Manfred von Killinger

**Manfred Freiherr von Killinger** (født 14. juli 1886 på godset Lindigt i nærheten av Nossen i Sachsen, selvmord 2. september 1944 i București i Romania) var en tysk nazist, diplomat og SA-general.

Han begikk selvmord for å unngå å bli tatt til fange av Den røde arme.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Manfred von Killinger kom fra en schwäbisk-fränkiske adelsfamilie fra  ridderkantonet Kraichgau. Han gikk på Fürstenschule St. Afra, så på kadettanstalt i Dresden og gymnasiet i Freiberg.

### Militær
I 1904 begynte han i den keiserlige tyske marine som sjøkadett. Han deltok i første verdenskrig som kommandør for stortorpedobåtene V-3 og V-5, og blant annet med i Skagerrakslaget i år 1916.

Etter krigen  og novemberrevolusjonen ble han med i frikorpset Marinebrigade Ehrhardt og kjempet imot den bayerske rådsrepublikks røde garde; som sjef for *Sturmkompanie Killinger* gikk han frem med stor brutalitet. I 1920 deltok han i Kappkuppet og ble samme år medlem i den ultranasjonalistiske paramilitære styrke Organisation Consul. Året etter tok han aktivt del i mordet på Matthias Erzberger. Erzberger ble av Organisation Consul betraktet som landsforræder, ettersom han i 1918 hadde undertegnet den for Tysklands vedkommende fornedrende våpenstillstanden i Compiègneskogen.

Han meldte seg inn i NSDAP i 1927.

### Det tredje rike
I 1934 ble han rammet av De lange knivers natt, men ble delvis tatt i nåde året etter.

I 1936 ble han utnevnt til tysk generalkonsul i San Francisco. Men han gjorde seg upopulær i USA og ble erstattet av Fritz Wiedemann. I 1939 ble han sendemann i Slovakia og fikk i oppdrag å etablere et nazistisk byråkrati og sondere forholdene for deportasjon av landets jødiske befolkning. I dette øyemed samarbeidet han med presidenten Jozef Tiso og statsministeren Vojtech Tuka.

Fra 1941 til 1944 var han tysk sendemann i București og samarbeidet med Ion Antonescu i massemordet på rumenske jøder.

Da Den røde armé kom stadig nærmere București, begikk Killinger selvmord for å unngå å bli tatt til fange. Adolf Hitler gav hans enke en donasjon på 250.000 Reichsmark. Carl August Clodius hadde da allerede i mai 1944 i praksis overtatt Killingers funksjon i București.

## Litteratur
* 
* 
* Wolfgang Benz; Brigitte Mihok (Hrsg.): *Holocaust an der Peripherie. Judenpolitik und Judenmord in Rumänien und Transnistrien 1940–1944.* Berlin 2009, ISBN 978-3-940938-34-3,
* Christopher R. Browning: *Killinger, Manfred von*. I: Israel Gutman (Hg.): *Encyclopedia of the Holocaust*, Bd. 2, Macmillan, New York 1990, S. 803 f.
* Stephan Dehn: *Hellmuth von Mücke (1881-1957) und Manfred von Killinger (1886-1944) – zwei adlige Spitzenpolitiker der sächsischen NSDAP.* In: Sächsische Heimatblätter 61(2015)1, S. 6-14
* Maria Keipert (red.): *Biographisches Handbuch des deutschen Auswärtigen Dienstes 1871–1945.* Herausgegeben vom Auswärtigen Amt, Historischer Dienst. Band 2: Gerhard Keiper, Martin Kröger: *G–K.* Schöningh, Paderborn u. a. 2005, ISBN 3-506-71841-X, S. 532
* Igor-Philip Matić: *Killinger, Manfred Frh. von* i: Hermann Weiß Hg.: *[[Biographisches Lexikon zum Dritten Reich]].* Überarb. Neuausg. Fischer TB, Frankfurt 2002, S. 263f. ISBN 3-596-13086-7.
* Andreas Wagner: *Mutschmann gegen von Killinger. Konfliktlinien zwischen Gauleiter und SA-Führer während des Aufstiegs der NSDAP und der „Machtergreifung“ im Freistaat Sachsen.* Sax, Beucha 2001, ISBN 3-934544-09-6.

## Referanser