open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Havhingsten fra Glendalough

**«Havhingsten fra Glendalough»**, eller bare **«Havhingsten»**, er en rekonstruksjon av vikingskipet Skuldelev 2 og tilhører Vikingskipsmuseet i Roskilde, Danmark. Det var det hittil lengste vikingskip i Danmark som ennå var funnet. Det opprinnelige fartøyet ble bygget i nærheten av Dublin i Irland en gang rundt 1042 ved bruk av eik fra Glendalough i grevskapet Wicklow, derav skipets navn. Rekonstruksjonen ble bygget i Danmark ved verftet til Vikingskipsmuseet i Roskilde mellom 2000 og 2004 og brukes til historiske forskningsformål.

Byggingen startet i 2000 på Vikingskipsmuseet og ble avsluttet den 4. september 2004, da skipet ble sjøsatt og døpt av dronning Margrethe II. Dronning Margrethe har et særlig nært forhold til vikingskipet «Havhingsten» ved å være skipets gudmor og kronprins Frederik er dets høy beskytter. I juli 2012 vendte dronningen tilbake til Museumshavnen i Roskilde da «Havhingsten» skulle ut på sitt første tokt etter at det kom hjem fra Irland i 2008.

Sommeren 2006 var skipet på et vellykket tokt i Skagerrak fra 10. juli til 4. august. Skipet besøkte Læsø og Lysekil i Sverige, deretter Oslo, Tønsberg, Risør, og Lyngør i Norge, og så Thyborøn, Løgstør og Orø i Danmark.

Sommeren 2007 dro skipet på sommertokt fra Roskilde via Norge og Skottland til Dublin, hvor skipet overvintret på det irske nasjonalmuseet, før det i 29. juni 2008 vendte tilbake til Roskilde. Kort tid etter utstedte Danmarks Nationalbank en 20-kroners minnemynt for å feire begivenheten.

Havhingsten ligger i Museumshavnen. Langskipet er lett å kjenne igjen med sine karakteristiske blå, røde og gule streker langs skipssiden.

## Referanser


## Litteratur
* Karrasch, Werner (2008): *Havhingsten fra Glendalough*, Vikingskipsmuseet i Roskilde, ISBN 978-87-85180-45-2.
* Kastoft, Henrik (2007): *På vikingetogt med Havhingsten : et krigsskib vender hjem*, Sohn, ISBN 978-87-91959-09-7.

## Eksterne lenker
* 
* Vikingeskibsmuseet.dk
* Forside – dr.dk/Tema/Havhingsten
* Videopodcast – Havhingsten fra Glendalough
Siddishallen

**Siddishallen** er Stavangers første ishall, med isflate anlagt i 1968. Siddishallen ligger i Stavanger Forum-området og benyttes av ishockeylagene i byen. Ishockeyklubbene Viking Ishockeyklubb og senere Stavanger Oilers spilte sine hjemmekamper i Siddishallen frem til 2012, da de flyttet over i nybygde DNB Arena, som ligger i samme område, fem kilometer vest for sentrum. Mellom dem ligger Stavanger ishall, som også ble tatt i bruk i 2012.

Stavanger kommune rehabliliterer i 2014 Siddishallen. I sommerhalvåret utenom skøyte-sesongen blir ishallene benyttet til flere typer messer, utstillinger, konserter og liknede med et stort antall besøkende. De mest kjente er ONS, oljemessen som blir arrangert hvert andre år med over 38&nbsp;000 besøkende i 2008. Det forligger en samarbeidsavtale med Stavanger kommune som innebærer at all konferanse- og messevirksomhet i Siddissenteret planlegges og organiseres av selskapet Stavanger Forum AS.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ishaller og baner i Norge *hockey.no*
* Stavanger forum utbyggingsområde
Max Kaase

**Max Kaase** (født 14. mai 1935 i Krefeld) er en tysk statsviter.

Kaase er utdannet fra Universitetet i Köln der han studerte folkerett, sosiologi og statsvitenskap og tok doktorgraden i 1964. Han habiliterte ved Universitetet i Mannheim i 1972. Deretter var Kaase fra 1974 til 1979 leder for Zentrums für Umfragen, Methoden und Analysen (ZUMA) i Mannheim. Fra 1983 til 1993 var Kaase professor i statsvitenskap ved Universitetet i Mannheim. Han var deretter tilknyttet WZB i Berlin fram til 2000, da han ble dekanus for fakultetet for humanistiske og samfunnsvitenskapelige fag ved International University Bremen, nå Jacobs University Bremen. 

Kaase har særlig arbeidet innen sammenlignende politikk, politisk sosiologi og massekommunikasjon. Han har deltatt i og hatt en ledende rolle i store internasjonale prosjekter, som eksempelvis *Beliefs in government*. 

Kaase har innehatt en rekke sentrale verv i tysk og internasjonal statsvitenskapelig forskning. Fra 2000 til 2003 var han visepresident i European Science Foundation (ESF) og fra 2003 til 2006 var han president i International Political Science Association.

Universitetet i Bremen utnevnte i 2007 Kaase til æresdoktor.

I 1989 holdt Kaase Stein Rokkan-forelesningen ved Universitetet i Bergen. 

## Bibliografi
* *Wechsel von Parteipräferenzen. Eine Analyse am Beispiel der Bundestagswahl*, 1961
* med Samuel H. Barnes, Klaus R. Allerbeck m.fl.: *Political Action. Mass Participation in Five Western Democracies, 1979
* med Kenneth Newton: *Beliefs in Government*, bind 5, 1995
* med Andrew Kohut: *Estranged Friends: The Transatlantic Consequences of Societal Change*, 1996
* med Andreas Eisen, Oscar W. Gabriel, Oskar Niedermayer, Hellmut Wollmann: *Politisches System'', 1996

## Referanser


## Eksterne lenker
* Max Kaases CV
* Bibliografi
Allen Coulter

**Allen Coulter** er en amerikansk TV-produsent og regissør som har regissert flere episoder av tv-serier som *[[Sopranos]]*, *[[Sex og singelliv]]* og *[[Boardwalk Empire]]*. 

Coulter hadde regien på 12 episoder av TV-serien *[[The Sopranos]]* i perioden 1999&ndash;2004 og var også involvert som produsent. Han har også hatt regi på ni episoder av *[[Sex og singelliv]]* og åtte episoder av *[[Boardwalk Empire]].* Han har i tillegg hatt mindre regioppdrag på TV-serier som *[[Rome (TV-serie)|Rome]]*, *[[Millennium (TV-serie)|Millenium]]*, *[[The X-Files]]*, *[[Six Feet Under]]*, *[[House of Cards (USA)|House of Cards]], [[Law & Order: LA]]* og *[[Vinyl (TV-serie)|Vinyl]].* 

Han debuterte som filmregissør med *[[Hollywoodland]]* (2006).

## Eksterne lenker
*
Mo prestegjeld (Nordland)

**Mo prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Rana kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Mo kirke.

Mos kirkesogn er nå en del av Rana kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

## Historikk

Ved kgl.res. av 19. april 1843 ble Mo sogn utskilt fra Ranen prestegjeld og gjort til eget sognekall. Ved kgl.res. av 14. november 1891 ble det tillatt å bygge kapell på gården Nordre Nevernes i Dunderlandsdalen, og Nevernes kapell skulle ha tretten gudstjenester årlig. Ved regj.res. av 7. juli 1922 ble prestegjeldets navn endret fra Mo til *Nord-Rana*, men navneendringen ser ikke ut til å ha blitt gjennomført, da Mo fortsatt ble brukt i Norges statskalender. Røssvoll kapell ble oppført i 1953. Ved kgl.res. av 24. april 1964 ble Mo prestegjeld delt i tre sogn og prestegjeld under navn av *Mo*, Nord-Rana og Gruben.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

## Menigheter
Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:
* Mo

## Se også
* Historikk for prosti og prestegjeld

## Referanser
Premio Feltrinelli

**Premio Feltrinelli** (*Feltrinelli-prisen*) er en forskningspris i Italia. 

Entreprenøren og kunstneren Antonio Feltrinelli etterlot seg ved sin død i 1942 et fond som han ønsket skulle tilfalle «en utmerkelse for arbeid, studier, og intelligens» («*premiare il lavoro, lo studio, l'intelligenza*»).
Måna (Rauma)

**Måna** (i øvre løp kalt **Månvasselva**) er ei elv som renner gjennom Måndalen i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Den har utspring fra Månvatnet og munner ut i Romsdalsfjorden ved Voll. Elva har en rekke sideelver, hvorav Vemora er den største. Måna er 11,4 kilometer lang, men sideelva Øspevasselva er noe lengre enn hovedelva, og regnet fra Øspevasselvas utspring på Øspefonna er vassdraget 13,8 kilometer langt.

Elva ble vernet mot kraftutbygging i Supplering av verneplan for vassdrag i 2005.

Måna har tidligere vært ei god lakseelv, men har som mange andre elver i distriktet vært plaget med gyrodactylus salaris. Fisket har derfor i de senere åra gått tilbake. Samtidig har innslaget av oppdrettsfisk økt.

## Referanser
Aukštojas

**Aukštojas** (litauisk *Aukštojas* eller *Aukštasis kalnas*) er en ås om lag tre mil kilometer sørøst for Vilnius i Litauen. Med en høyde på 293,84 moh er dette Litauens høyeste punkt. Bakketoppen ligger i Medininkai-høylandet i Vilnius landkommune, to kilometer vest for grensen mot Belarus.

Aukštojasbakken ligger noen hundre meter fra åsen Juozapinė (292,7 moh.), som inntil 1994 ble regnet å være landets høyeste punkt. Aukštojas, som viste seg å være 19 cm høyere enn den nest høyeste bakketoppen, Kruopinė (293,65 moh.), var på dette tidspunktet navnløs. Det ble utlyst en navnekonkurranse, og 18. november 2005 fikk åsen tildelt navnet «Aukštojas». Aukštojas betyr, bokstavelig, *den høyeste* eller *høybakken*.

Beregninger viste at åsen Juozapinė er det tredje høyeste punktet i Litauen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
John Tiffin Patterson

**John Tiffin Patterson** (1940–2005) var en amerikansk regissør som arbeidet mest med TV. Han hadde regi på flere episoder av TV-serier som ''Hill Street Blues'' og *[[Sopranos]]*.

Patterson vervet seg til den amerikanske flyvåpenet etter noen semester ved Williams College. Etter tiden i forsvaret returnerte han til universitetet mens han fremdeles var reservist. I 1970 tok han en mastergrad ved Stanford University, hvor han blant annet var studiekollega med David Chase (skaperen av *Sopranos*).

Patterson debuterte som assistent-regissør i 1974 i TV-filmen *The Night That Panicked America*. Han var assistent-regissør på ytterligere noen tv-produksjoner før han i 1978 fikk regioppdrag på noen episoder av *[[Project U.F.O.]]* Deretter fulgte korte regioppdrag på tv-serier som *[[Par i hjerter]], [[The Rockford Files]], [[Knots Landing]], [[Buck Rogers in the 25th Century]], [[CHiPs]], [[Magnum, P.I.]], [[Dynastiet]], [[MacGyver]], [[Lov og rett i L.A.]], [[Law & Order]], [[Profiler]], [[Providence (TV-serie)|Providence]], [[Six Feet Under]], * og *[[Carnivàle]]*. Han hadde halvlange regioppdrag for serier som ''Hill Street Blues'' (9 episoder, 1985-1987), *[[Cagney & Lacey]]* (5 episoder, 1983-1984), *[[Seven Brides for Seven Brothers]]* (4 episoder, 1982-1983), *[[Hooperman]]* (4 episoder, 1987-1988) og *[[Profiler]]* (4 episoder, 1996-1998). I 1999 ble han en av regissørene for TV-serien *[[The Sopranos]]* og han hadde frem til sin død regi på 13 episoder. Han har også regissert flere TV-filmer.

Patterson var gift med Casey Kelley, men senere skilt. Sammen har de to barn. 

Patterson døde av prostatakreft 64 år gammel. *Sopranos*-episoden "Kaisha" var dedikert ham.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Parc de la Creueta del Coll

**Parc de la Creueta del Coll** er en park som ligger i distriktene Gràcia og Horta-Guinardó i den katalanske byen Barcelona. Den ble bygd ved et forlatt steinbrudd som en del av nou urbanisme-utviklinga under sommer-OL 1992 av arkitektene Martorell og Mackay. I dag er parken nedslitt og lurvete.

I parken finner man skulpturen «Elogio del Agua» av den baskiske skulptøren Eduardo Chillida, en massiv klo som henger i stålkabler. En annen stålskulptur, «Escultura» av Ellsworth Kelly, befinner seg like ved inngangen til parken.

## Referanser
Mitchell Burgess

**Mitchell Burgess** er en amerikansk tv-produsent og manusforfatter som er mest kjent for å har produsert og hatt manus på flere episoder av TV-serier som *[[Sopranos]]* og *[[Det gode liv i Alaska]]*.

Burgess debuterte som manusforfatter i 1992 i tv-serien *[[Det gode liv i Alaska]]* (20 episoder i perioden 1992–1995). Han har siden hatt manus på 22 episoder av *[[Sopranos]]*, i tillegg til at han også produsert 51 episoder av serien. Han er medskaper av tv-serien *[[Blue Bloods (TV-serie)|Blue Bloods]]* (2010–).

Burgess har fått tre Emmy-priser for sitt arbeid med *Sopranos*.

## Eksterne lenker
*
Portishead

**Portishead** er et trip hop-band fra Bristol, England (oppkalt etter byen Portishead, 2 mil vest for Bristol) som ble startet i 1991 av keyboardisten Geoff Barrow og sangeren Beth Gibbons.

## Diskografi
* *[[Dummy]]* (1994)
* *[[Portishead (album)|Portishead]]* (1997)
* *[[Roseland NYC Live]]* (1998)
* *[[Third]]* (2008)
## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Einar Lie

**Einar Lie** (født 26. januar 1965 i Oslo) er en norsk samfunnsøkonom og historiker, og er professor i historie ved Universitetet i Oslo. Lie var prodekan for forskning ved Humanistisk fakultet, Universitetet i Oslo, fra 2011 til 2014, og har hatt en rekke styreverv i tilknyting til høyere forskning og utdanning.

## Liv og virke
Lie er en ledende forsker innen nyere norsk økonomisk historie, og har utgitt en rekke bøker og vitenskapelige publikasjoner. Han er utdannet cand.polit i sosialøkonomi ved UiO i 1991, og dr.philos i historie samme sted 1996. Lie har hatt forskeropphold ved INSEL i Paris, ved Lancaster University, Oxford University og UC Berkeley. En stor del av forskningen er knyttet til utformingen av økonomisk politikk i et historisk perspektiv, særlig forholdet mellom vitenskap, administrasjon og politikk. 

Lie var i 1995 hovedforfatter bak første bind av Finansdepartementets historie 1945-65, og skrev bind 2 sammen med forskeren Christian Venneslan. Sammen med Hege Roll-Hansen har han skrevet boken *Faktisk talt. Statistikkens historie i Norge* (2001). Lie har også bidratt til en rekke forskningsarbeider i tilknytning til norsk nærlingslivshistorie og statlig eierskap, og han var medforfatter på boken *Staten som kapitalist. Rikdom og eierskap for det 21. århundre* sammen med Egil Myklebust og Harald Norvik, og *Norges Bank 1816-2016*, sammen med Jan Thomas Kobberrød, Eivind Thomassen og Gjermund F. Rongved. Lie har også gitt originale bidrag til utforskningen av mellomkrigstiden og forståelsen av Norges vei ut av krisen i 1930-årene.

Einar Lie er en aktiv spaltist og mye benyttet foredragsholder og deltar ofte i den offentlige debatt omkring bedriftshistorie, økonomisk historie og økonomisk politikk.

## Bibliografi
* *Norges Bank 1816-2016*. Fagbokforlaget 2016, med J.T. Kobberrød, E. Thomassen og G.F. Rongved.
* *Staten som kapitalist*, Pax 2014. med Egil Myklebust og Harald Norvik ISBN 9788253037264
* *Norsk økonomisk politikk etter 1905*, 2012. ISBN 9788215018102
* *Norsk Hydros historie 1977-2005*, Pax 2005
* *Faktisk talt* – Statistikkens historie i Norge, Oslo 2001 (med Hege Roll-Hansen)
* *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2008080604080 Den norske Creditbank 1982-1990: en storbank i vekst og krise]*, Universitetsforlaget 1998. ISBN 82-00-12754-0
* I teknologienes tegn. Universitetsforlaget, Oslo 1996, red. m. Sissel Myklebust og Torben Hviid Nielsen
* *[https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2008022000088 Ambisjon og tradisjon: Finansdepartementet 1945-1965]*, Universitetsforlaget 1995. ISBN 82-00-22622-0
* *[https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2008031000016 Institusjon, profesjon og politikk: Finansdepartementet 1945-1965]*  

## Referanser


## Eksterne lenker
* Einar Lie, Universitetet i Oslo
Ángel Castro y Argiz

**Ángel María Bautista Castro y Argiz** (født 5. desember 1875  i Láncara i provinsen Lugo i Spania, død 21. oktober 1956 i Brián i Cuba) var far til blant andre Fidel Castro og Raúl Castro.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av en fattig arbeider i distriktet Láncara i Galicia i Spania. 

Han kom til Cuba i ung alder. Det er to versjoner om dette. Den ene er at han som 16- eller 17-åring ble innkalt til tjeneste i det spanske militære og kom til Cuba under den kubanske frigjøringskrig, og ble stasjonert i området mellom Júcaro og Morón. Juanita Castro, Ángels datter, har imidlertid fremhold at deres far var immigrant av økonomiske grunner til Cuba. Ifølge dette var det slik at før han skulle avtjene militærtjenesten utvandret han sammen med tre av sønnene *(Thomás, Ramón, Francisco)* til farens arbeidsgiver, godseieren Candido Camba, til Cuba i 1895. Han fikk også økonomisk støtte til reisen av Candido Camba. 

### Etterhvert forretningsmann og godseier
Etter en noe omflakkende tilværelse, startet han som anleggsarbeider på jernbanen som United Fruit Company (UFCO) var i ferd med anlegge fra sukkermarkene ved Birán i provinsen Holguín, til fabrikk og utskipningshavn ved Nipebukta.

Han viste et tidlig forretningstalent, og skaffet seg ekstrainntekter ved å selge limonade, som han laget grytidlig om morgenen. Etterhvert som han opparbeidet seg litt kapital, startet han å levere brensel til sukkerfabrikkens dampmaskiner. Så leide han jord av UFCO, og deretter kjøpte han jorden og drev egen sukkerplantasje. Etter hvert investerte han i butikk, bakeri, sagbruk og en nikkelgruve. På det meste levde og arbeidet ca. 300 familier på eiendommen, og eiendommens størrelse var ca. 105.000 dekar.

Ángel var gift to ganger. Første ekteskap (1910) var med María Luisa Argote. Med henne fikk han barna: Pedro Emilio og Lidia. Med sin andre kone Lina Ruz González (1900–1963) fikk han barna: Angelita (f.1923), Ramon (f.1924), Fidel (f.1926), Raúl (f.1931), Juanita (f.1933), Enma (f.1935) og Agustina (f.1938). Offisielt ble han imidlertid ikke skilt fra sin første kone før i 1943.

Han døde 21. oktober 1956, 42 dager før Fidel Castro landsatte sine tropper i Granma. Han døde av tarmblødninger, som kan være noe av det samme problemet som Fidel fikk da han var like gammel (80 år). 

Det sies at forholdet mellom ham og sønnen Fidel var svært anstrengt, og familieeiendommen var blant de første som ble nasjonalisert da Fidel kom til makten.

## Referanser


## Litteratur
* «Dette er Cuba – alt annet er løgn» – Vegard Bye og Dag Hoel – ISBN 82-430-0358-4
NanoTex

**NanoTex** er både navnet på en teknologi og navnet på firmaet som oppfant teknologien. Selskapet ble stiftet i 1998. Teknologien  brukes til å lage et stoff som motstår søling ved at stoffet hverken trekker til seg skitt eller fuktighet. Teknologien blir blant annet benyttet av astronauter hos NASA. Stoffet er manipulert på molekylnivå ved hjelp av nanoteknologi. Stoffet brukes først og fremst i treningsklær og andre klesplagg.

## Eksterne lenker
* Offisiell hjemmeside for NanoTex
Hyde Park Corner undergrunnsstasjon

**Hyde Park Corner undergrunnsstasjon** er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger ved det sørøstre hjørnet av Hyde Park, hvor gatene Park Lane, Knightsbridge, Piccadilly, Grosvenor Place og Consitution Hill møtes.

Som en av få undergrunnsstasjoner i London har ikke Hyde Park Corner noen tilhørende bygning. Nedgangen til billetthall og plattform finnes under gateplan i sammenheng med nettverket av gangtuneller.

|}
## Eksterne lenker
* Hyde Park Corner Underground Station Transport for London (Engelsk)
Varud holdeplass

**Varud** holdeplass ble åpnet i 1953. Holdeplassen ligger 59,54 kilometer fra Oslo S. Eneste tilkomst til holdeplassen er via Varudgutua, en nokså smal og svingete vei.

Fra 13. juni 2004 er det ingen tog som stopper ved Varud. Plattformen og leskuret stod i 2009, men er siden fjernet.

## Referanser


## Litteratur
*
Knightsbridge undergrunnsstasjon

**Knightsbridge undergrunnsstasjon** er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger mellom gatene Knightsbridge, Brompton Road og Sloane Square, og er nærmeste stasjon til varehuset Harrods og flere anerkjente butikker. 

|}
## Eksterne lenker
* Knightsbridge Underground Station Transport for London (Engelsk)
Dal stasjon

**Dal stasjon** ble åpnet i 1854 da Hovedbanen sto ferdig. Stasjonen ligger 57,20 kilometer fra Oslo S og 152,4 meter over havet. Stasjonen ble opprustet 2011 med ny utforming. Denne ble offisielt åpnet 16. november 2011 og har blant annet bussterminal og er utstyrt med 59 parkeringsplasser for reisende. Godshuset og Skinnegangen utenfor er fredet.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Bøn stasjon

**Bøn stasjon** ligger ved Hovedbanen i Eidsvoll kommune. Den ble åpnet i 1855 som *Finstad Bro holdeplass*, året etter banens åpning. I 1882 fikk stasjonen navnet *Bøhn*, og siden 1893 har navneformen vært *Bøn*. Stasjonen ligger 62,24&nbsp;km fra Oslo S og 134,0&nbsp;moh. Fylkesvei 1586 krysser jernbanen ved stasjonens nordre ende.

Stasjonsbygningen antas oppført i 1884, med bolig for stasjonsmester i annen etasje. Et godshus fra rundt 1890 stod på vestsiden av sporene, men brant i 2009. Sør for godshuset stod tidligere et uthus (fjøs til dyr m.m.) med tilknytning til stasjonsmesterboligen, i tråd med eldre ordninger for statlige tjenesteboliger.

Etter andre verdenskrig ble stasjonsbygningen utvidet med nye kontor- og ekspedisjonslokaler samt sanitæranlegg.

Tidligere hadde stasjonen et sidespor til Bønsdalen industriområde, (Før dette; Bønsdalen cellulosefabrikk) Stasjonsbygningen ble anbefalt fredet i 2004.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Le Bourg-d’Oisans

**Le Bourg-d'Oisans** er en by og kommune i departementet Isère i de franske Alpene sørøst i Frankrike.

Byen ligger i dalen som Romanche-elven går gjennom, på veien mellom Grenoble og Briançon, på sørsiden av Col de la Croix de Fer. Den er ofte på ruten til Tour de France, da veien opp til L'Alpe d'Huez starter her.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Le Bourg-d’Oisans***

## Referanser
* Kommunedata fra INSEE


## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
Mike Powell

**Mike Powell** (født **Michael Anthony Powell** 10. november 1963) er en tidligere amerikansk friidrettsutøver og verdensrekordholder i lengdehopp. Powell er født i Philadelphia, Pennsylvania.

Powell studerte ved University of California, Irvine, men flyttet til University of California, Los Angeles.

## Meritter
I Friidretts-VM 1991 i Tokyo slo han Bob Beamons 23 år gamle rekord med 5 cm da han hoppet 8,95 meter. Powells verdensrekord er fortsatt gjeldende rekord. Powell vant foran Carl Lewis, som også passerte den gamle verdensrekorden med 8,91 meter.

Powell vant sølv i lengdekonkurransen i OL i Seoul 1988, og repeterte denne bragden i 1992-OL i Barcelona. Begge ganger vant Carl Lewis. I tillegg til VM-gullet og revansjen over Lewis i 1991, vant han også Friidretts-VM 1993, og ble nummer tre i Friidretts-VM 1995. Etter OL på hjemmebane i Atlanta i 1996 la Powell opp. Han gjorde comeback i 2001 og trente mot Sommer-OL 2004, men klarte ikke å kvalifisere seg.

### Priser
Etter verdensrekorden i 1991 mottok Powell to større priser:
* James E. Sullivan-prisen (James E. Sullivan Award) for årets prestasjon i friidrett
* BBCs Årets sportspersonlighet Sports Personality (BBC Sports Personality of the Year Overseas Personality Award)

## OL-medaljer
*  1988  Seoul -  Sølv i friidrett, lengdehopp menn  USA
*  1992  Barcelona -  Sølv i friidrett, lengdehopp menn  USA

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Vasilij Rudenkov

**Vasilij Vasiljevitsj Rudenkov** (russisk Василий Васильевич Руденков, født 7. mai 1931, død 2. november 1982) er en tidligere belarusisk sleggekaster, som representerte Sovjetunionen. Hans største bedrift var gullmedaljen under OL 1960 i Roma.
## OL-medaljer
* 1960  Roma  -  Gull i friidrett, slegge  Sovjetunionen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
George Bonhag

**George V. Bonhag** (født 31. januar 1882, død 30. oktober 1960) var en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerte i både løp og kappgang.

Han representerte USA under jubileumslekene 1906 i Athen, der han vant gull på 1500&nbsp;m kappgang. To år senere var han med i USAs tropp under OL 1908 i London han deltok på 3200 meter hinder og var med på USAs lag på 3 miles, som tok sølvmedalje. Han løp sammen med John Eisele og Herbert Trube.
I sitt tredje OL, 1912 i Stockholm, vant han sin andre gullmedalje ved å gå til topps i 3000 meter for lag, sammen med Norman Taber og Tell Berna. Han var USAs flaggbærer under åpningsseremonien under OL 1912 i Stockholm.

## OL-medaljer
* 1912  Stockholm -  **Gull** i friidrett, lagkonkurranse 3000 meter  USA
* 1908  London -  Sølv i friidrett, lagløp 3 miles  USA
* (1906  Athen -  **Gull** i friidrett, 1 500 meter kappgang)

## Eksterne lenker
*
Seljordsormen

**Seljordsormen** er ifølge folketroen en sjø- eller linnorm, det vil si et stort, slangeliknende sjødyr, som holder til i det 15 km lange Seljordsvannet (Seljordsvatn) i Seljord kommune i Telemark. 

Dyret har vært omtalt i lang tid og det foreligger en mengde vitnebeskrivelser om møter med Seljordsormen, særlig fra varme, stille sommerdager. Den eldste skriftlige beretningen om skapningen er fra 1750, da den skal ha velvet en robåt med et flyttelass som tilhørte en mann fra Bø, men også i vår tid påstår enkelte at de har observert ormen i eller ved innsjøen i Skiensvassdraget. Forskjellige ekspedisjoner har gjentatte ganger forgjeves besøkt Seljordsvannet i forsøk på å bevise at Seljordsormen eksisterer.

Seljordsormen, som i nyere tid har fått kjælenavnet «Selma», brukes i dag aktiv i markedesføringa av kommunen overfor turister og besøkende. Ormen har siden 1989 også prydet Seljords kommunevåpen. Det er utformet av Trygve Magnus Barstad.

Enkelte mener at Seljordsormen er av samme art som den skotske Nessie, sjøormen i Loch Ness. Også den enorme kraken kan tolkes som en vannlevende linnorm av denne typen. Andre har tolket Seljordsormen som en sjøhest.

## Film og TV
I 2009 sendte NRK TV en dramaserie for barn med tittelen *Ormen i Seljordsvannet*. Serien var på fem episoder, og var tilrettelagt for døve og hørselshemmede; hovedpersonen er en døv gutt som har tegnspråk som morsmål. Serien handler om at hovedpersonen Henrik og hans kamerat Amar vil bevise at Seljordsormen faktisk finnes. Manuset var skrevet av Terje Solli, og regien var ved Lars Jørgen Mørland. Serien var produsert av Døves Media.

## Se også

* Overnaturlige vesener

## Referanser


## Eksterne lenker
* Seljord kommune om sjøromen
* Sjøormer i Norge, deriblant Seljordsormen
* De eldste beskrivelser av sjøormen i Norge
* Sjøormen i Seljord er farlig (NRK-notis)
Detlef Michel

**Detlef Michel** (født 13. oktober 1955 i Berlin) er en tidligere tysk friidrettsutøver og verdensmester i spydkast. Han representerte Øst-Tyskland på 1980-tallet med flere gode resultater i spyd. Høydepunktet i karrieren kom under Friidretts-VM i Helsingfors 1983 da han ble verdensmester med ny verdensrekord på 90,40 meter. Michel vant foran amerikaneren Tom Petranoff.

Michel klarte ikke å kvalifisere seg til OL i 1980 eller 1988, og under Sommer-OL 1984 i Los Angeles ble hans deltagelse stoppet av Øst-Tysklands boikott av lekene. Han la opp som friidrettsutøver i 1990.

## EM-resultater
* 1978: nummer 4, med 85,46 meter
* 1982: bronse, med 89,32 meter
* 1986: sølv, med 81,90 meter

Detlef Michel representerte Berlin sport club. Som aktiv var han 1,84 meter høy og veide 93&nbsp;kg.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Abborrberg

**Abborrberg** er et sted i Storumans kommun i Västerbottens län i Sverige, med en beliggenhet mellom Storuman og Tärnaby. 

## Eksterne lenker
* Svensk nettsted om Abborrberg
Barsele

**Barsele** (umesamisk: *Bárjiege*) er et lite tettsted ved europavei 12 (länsväg 989) i Storumans kommun, Västerbottens län i Sverige. Stedet har ca. 100 innbyggere (2003). Barsele ligger ca. 20 km øst for Storuman, langs Umeälven. 

## Referanser
Karl Hein

**Karl Hein** ([1908–1982) var en tysk friidrettsutøver. Han vant gull i sleggekast i OL 1936 i Berlin. Han tok også gull i EM 1938 i Paris.

Karl Hein var tidlig i karrieren diskoskaster, kulestøter og mangekjemper. Etter at han giftet seg på begynnelsen av 1930-tallet, sluttet han med friidrett. I 1934 så han en film om OL 1932 og var særlig imponert over den irske sleggekasteren Patrick O’Callaghan. Han begynte å trene igjen, og spesialiserte seg som sleggekaster.

Etter andre verdenskrig var han aktiv innen veteranidrett. 65 år gammel oppnådde han 53 meter i sleggekast. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Montebello

Navnet eller begrepet **Montebello** kan i de fleste tilfeller føres tilbake til italiensk, der det betyr *det pene fjellet*:

* Montebello (Oslo), Norge
* Montebello della Battaglia, Lombardia, Italia
* Montebello Islands, Australia
* Montebello (Quebec), Canada
* Montebello (California), USA
* Montebello (New York), USA

## Se også

* Mombello
József Csermák

**József Csermák** (født 14. februar 1932, død 14. januar 2001) var en ungarsk sleggekaster. Csermáks største triumf var seieren i OL 1952 i Helsingfors.

Csermák var 20 år gammel da han ble olympisk mester med ny verdensrekord på 60,34&nbsp;m. Dette var tidenes første sleggekast over 60 meter.

To år senere tok han bronse i europamesterskapet i Bern.

## OL-medaljer
* 1952  Helsingfors  -  **Gull** i friidrett, sleggekast  Ungarn

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Liste over byer i Bulgaria

Dette er en liste over byer i Bulgaria med flere enn 20 000 innbyggere (2005):

## A
*Albena
*Ajtos
*Asenovgrad

## B
*Baltsjik
*Blagoevgrad
*Botevgrad
*Burgas

## D
*Dabrava
*Dimitrovgrad
*Dobritsj
*Dupnitsa

## G
*Gabrovo
*Gorna Orjakhovitsa
*Gotse Deltsjev

## J
*Jambol

## K
*Karlovo
*Karnobat
*Kazanlak
*Kardzjali
*Kharmanli
*Khaskovo
*Kjustendil

## L
*Lom
*Lovetj

## M
*Montana

## N
*Nova Zagora
 
## P
*Pazardzjik
*Pernik
*Petritsj
*Pleven
*Plovdiv

## R
*Razgrad
*Ruse

## S
*Samokov
*Sandanski
*Sevlievo
*Sjumen
*Silistra
*Sliven
*Smoljan
*Sofia
*Stara Zagora
*Suvorovo
*Svisjtov

## T
*Targovisjte
*Trojan

## V
*Varna
*Veliko Tarnovo
*Velingrad
*Vidin
*Vratsa

## Eksterne lenker
*
Romas Ubartas

**Romas Ubartas** (født 26. mai 1960 i Panevėžys) er en tidligere litauisk diskoskaster, som inntil 1990 representerte Sovjetunionen.

Den første mesterskapstriumfen kom under EM 1986, da han vant gull med resultatet 67,08&nbsp;m, seks centimter foran Georgij Kolnotsjenko.

I mai 1988 satte Ubartas ny personlig rekord med 70,06. I slutten av september deltok Ubartas under OL i Seoul, der han tok sølv med 67,48, slått av tyskeren Jürgen Schult.

I 1992 stilte Litauen for første gang siden 1930-årene med egen tropp under OL. Det eneste litauiske gullet i Barcelona vant Romas Ubartas, da han kastet 65,12&nbsp;m, 18&nbsp;cm lengre enn Jürgen Schult.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Viktor Rasjtsjupkin

**Viktor Ivanovitsj Rasjtsjupkin** (russisk Виктор Иванович Ращупкин, født 16. oktober 1950 i Kamensk-Uralskij, Sverdlovsk oblast) er en tidligere russisk diskoskaster som representerte Sovjetunionen. I 1979 ble han sovjetisk mester i diskos, etter å ha blitt nummer to året før.

Rasjtsjupkins eneste internasjonale triumf var gullmedaljen han vant under OL 1980 i Moskva, der han satte ny personlig rekord med 66,64 m. 

## Referanser


## Litteratur
* Ekkehard zur Megede: *The Modern Olympic Century 1896-1996 Track and Fields Athletics*, Berlin 1999, utgitt av Deutsche Gesellschaft für Leichtathletik-Dokumentation e.V. 
## Eksterne lenker
*
Verdaccio

**Verdaccio** er en teknikk for underlagsmaling med oljefarger. Der brukes grå-grønne fargetoner for å legge inn skyggevalørene før de egentlige fargene legges på. Verket i grågrønt, kan også bli stående som ferdig i seg selv, og er da et grisaille-beslektet maleri.

Teknikken er kjent for at den gir gode resultater til hudtoner. Den var populær i renessansen, og Leonardo da Vinci brukte teknikken til bl.a. Mona Lisa. Den grønne fargen som anses best egnet er kromoksidgrønn (mest kjent som smaragdgrønn). Denne kan kombineres med blyhvitt og elfenbenssvart for å få fram skyggetonene. Fra gammelt ble forskjellige kopperoksider (verdigris) benyttet.

En videreutvikling går ut på å kombinere med partier som farges rødbrune, som «komplementært» til gult og blått. I begge fall legges figurene inn et par gråtoner mørkere eller lysere enn det tilsiktede resultatet (chiaroscuro-teknikk).

Fargene som laseres på et slikt underlag vil framstå med større intensitet enn om maleriet legges på vanlig hvit gesso. 

## Eksterne lenker
* WetCanvas!: Michael Georges: Underpainting - A primer for the new painter
Magnus Lagabøtes bylov

**Magnus Lagabøtes bylov** ble lovvedtatt for Bergen i 1276 i kong Magnus Lagabøtes styretid. Det kom også egne redaksjoner av byloven for Oslo, Trondheim og Tønsberg omtrent på samme tid, uten at det vites nøyaktig årstall for når disse ble vedtatt. Byloven tok utgangspunkt i Magnus Lagabøtes landslov vedtatt i 1274 og Bjarkøyretten – hvorav Nidaros bjarkøyrett regnes som den eldste i Norden, også kjent som  Trondheims gamle bylov. Audun Hugleiksson var medvirkende ved utformingen av loven.

Magnus Lagabøtes bylov hadde egne regler og forordninger som gjaldt kaupstadene, den gang bedre kjent som bjarkeyar, jamført med landsloven. De lovene som gjaldt landsbygda ble utelatt. Lands- og Bylovene var utvilsomt mer kjent og utbredt enn alle andre verdslige åndsverk i Norge i seinmiddelalderen.

Lovene ble overlevert muntlig under streng justis. Rett skulle være rett. I dag finnes Byloven i 25 håndskrifter, for det meste som utfyllende tillegg til Landsloven.

Ifølge byloven ble byen styrt av bymøtet eller bytinget der alle byens «husfaste menn» møttes tre ganger om året. I tillegg skulle det være et råd, vanligvis tolv menn. Rådet ble ledet av en gjeldker, senere kalt byfogd.

## Se også
* Magnus Lagabøtes landslov

## Litteratur

* 

* 

## Referanser
Skogsøysundbroa

**Skogsøysundbroa** er ei veibru som krysser Skogøysundet mellom fastlandet og Skogsøy i Mandal kommune, Vest-Agder.

Den erstattet ei trebjelkebro som var 8 meter lang og 2 meter høy.

## Referanser
I²C

**I²C** står for Inter-Integrated Circuit og er en fler-bruker seriell databuss utviklet av Philips semiconductors (i dag NXP Semiconductors) 1982, opprinnelig for bruk internt i TV-er. Nå brukes I²C for å koble lav-hastighets tilleggsenheter til f.eks. mikrokontrollere. Slik utstyr kan blant annet være display eller minne.

I²C er et master-slave system og bruker to bidireksjonale open-drain linjer, seriell data (SDA) og seriell klokke (SCL), som trenger pull-up motstander. Typisk arbeidsspenning for et I²C system er +3,3&nbsp;V eller +5&nbsp;V, men andre spenninger kan også forekomme. I²C har en 7-bits adresse, men 16 av adressene er reservert, så det er 128–16=112 noder som kan kommunisere på samme bussen.

I²C kan operere med flere hastigheter, de mest vanlige er standard mode, 100&nbsp;kbps, low-speed mode, 10&nbsp;kbps, men det finnes også fast mode plus, 1&nbsp;Mbps, og high speed mode, 3,4&nbsp;Mbps. De sistnevnte har også andre tilleggsfunksjoner, som bla. 10-bits adressering. I tillegg til at det maksimale antall noder er begrenset av adresser, kan ikke den totale kapasitansen på bussen overskride 400&nbsp;pF.

## Se også
* Serial Peripheral Interface

## Kilder
*
Vektorprosessor

En **vektorprosessor** er en mikroprosessor som utfører operasjoner på flere data samtidig.  Dette er i motsetning til en *skalar* mikroprosessor, som håndterer ett element av gangen.  De aller fleste mikroprosessorer er skalare eller nær skalare.  Vektorprosessorer var vanlige innenfor vitenskapelig databehandling på 1980- og 1990-tallet, men skalere prosessorer hadde en raskere teknologisk utvikling og gjorde vektorprosessoren nær utdødd.

De fleste mikroprosessorer i dag inneholder vektorinstruksjoner, kjent som SIMD, som for eksempel SSE2 og AltiVec.  Moderne spillkonsoller og skjermkort benytter seg av vektorprosessorer.  Et eksempel er Cell-prosessoren, utviklet i et samarbeid mellom IBM, Toshiba og Sony i 2002 for bruk i Sony PlayStation 3.
SPI

**SPI** (Serial Peripheral Interface Bus) er en synkron seriell databuss utviklet av Motorola på slutten av 1980-årene, først og fremst til bruk i innebygde systemer. Den er lisensfri, og har etterhvert blitt industristandard, den brukes for eksempel av Secure Digital minnekort.

SPI arbeider i full dupleks, med en klokkelinje (SCLK, *Serial Clock*), en data ut linje (MOSI, *Master Output, Slave Input*) og en data inn linje (MISO, *Master Input, Slave Output*). For å kunne betjene mer enn en slave finnes det også en valglinje (, *Slave Select*).

## Referanser




## Eksterne lenker
*SPI Introduction
Rolf Skår

**Rolf Skår** (1941–2023) var en norsk informatiker, kjent for en rekke pioneerprosjekt innen IT-bransjen.

Skår studerte til sivilingeniør i kybernetikk ved Norges tekniske høgskole (NTH) i Trondheim (1966) og arbeidet for Forsvarets forskningsinstitutt 1966–1967. I 1967 etablerte han, sammen med to kolleger, Norsk Data (ND). Han hadde opphold ved Massachusetts Institute of Technology (MIT) (1968–1969) og virket en del i prosjekt ved CERN i Genève 1973–1974. I Norsk Data var han viseadministrerende direktør 1974–1976 og administrerende direktør 1978–1989.

Han var direktør i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd 1990–1992, Norconsult International 1993–1997 og deleier og styreformann i Mogul Media (1995). Han var administrerende direktør i Norsk romsenter 1997–2006. I perioden 2006–2008 var han tilknyttet Europeisk institutt for rompolitikk i Wien (ESPI). Skår var også leder i Polyteknisk Forening 1993–1995.

Skår var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2010) og var æresmedlem av Norges Tekniske Vitenskapsakademi. I 2021 ble han utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Tromsø (UiT).

## Utgivelser
* *Norsk datahistorie* i Teknisk Ukeblad (1989). Med Olav Wicken
* *History of the Nordic Computer Industry*, IFIP conf. on History of Nordic Computing (NTNU), 16.–18. juni 2003. s.179–190. Med Christian Gram, Tero Laaksonen, Tomas Ohlin, Harold W. Lawson og Ole Stangegaard

## Referanser


## Eksterne lenker
* Rolf Skår - Store norske leksikon
Gamalostfestivalen

**Gamalostfestivalen** i Vik i Sogn er en festival for å holde i hevd en tradisjonsrik og levedyktig matkultur basert på lokal tradisjonsrik ost. Festivalen blir avholdt første helga i juni hvert år.

Gamalost er en delikatesse som har en tusenårig tradisjon. Osten blir produsert av skummet melk i løpet av 14 dager. Osten er en av de typene som har kortest produksjonstid, så navnet på osten kan fremstå noe misvisende. Den blir produsert uten tilsatt salt og sukker, og inneholder mer enn 50% proteiner og har bare 1% fett. Osten inneholder også kitosan som binder fett og reduserer kolesterolinnholdet.

Flere prøvde å produsere gamalost rundt 1900, men produksjonsprosessen var vanskelig og få lykkes med vedvarende produksjon av kvalitetsost. En av de som lykkes var bondekonen Brita Ligtvor fra Vik. På landbruksutstillingen i Bergen i 1909 vann hun sølvmedalje for gamalosten hun lagde, og hjemme på gården startet hun «gamalostskole» for unge jenter som ville produsere ost. I dag produserer Vik meieri rundt 150-200 tonn gamalost hvert år.
 
## Eksterne lenker
* 
* Nationen: Tradisjonsmatfestivaler &ndash; det sosiale i handelssentrum
Fjordling 17

**Fjordling 17** er en norsk motorbåt som ble produsert mellom 1962 og 1970. Denne familiebåten for lysttur til sjøs var «sjøens Volvo Amazon» i sin samtid, med en popularitet som garantert kontinuerlig produksjon og salg for et halvt århundre. Eksemplene med opphav i 1962-båten som *Fjordling 17 Classic* og den noe større *Fjordling 18* har sett produksjon fram til 2010-årene. 

Båtmodellen er en 17 fots motorbåt med utenbordsmotor eller hekkaggregat, noe større enn *[[Wesling 16|Wesling]]* på 16 fot. Fjordling 17 ble produsert på Haslatangen og Tromøya i Arendal i tidsrommet 1962–1970.   
Båten er utstyrt med hardtop, og en mye brukt betegnelse på båten er derfor *Fjordling 17 HT*. Søsterbåten med identisk innredning, men med vindskjerm i stedet for hardtop ble kalt *Fjordling 17 Sport*, ble produsert i en håndfull eksemplarer. Versjonen med utenbordsmotor har en vanntunnel i kjølen, som fylles med vann når båten har en hastighet på under ca. 7 knop.. Denne konstruksjonen gjør båten svært stabil når den ligger stille, og er særegen for denne båttypen.  Innabords utgaven oftest er uten vanntunell, men det finnes også en utgave innenbords med vanntunell, denne er kjent for å være mer sjelden. Fjordlingen har en dyp 24 graders V-bunn som tar bølgene mykt og fint og som gir båten et stort fartspotensiale. Båten er konstruert av Jan Herman Linge, som også er kjent for OL-seilbåtene Soling og Yngling. 

Båten har vært produsert av ulike båtbyggerier nesten kontinuerlig siden den ble introdusert i 1962, og foregår i 2007 hos Göran Gross ved Dyvik Center i Åkersberga i Sverige. Nå har båten fått navnet *Fjordling 17 Classic*. Fjordlingen ble en stor suksess på 1960-tallet, og det sies å være mellom 800 og 1000 båter av denne typen bare i Stockholmskjærgården. En noe større utgave, *Fjordling 18* med 1 fot forlenget baug, er også tilgjengelig siden 1976.

Siden 2016 har det blitt arrangert et uoffisielt «Fjordling-VM» den første helgen i juli under Flostaregattaen i Kilsund. Mellom 15 og 20 Fjordlinger deltok årlig i denne konkurransen de første årene.
## Referanser

## Litteratur
* Birger Kullmann, Mikkel Thommessen; *Båtkonstruktøren Jan Herman Linge - Livet og båtene* Pax Forlag 2022 ISBN 978-82-530-4357-9
## Eksterne lenker
* Register og forum for Fjordling
* Facebook: #Team Linge design
Smalahovesleppet

**Smalahovesleppet** er en matfestival for smalahove som avholdes hvert år på Voss i månedsskiftet september&ndash;oktober. Festivalen har mer enn bare smalahove, og på festivaldagene blir både ølbrygging, flatbrødbaking og andre mattradisjoner vist frem på Vossevangen. Festivalen har også fått sin egen nummererte og spesialtappet *Smalahoveakevitt* som kun omsettes hos Vinmonopolet på Voss.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Nationen: Tradisjonsmatfestivaler – det sosiale i handelssentrum
Björksele

*Björksele* er et lite tettsted i Lycksele kommun i Västerbottens län i Sverige.

## Eksterne lenker
* Vindelälvens Byautvecklings webside om Björksele
Cui bono

**Cui bono** («*Hvis gavn?*» eller mao. «*hvem er dette godt for?*») er et latinsk idiom som brukes for å antyde at det finnes et skjult motiv, eller for å indikere at den ansvarlige part ikke er den det ser ut til å være.

Vanligvis brukes uttrykket for å antyde at en person eller gruppe som er skyldige i en forbrytelse kan finnes blant dem som tjener på forbrytelsen. Parten som tjener på dette er ikke alltid åpenlys, den skyldige kan ha forsøkt å henlede oppmerksomheten på en syndebukk.

Den romerske advokaten og statsmannen Marcus Tullius Cicero tilskrev opphavet til uttrykket *cui bono* til den romerske konsulen  Lucius Cassius Longinus Ravilla. I forsvarstalen Cicero framførte i 80 f.Kr. for Roscius fra Ameria, lyktes det ham å få han frikjent for fedremord hvor han var regnet som skyldig, ved å vise til hvem som ville tjene økonomisk på at Roscio ble henrettet. 

## Referanser
Blåviksjön och Söderfors

**Blåviksjön och Söderfors** er to nabogrender langs europavei 12 ved Umeälven i Lycksele kommune i Västerbottens län, Sverige. De to grendene regnes av Statistiska centralbyrån som ett tettsted på grunn av folketall og areal.

## Referanser
Bratten

**Bratten** er et lite tettsted 15 kilometer sørvest for Lycksele i Lycksele kommune, Västerbottens län i Sverige.

## Referanser
Sesse

**Sesse** (av norrønt *sess*, som betyr *sete* eller *benk*) angir antallet seter eller benker ombord i en rodd båt (med eller uten mast for seilføring). Det angir ikke antall sitteplasser. Det hører med et par årer til hver sesse, som derav sier noe om størrelsen på både båt og mannskap. Det kunne være flere mann på hver åre. En langskips størrelse kunne også oppgis i rom (*rúm*) som var rommet mellom to dekksbjelker. Gokstadskipet hadde for eksempel 16 par årer (og var 25 meter langt). Kong Inge Bårdsson skal tidlig på 1200-tallet ha eid et skip på 36 sesse og Knut den mektige av Danmark hadde ifølge Snorre Sturlason sin tids største skip med 60 sesse. I den norske leidangsordningen ble skipets størrelse angitt i sesser og er omtalt i Gulatingsloven. 20-sesse var lenge standarden for leidangsskip. I Frostatingsloven ble 25-sesse fastsatt som standard for leidangsskip i Trøndelag. Osebergskipet hadde 15 sesser og var 23 meter langt. Leidangsskip på 20 sesser var rundt 15 meter lange slik at rommene var mindre. Skip på 25 sesser ble tildels omtalt som halv-tretti-sesse. Ifølge Harald Hardrådes saga var Haralds slagskip ble bygget i Nidaros i 1061, og det hadde 35 sesser og 70 årer. Begrepet er kjent fra sagalitteraturen, og brukes også i moderne tid.

Sessene plasseres mellom rommene i båten, men man teller ikke med rommene i for- og bakstavnen. En 20-sesse har således 19 rom, men størrelsen på rommene (og derav lengden mellom sessene) kan variere. Likedan vil lengden på hver sesse kunne variere, helst i sammenheng med båtens bredde og antallet roere, men gjerne også litt etter båttypen i seg selv.

Fra leidangen kjenner man til at landet ble inndelt i skipreider langs kysten av Håkon den gode omkring år 955, der kystbøndene måtte bygge og utruste et skip. Størrelsen på leidangskipene ble definert som et visst antall sesser. Til å begynne med var gjerne kravet en 20-sesse (en båt med 40 årer og et mannskap på opp mot 100 mann). Senere ble dette kravet økt til en 25-sesse. Norge var inndelt i 270 skipreider, men under Magnus Lagabøte ble antallet økt til 279 i 1279.
## Referanser
Betsele

Betsele er et lite tettsted ved Umeälven i Västerbottens län, Sverige. Tettstedet ligger ca. åtte kilometer nordvest for Lycksele og fire kilometer ovenfor Betsele kraftstasjon.

## Referanser
Forbundet for Sosial Oppreisning

**Forbundet for Sosial Oppreisning** (tidligere *Sambandet for Social Oppreisning*) med adresse Kierschowsgate 5, var en norsk organisasjon for tidligere medlemmer av Nasjonal Samling. Organisasjonen ble stiftet i 1949. Organisasjonen kan ha hatt opptil et par tusen medlemmer og sympatisører som hadde vært passive NS-medlemmer, eller aktive på lavere plan. Forbundet utga skrifter og kontaktet myndighetene om konkrete saker, som i 1952 da Bergen kommune ville gjennomgå NS-tjenestemennenes holdning i okkupasjonstiden, Forbundet ba da om en redegjørelse fra granskningskomiteen i Bergen. 

I utgangspunktet var organisasjonen politisk uavhengig, men foran stortingsvalget i 1961 beveget partiet seg i retning Senterpartiet. Dette kom trolig av at Senterpartiet ønsket en granskning av det norske landssvikoppgjøret etter andre verdenskrig.

Forbundet ble oppløst i 1975 og delvis erstattet av Institutt for Norsk Okkupasjonshistorie (INO).

## Referanser
Main–Donau-kanalen

**Main–Donau-kanalen**, også kjent som **Rhinen–Main–Donaukanalen** eller **Europakanalen** går fra Bamberg (ved Main) over Nürnberg til Kelheim (ved Donau), like vest for Regensburg. Kanalen sto ferdig i 1992 og knytter sammen de to store elvene Rhinen og Donau. Det er dermed denne kanalen som muliggjør vannbåren transport tvers gjennom det europeiske kontinent fra Nordsjøen til Svartehavet. Kanalen er 171 kilometer lang, har 16 sluser, 55 meter bredde og 4 meter dybde.

## Eksterne lenker
* 
* Structurae: Main–Donau-kanalen (engelsk)
* Kart over Main-Donaukanalen (engelsk)
Knaften

**Knaften** (sørsamisk *Knafta*) er et lite tettsted i Lycksele kommune i Västerbottens län, Sverige. Stedet ligger 16 kilometer sør for Lycksele langs riksväg 353. Stedet hadde per 2023 en befolkning på 144 personer.

## Referanser
Kristineberg

**Kristineberg** er et tettsted i Lycksele kommune i Västerbottens län i landskapet Lappland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 257 innbyggere.

## Referanser
Wetle Holtan

**Wetle Holtan** (1970–2015) var en norsk forfatter som debuterte med diktsamlingen *Høsten er et påskudd* i 1996. Holtan vant Ibsenprisen i 2003 for skuespillet *De som lever*. Hans skuespill er oversatt til engelsk, fransk, russisk, portugisisk og ungarsk. 

Holtan var også trommeslager, og har blant annet spilt med Holy noize, Capricorn, Rockers, Beale Street Rockers, Midnight Choir og Utopian Fields.

## Bibliografi
* *Høsten er et påskudd* &ndash; dikt (1996)
* *Det er mange veier til et rom* &ndash; dikt (1998)
* *De som lever* &ndash; skuespill (2003)
* *Dikteren* &ndash; skuespill (2004)
* *Løgnen* &ndash; skuespill (2005)
* *Menneskelige ønsker / Jegerne* &ndash; skuespill (2006)
* *Så fort anledningen bryr seg* &ndash; skuespill (2007)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Torhild Ostad

**Torhild Ostad** (født 1969) er en norsk sanger, kveder, låtskriver og kunstner oppvokst i Vestfold og fra 1973 i Eidsvåg i Romsdal. Debutalbumet hennes, *Blomar i moll* (1996), var den første rene a cappella-CD utgitt i Norge. 

## Diskografi
;Album
**Blomar i moll* (1996)
**Jeg roper til deg* (2017), med Carsten Dahl
;Singler
**Søt sang* (2005), med Bye
**Så godt som* (2005), med Bye
### Deltar på
* Molde Jazzfestival: *[[All That Jazz and All That Business &ndash; Molde International Jazz Festival-CD 1997]]* (1997)
* Bente Kure & Leif Ernstsen: *[[Ovenover alting]]* (2003)
* Bye: *[[Sanatorium (album)|Sanatorium]]* (2005)
* Ingvar Hovland & Asbjørn Stokkeland: *[[Ulv! Ulv!]]* (2007)
* Mick West: *[[Sack O'Snaw]]* (2009)
* Ingvar Hovland & Asbjørn Stokkeland: *[[Såre vel]]* (2015)
* Erik Hillestad & Øyvind Kristiansen: *[[Messe under regnbuen (Jakobsmesse V)]]* (2017)

## Referanser