin tid var han jevngod med Sigbjørn Bernhoft Osa, men hadde et annet temperament. Han var innadvent og lyrisk av natur. Han opptrådte første gang som 13-åring.

Haugen var den første som spilte hardingfele i en kirke i Norge, nærmere bestemt Heddal stavkirke. Han var grundig, men ble av og til noe uglesett av andre spilemenn, mest på grunn av slåttetolkninger og "konsert"-relatert framføring. Dette førte til at han av og til ble utsatt for ren sabotasje. Ved en anledning hadde noen skrudd ned alle strengene på fela hans da han skulle spille på kappleik. Han stemte i 20 minutter på scenen før han var klar, uten å si et ord om saken.

Han ønsket også å kunne minst en slått fra hvert tradisjonsområde for å kunne spille dem på demonstrasjonskonserter.

Gjermund Haugen vant landskappleiken åtte ganger (1936, 1937, 1946, 1947, 1949, 1950, 1952, 1953), og er sammen med Gunnulf Borgen således den mestvinnende hardingfelespiller på landskappleiken. Han ble hedret med Festspill-prisen i Bergen.

Det ble avduket en minnestein over ham i 1980.

Haugen kom fra spillemannslekt på Heddal. Han forble ugift.

## Referanser
Mario López

**Mario López jr.** (født 10. oktober 1973) er en meksikansk-amerikansk skuespiller, født i San Diego i California i USA.

## Karriere
Hans første rolle var i en alder av 11 år, da han spilte trommis og danser på *[[Kids Incorporated]]* i 1984. López er en flink trommis, og i flere av rollene sine spiller han instrumentet. López ble kjendis tidlig på 1990-tallet, da han fikk rollen som A.C. Slater i den populære situasjonskomedien *[[Saved by the Bell]]* fra TV. López' rollefigur var en atletisk elev ved en high school. 

Etter sin opptreden på *Saved by the Bell*, samt seriens spin-off-serier, har López hatt en karriere som vert i flere forskjellige game show på TV. Han har også hatt en av hovedrollene i TV-serien *[[Pacific Blue (TV-serie)|Pacific Blue]]*.

I mars 2006 ble han med i rollebesetningen til såpeoperaen *[[Glamour (TV-serie)|Glamour]]*, der han fikk rollen som Christian Ramirez. López fikk ikke utvidet kontrakten sin fra 18. juli samme året, men han kan allikevel returnere til serien med jevne mellomrom.

Lopez er programleder for *[[America's Best Dance Crew]]*.

## Utvalgt filmografi

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Uoffisiell ''Kids Incorporated''-side
* 
* Intervju med Mario López på Vyuz.com
* A.C. Slater-sang – Lenke til MP3
* Vivica A. Fox, Mario Lopez skal opptre på ''Dancing With the Stars''