open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Liste over ordførere i Leksvik

**Liste over ordførere i Leksvik**. Leksvik ble opprettet som eget formannskapsdistrikt (landkommune) ved innføringen av formannskapslovene av 1837. Kommunens grenser var uforandret frem til 2018, da Leksvik og Rissa kommuner ble slått sammen til den nye Indre Fosen kommune.

## Fotnoter

## Referanser
Round the Bays

**Round the Bays** anses for å være verdens største mosjonsløp med hensyn til antall deltagere.

Løpet er blitt avholdt hvert år siden 1972 i Auckland, New Zealand, og har vokst fra 1 200 deltagere i det første løpet til et samlet deltagerantall på ca. 70 000 deltagere.

Løpet er 8,4 km langt, ruten er flat og følger kaiene i Waitemata havn, med start på Quay St og mål på havnefronten i St. Heliers.
Anders Gamborg

**Anders Gamborg** (født 24. desember 1753, død 11. september 1833) var en dansk filosof og professor ved Københavns Universitet, hvor han bl.a. var lærer for Anders Sandøe Ørsted.

Gamborg var født i Kirke Hvalsø på Midtsjælland som sønn av den lokale presten. I 1777 tok han teologieksamen fra Københavns Universitet. I 1788 ble han ansatt ved universitetet som professor i praktisk filosofi og fra 1796 var han også Regensprovst. Han var i sitt virke svært påvirket av spesielt Immanuel Kant og de engelske grenene av deismen.

I 1790 utkom hans første store skrift, den sterkt bibelkritiske *Nysa eller Filosofisk-Historisk Undersøgelse af Genesis I-III*, som vakte stor oppsikt særlig i det teologiske miljøet på grunn av hans synspunkter om syndefallet. Hans popularitet ble enda mindre da han i 1799 utga *Om Jesu Moral*, hvor påvirkningen fra Kant er tydelig.

Hans verker ga ham flere fiender i universitetsmiljøet og i 1803 ble det for mye for ham og han ga opp sitt embete i København og slo seg ned i Roskilde som matematikklærer. Her bodde han resten av sitt liv.

Av andre verker kan nevnes *Om Forskjel mellem Dyd og gode Handlinger* (1783), *Om hvad der er Pligt* (1794) og *Om Selvmord* (1796). En av de bøkene som gjør at han huskes i dag er den noe kuriøse boken *Om Fuglenes Sang* (1800), i hvilken han argumenterer for at man skal kunne lære gråspurveunger å synge som kanariirisker hvis man bare lot dem vokse opp hos disse.

Gamborgs største innflytelse på ettertiden er at han introduserte Anders Sandøe Ørsted til Kant og til de filosofiske grunnbegrepene.
## Referanser
Ole Kallem

**Ole Kallem** (1813–1885) var en norsk emissær og avholdsagitator.

Kallem var sønn av en husmann i Strand i Ryfylke. Som gutt arbeidet han i syv år som gjeter, uten å få noen særlig skolegang. Etter konfirmasjonen arbeidet han i åtte år som gårdsgutt, og etter farens død overtok han husmannsplassen, der han levde som husmann i 12 år. Da hadde han tjent nok penger til at han kunne kjøpe gården Kallem i Vikedal. På denne tiden begynte han å holde oppbyggelser, som snart ble hans hovedbeskjeftigelse. Han flyttet til Målselv i Troms, og siden til Trøndelag, før han i 1879 bosatte seg i Gjerpen utenfor Skien.

I 40 år virket Kallem som oppbyggelsespredikant, på stadig reise over hele Norge. *Verdens Gang* omtaler ham som «Norges mærkeligste og største Lægprædikant næst efter Hans Nilsen Hauge selv». Anton Chr. Bang beskriver Kallems og andre lekpredikanters virksomhet slik: «Det var Mænd uden synderlig Uddannelse, de havde ikke gjennemgaaet nogen Præstelære, og alligevel prædikede de «a Høve», uden Papir, og deres Tale flød som en fossende Strøm».

Da Oscar Nissen stiftet Trondhjems Totalafholdsforening i 1879, gikk Kallem i tjeneste for avholdssaken, som han arbeidet for resten av livet. I løpet av denne perioden stiftet han mer enn 100 totalavholdsforeninger og overbeviste mange tusen mennesker til å avgi løfte om totalavhold. Han ble derfor omtalt som en av de fremste innenfor totalavholdsbevegelsen, sammen med Asbjørn Kloster og Oscar Nissen.

## Referanser


## Kilder
* *[[Verdens Gang (1868–1923)|Verdens Gang]]* nr. 41, 11. april 1885. http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digavishefte_135983
Knut Kirkhorn

**Knut Rasmussen Kirkhorn** (født 1830 i Hornindal i Nordfjord, død 1885) var en norsk bonde og politiker (V). Stortingsrepresentant 1877–1885. Han var Hornindals første ordfører.

Knut Kirkhorn bodde hele livet på sin gård i Hornindal, hvor han tidlig fikk stillingen som kirkesanger. Samtidig var han huslærer hos presten Nils Nilssøn Dahl, og ble dermed lærer for den senere høyesterettsadvokat Walter Scott Dahl. I 1867, da Hornindal ble utskilt som eget herred fra Eid, ble Kirkhorn dets første ordfører. I 1875 møtte han første gang som vararepresentant fra Nordre Bergenhus amt på Stortinget, og satt der også gjennom hele neste periode. 1880–85 møtte han som amtets 4. representant, hele tiden som medlem av Kirkekomiteen. 1883–84 var han medlem av riksretten.

## Referanser


## Kilder
* *[[Verdens Gang (1868–1923)|Verdens Gang]]* nr. 31, 14. mars 1885. http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digavishefte_135973

## Eksterne lenker
*
Fredrik Otto Lindeman

**Fredrik Otto Lindeman** (født 3. mars 1936) er en norsk språkforsker. Han er professor emeritus i sammenlignende språkforskning ved universitetet i Oslo.

Lindeman virksomhet har ligget innenfor indoeuropeistikken. Han har gitt opphav til Lindemans lov, en lydlov som ligner Sievers' lov.

Sammen med Harald Bjorvand utga han i 2000 den over 1100 sider store *[[Våre arveord]]*, den første etymologiske ordboken for norsk siden Hjalmar Falk og Alf Torps *Etymologisk ordbog over det danske og det norske sprog* (1903–06). Boken kom ut i en revidert og utvidet utgave i 2007. Lindeman har oversatt *Sagaen om Cú Chulainns sykeleie og Emers skinnsyke* fra gammelirsk og *Vardan og armenernes krig* fra gammelarmensk for Thorleif Dahls kulturbibliotek.

## Verker
* *Les origines Indo-Européennes de la "Verschärfung" Germanique* (1964)
* *Einführung in die Laryngaltheorie* (1970)
* *The triple representation of schwa in Greek and some related problems of Indo-European phonology* (1982)
* *[[Våre arveord]]* (2000)

### Oversettelser
* *Sagaen om Cú Chulainns sykeleie og Emers skinnsyke* (1985)
* *Vardan og armenernes krig* (1992)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Fredrik Otto Lindeman i Store norske leksikon
* Fredrik Otto Lindeman på Bokhylla
Ola Morten Teigen

**Ola Morten Teigen** (født 1978) er en norsk kommunal tjenestemann og tidligere politiker (FrP).

Han ble født på Voss, men vokste opp i Stjørdal i Nord-Trøndelag.

Teigen var medlem av Stjørdal kommunestyre 1999–2015 og Nord-Trøndelag fylkesting 2007–2015. Fra 2007 ledet han kommunens omsorgskomité/levekårskomité og fylkestingets kontrollkomité. Han var også leder for Nord-Trøndelag FrPs fylkestingsgruppe 2014–2015. Teigen var formann i Nord-Trøndelag FpU 1999–2009 og formann i Nord-Trøndelag FrP 2010–2011.

Teigen var styreleder ved Kimen Kulturhus i Stjørdal 2013–2016 og styreleder ved Krisesenteret i Nord-Trøndelag 2013–2015.

I 2015 gikk Teigen ut av politikken og ble rådmann/kommunedirektør i Hadsel kommune. I 2021 gikk han til stillingen som kommunedirektør i Heim kommune i Trøndelag.

Teigen er utdannet innen økonomi, ledelse og offentlig administrasjon fra Høgskolen i Nord-Trøndelag og Copenhagen Business School.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Christian Møinichen Havig

**Christian Møinichen Havig** (født 4. april 1825 på gården Havika i Overhalla i Namdalen, nå Namsos kommune, død 1912) var en norsk lensmann og stortingsrepresentant for Nordlands amt 1871–88.

## Liv
Havigs slekt stammet fra gården Havika utenfor Namsos. Han ble i 1854 gift med Dorthea Karstine Nergaard (1831–1915), som kom fra Seierstad på Jøa, og var far til stortingsrepresentant (V) Fredrik Havig (1855–1927) og lensmann i Vefsn Thorleiv Nergaard Havig (født 1867). Havig ble født i Havika, men i hans barndom flyttet foreldrene til Vikna lenger nord. Bortsett fra omgangsskolen fikk han lite undervisning. Likevel klarte han på egen hånd å lære seg så mye, at han ble antatt som kontorbetjent hos lensmannen i Nærøy og Vikna. Senere ble han ansatt hos en slektning, lensmann Jørgen Johannes Havig i Namsos, som var stortingsmann. 

Her i Namsos var han en periode byens ordfører og forlikskommissær. I 1848 fikk han fast ansettelse som betjent hos sorenskriveren i Namdalen, hvor han ble inntil han i 1858 ble utnevnt til lensmann i Vefsn i Nordland. Denne stillingen beholdt han helt til 1904, da han ble etterfulgt av sin sønn Thorleiv N. Havig.

I 1871 ble Havig valgt til representant for Nordlands amt på Stortinget, og ble gjenvalgt for de følgende stortingsperiodene helt frem til 1888. I perioden 1871–74 var han medlem av Justiskomiteen. I 1875 ble nå medlem av den ordinære Jernbanekomiteen, hvor han fra 1880 var formann. 1874–76 var han sekretær i Odelstinget og senere sekretær i Stortinget. Han var medlem av riksretten 1883–84, en tid som midlertidig president. I 1884 ble han valgt til medlem av den parlamentariske jurykommisjonen, og var lagtingspresident 1885–88.

Havig opptrådte etter unionsoppløsningen i 1905 som tilhenger av republikken. Dette året var han ordfører i Vefsn kommune.

## Referanser


## Kilder
* *[[Verdens Gang (1868–1923)|Verdens Gang]]* nr. 22, 21. februar 1885. http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digavishefte_135964
* «Havig, Christian Møinichen», i *[[Illustreret norsk konversationsleksikon]]*, bind III, sp. 1587. Kristiania: Aschehoug, 1909.
* Liste over ordførere i Vefsn  på Drevja.com.

## Eksterne lenker
*
Ghada Shouaa

**Ghada Shouaa** (arabisk: غادة شعاع, født 10. september 1973 i Muhardeh i provinsen Hama) er en syrisk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i mangekamp. Under de olympiske lekene i Atlanta 1996 vant hun Syrias første og hittil eneste olympiske gullmedalje. Hun er også verdensmester i sjukamp fra Göteborg 1995.

## Karriere
Shouaa begynte som basketballspiller, hun spilte på det syriske landslaget i noen år før hun bestemte seg for å satse på sjukamp i friidrett. Hun gjennomførte sin første sjukamp i 1991, og ble umiddelbart tatt ut til VM 1991 i Tokyo, der hun endte på sisteplass. Senere i sesongen tok hun sølv i sjukamp under det asiatiske mesterskapet.

Hun fikk sin OL-debut i Barcelona 1992, der hun skadet seg og kom på 25.-plass. Det store gjennombruddet kom ikke før i 1995 da hun først vant en sjukampkonkurranse i Götzis med 6715 poeng, og deretter gikk til topps i VM i Göteborg, der forhåndsfavoritten Sabine Braun måtte trekke seg på grunn av en skade. Shouaa vant på poengsummen 6651, mens sølvvinneren Svetlana Moskalets hadde 6575.

Året etter vant Shouaa igjen i Götzis, der hun satte ny asiatisk rekord med 6942 poeng. I OL i Atlanta 1996 vant hun Syrias første og hittil eneste OL-gull med 6780 p (foran sølvvinneren Natalija Sazanovitsj fra Belarus som fikk 6563 p). En skade ødela sesongene 1997 og 1998. I 1999 gjorde Shouaa comeback i VM 1999 i Sevilla, der hun tok bronsemedaljen med 6500 p (Eunice Barber vant på 6861 poeng foran Denise Lewis med 6724).

Shouaa fikk store deler av karrieren ødelagt av skader, og valgte å legge opp etter OL i Sydney 2000, der hun brøt sjukampen allerede under den første grenen på grunn av en skade. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fernand Sanz

**Fernando Sanz y Martínez de Arizala** (født 28. februar 1881 i Madrid, død 8. januar 1925 i Pau) var en fransk syklist som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Sanz kom på andreplass på 2000 meter sprint sykling under 1900 i Paris bak Georges Taillandier fra Frankrike.

## OL-medaljer
* 1900  Paris -  Sølv i sykling, sprint 2000 meter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Samuel Wanjiru

**Samuel Kamau Wanjiru** (født 10. november 1986, død 15. mai 2011 i Nyahururu) var en kenyansk friidrettsutøver som spesialiserte seg på langdistanseløp.

Wanjiru var bare 18 år da han satte verdensrekord på halvmaraton, under en konkurranse i Rotterdam. Tiden 59.16 var en forbedring av Paul Tergats tidligere rekord. I 2005, under et stevne i Brussel satte han også juniorverdensrekord på 10&nbsp;000 meter med tiden 26.41,75. 

I 2007 forbedret han igjen verdensrekorden på halvmaraton da han løp på 58.33. I 2008 ble han nummer to på London Marathon da han for første gang løp under 2.06. Samme år kom karrierens høydepunkt; gull på maratonøvelsen under OL i Beijing. I 2009 vant han London Marathon, på ny løpsrekord som per mai 2011. Wanjiru vant også Chicago Marathon i 2009 og forsvarte sin tittel der i 2010.

Han døde søndag 15. mai 2011, etter et fall fra balkongen i 2. etasje i sitt eget hjem i byen Nyahururu, nordvest for hovedstaden Nairobi. Politiet etterforsker dødsfallet som et mulig selvmord.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Australian Military Court

**Australian Military Court** (**AMC**) var en australsk permanent militærdomstol opprettet i 2007 for å behandle overtredelser av militær strafferett i det australske forsvaret. I august 2009 fant Australias høyesterett at domstolen var grunnlovsstridig.

## Opprettelse
AMC ble etablert da Australias parlament vedtok en endringslov til den militære disiplinærlov, som trådte i kraft 1. oktober 2007. Loven erstattet det tidligere systemet med individuelt sammenkalte krigsretter og militære forhørsretter med en ny, permanent domstol, AMC.

## Struktur
Den permanente domstolen bestod av en justitiarius, to permanente militære dommere og et panel av militære reservedommere. Den første justitiarius var brigader Ian Westwood, som ble tatt i ed sammen med de to faste militære dommerne (oberst Peter Morrison og oberstløytnant Jennifer Woodward) 1. oktober 2007.

Avhengig av overtredelsens art og alvorlighet, la lovendringen opp til et differensiert system der saker kunne prøves for en dommer alene eller, i de groveste sakene, for en militær jury. Domstolen hadde sete i hovedstaden Canberra, men var i stand til å høre saker hvor som helst i Australia og på krigsskueplasser der australske styrker tjenestegjorde.

## Strid mot grunnloven
AMC ble kjent grunnlovsstridig i saken *Lane v. Morrison* som tok til 16. januar 2009. Høyesterett fant at endringsloven som opprettet domstolen ikke var gyldig, da den var i strid med den australske grunnlovens kapittel 3. Etter høyesterettsavgjørelsen bestemte regjeringen seg for å gjeninnføre det opprinnelige systemet med individuelle krigsretter, inntil det er blitt gjennomført en grundig vurdering av det militære rettsvesenet.
Louis Duffoy

**Louis Charles Marie Duffoy** (født 12. januar 1860 i Marseille, Bouches-du-Rhône, Frankrike, død 7. august 1904 samme sted) var en fransk skytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Duffoy vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagskyting 50 meter armépistol bak Sveits. De andre på laget var Jules Trinité, Maurice Lecoq, Léon Moreaux og Achille Paroche.

## OL-medaljer
* 1900  Paris -  Sølv i skyting, 50 meter pistol lagskyting  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Trebisonda Valla

**Trebisonda Valla** (iblant *Ondina Valla*, født 20. mai 1916, død 16. oktober 2006) var en italiensk friidrettsutøver som konkurrerte i hekkeløp i 1930-årene.

Vallas noe uvanlige fornavn skyldes at faren kalte henne opp etter den tyrkiske byen Trabzon, som på italiensk heter Trebisonda.

Som hekkeløper var hennes fremste meritt gullmedaljen under Sommer-OL 1936 OL 1936 i Berlin. I semifinalen løp hun på 11,6 som var ny verdensrekord.
## OL-medaljer
* 1936  Berlin -  **Gull** i friidrett, 80 m hekk, damer  Italia

## Referanser


## Eksterne lenker
*
For sant til å være godt

***For sant til å være godt*** er debutalbumet til John Olav Nilsen & Gjengen. Det ble utgitt 14. september 2009, og debuterte på tredjeplass på den internasjonale og som nummer én på den norske albumlisten til VG. 6. mars 2010 mottok bandet gullplate for over  solgte eksemplarer og Spellemannprisen for årets rockealbum.

## Sporliste
#«Hull i himmelen»
#«Valiumsvalsen»
#«Piken med sviket»
#«Sånne som oss»
#«Diamanter & kirsebær»
#«Virvelvind»
#«Der eg bor»
#«Lykkelig ulykkelig»
#«Ting eg lærte når eg ventet på bussen»
#«Ikkje fåkk med kjærligheten»
#«Ti ganger tusen»

## Musikere
*John Olav Nilsen – Tekst/Vokal
*Einar Vaagenes – Gitar/Kor
*Lars Eriksen – Gitar/Kor
*Tim Bjerke – Bass
*Alastair Guilfoyle – Keyboard
*Daniel Maranon – Perkusjon
*Andrew Amorim – Trommer

## Eksterne lenker
*
Julija Njestsiarenka

**Julija Viktarawna Njestsiarenka** (belarusisk: Юлія Віктараўна Несцярэнка, russisk: Юлия Викторовна Нестеренко – *Julija Viktorovna Nesterenko*, født 15. juni 1979 i Brest) er en belarusisk friidrettsutøver  (sprinter).

Nesterenko ble den første ikke-amerikanske utøveren siden OL 1980 som vant OL-gull på 100 meter, noe hun oppnådde under OL&nbsp;2004 i Athen. Hun satte også personlig rekord på 10,92 under OL. I VM i Helsingfors 2005 ble Nesterenko nummer 8 i finalen, men var med på det belarusiske laget som tok bronse på 4 x 100 meter. I EM i Göteborg 2006 endte Nesterenko på sjetteplass i 100-metersfinalen, men igjen var hun med på å ta stafettbronse. I tillegg har Nesterenko en individuell bronsemedalje på 60 meter fra innendørs-VM 2004. 

Hun deltok også på 100 meter under OL 2008 i Beijing, men hun ble utslått i semifinalen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Wall Street-attentatet

**Wall Street-attentatet** (kjent i USA som **Wall Street bombing**) skjedde kl. 12.01 den 16. september  1920, i finansdistriktet på Manhattan i byen New York. Attentatet, som ble utført med en hestevogn full av eksplosiver, tok 38 menneskeliv og skadet over 400. Attentatet var mer dødbringende enn attentatet mot *[[Los Angeles Times]]*-bygningen i 1910 utført av brødrene McNamara og et av de verste i USAS historie.

## Angrepet
Ved middagstid 16. september kjørte en hestevogn i gaten Wall Street i New York City. Gaten var full av folk som var ute i lunchærender. Vognen stoppet rett over gaten for hovedkontoret til banken J.P. Morgan Inc. på 23 Wall Street, finansdistriktets mest trafikkerte sted. Inne i vognen eksploderte 45 kg dynamitt med  omrent 230 kg jernbiter ved hjelp av en tidsstyrt detonator, som sendte bitene ut i luften med voldsom kraft.  Hesten og vognen ble forvandlet til småbiter.  Over 30 mennesker døde nesten momentant. 

Attentatets ofre var hovedsakelig bud, stenografer, kontorassistenter og meglere. Det forårsaket eiendomsskader for over 2 millioner dollar og ødela mesteparten av innsiden av Morgan bank-bygningen.

## Referanser
George Lillo

**George Lillo** (født 4. februar 1691 i Moorfields i London, død 4. september 1739 i Rotherhithe i London) var en engelsk dramatiker av tragedier. Svært lite er kjent om hans liv, bortsett fra at han var en gullsmed i tillegg til forfatter av skuespill. Hans familie kan ha kommet opprinnelig fra Flandern.

## Liv og virke
### Bakgrunn
George Lillo ble født i Moorfields, eller Moorgate, i City of London.  Han ble partner i farens forretningsvirksomhet, som gullsmed og juvellerer.

### Forfatter av skuespill
Han forfattet minst åtte skuespill mellom 1730 og sin død i 1739. Hans mest kjente var *The London Merchant, or The History of George Barnwell* (1731). Det er bemerkelsesverdig for å være det som i dag blir karakterisert som et melodrama og for å ha gitt det augustanske drama en mer melodramatisk retning. Lillo ønsket å skape en ny skuespillersjanger, «den domestiske tragedie», eller «borgerlige tragedie». 

Istedenfor å handle om helter fra klassisk eller bibelsk historie skulle det handle om mennesker fra dagens hverdagsliv og presenterte tragedier som foregikk innenfor husholdningen framfor kongedømmer. Selv om det tidligere jakobinske teater hadde flørtet med handelsmenn og kunstnere i skuespill, eksempelvis Thomas Dekker og Thomas Heywood, var dette en betydelig endring i teateret generelt og i tragedien særskilt. 

I *The London Merchant* var emnet at lærling måtte kjempe med sin samvittighet. Han gjør ukloke valg og angrer sine lyter for å oppnå kjærligheten til en verdig pike. Lollos hjemlige tragedie reflekterte, i en mening, en vending av teateret bort fra hoffet og mot byen. Hans skuespill var opptatthet av kriser for den teatergående middelklassen framfor de kriser som angikk konger og adelen.

Lillo var også opptatt av at skuespill skulle være etisk korrekt og innenfor kristne verdier. Hans neste skuespill var *The Christian Hero* (1735). Det ble fulgt av *Fatal Curiosity* (1736) og *Elmerick, or Justice Triumphant* (1740). Lillo komponerte også en balladeopera, Sylvia, or The Country Burial (1730), og gjorde tilpasninger av William Shakespeares *Pericles* (1738, omdøpt til Marina) og av det anonyme elisabethansk skuespillet *Arden of Feversham* (posthum framført i 1759).

Lillos skuespill var forut sin tid i det at melodrama og huslige tragedier ville komme til å dominere engelsk teater på 1800-tallet. Hans middelklassetragedier manglet det spetakkel og store skue og spesialeffekter som var populært hos publikum, selv deres emner var nærmere til publikums egne liv. I sin egen tid fikk hans skuespill kun moderat suksess, og tragedier og komedier i gammel stil beholdt grepet om scenen.

## Referanser


## Litteratur
* Gainor, J. Ellen, Stanton B. Garner, Jr., & Martin Puchner, red. (2009): *The Norton Anthology of Drama: Vol. 1: Antiquity Through The Eighteenth Century*. New York: W. W. Norton & Company, Inc.

## Eksterne lenker
* 
*  George Lillo (1693–1739), kort omtale
*  Liste over Lillos verker
Tostrup & Mathiesen

**Tostrup & Mathiesen** var en av de største bedriftene innen norsk trelastindustri fra 1842 til 1892. Firmaet ble eid av medlemmer av familiene Tostrup og Mathiesen og deres arvinger med andre slektsnavn. Det kjøpte store eiendommer i traktene ved Hurdalssjøen og Eidsvoll, var tidvis det høyest lignede firmaet i Oslo, og etablerte senere hovedkontor i Paris.

Firmaet ble etablert i 1842 av Christopher Henrik Holfeldt Tostrup (1804–1881) og Mogens L. Mathiesen (1799–1875), sønn av Haagen Mathiesen (1759–1842). Christopher H.H. Tostrup hadde før 1842 vært fullmektig hos Haagen Mathiesen, og overtok ved dennes død virksomheten i kompaniskap med Mathiesens sønn. Mogens Mathiesen var imidlertid en inaktiv partner, og firmaet ble i realiteten ledet av Tostrup. Tostrup kjøpte senere herregården Kjellestad i Stathelle.

Mathiesens sønn Haaken C. Mathiesen trådte tidlig inn i firmaet og overtok farens andel i 1849. Senere trådte Tostrups sønner Oscar Tostrup (d. 1892) og Thorvald Tostrup (d. 1890) også inn i firmaet. Oscar og Thorvald Tostrup var barnløse, og Tostrupfamiliens eierandeler ble overtatt av Christopher Tostrups dattersønn Christopher Tostrup Paus og hans to tanter Valborg og Louise Gjør. Ifølge familietradisjonen skal Christopher Paus i onkelen Oscar Tostrups begravelse i 1892 ha sagt til Haaken L. Mathiesen at han ønsket å gå inn som parthaver i bedriften med Tostrupfamiliens andel på 50%, men dette skal ha blitt avvist av Mathiesen. I stedet kjøpte Mathiesen-familien ut alle Tostrup-arvingene samme år. Francis Sejersted skriver at det ser ut til at det eksisterte en avtale, kanskje inngått så langt tilbake som i Christopher Tostrups og Mogens L. Mathiesens tid, som gav den ene part rett til å løse ut den annen part ved dødsfall eller situasjoner der den formelle parthaveren (da Oscar Tostrup) ikke hadde livsarvinger.

Mathiesenfamilien drev virksomheten videre under navnet Mathiesen Eidsvold Værk, mens trevarevirksomheten på 1990-tallet ble overtatt av Moelven Industrier.


Fil:Christopher Tostrup.jpg|Christopher Henrik Holfeldt Tostrup
File:Mogens L. Mathiesen.jpeg|Mogens L. Mathiesen
Fil:Haaken C. Mathiesen.jpeg|Haaken C. Mathiesen, skulptur i romersk stil
Fil:Christopher de Paus.JPG|Christopher Tostrup Paus, maleri i spansk renessansestil


## Referanser


## Litteratur
*Francis Sejersted, *Fra Linderud til Eidsvold værk 1792–1895 : en studie i industrielt gjennombrudd*, Pax, 2002, ISBN 82-530-2457-6
Starlings lov

**Starlings lov**, også kalt **Frank – Starlings lov**, fastslår at øket utstrekking av hjertemuskelfibrene gir øket kraft under sammentrekningen av fibrene.

Dette vil oftest innebære at fylling av hjertekamrene øker kraften av hjertekammeret slik at slagvolumet og trykket av pulsbølgen også øker. Loven gir grunnlaget for at øket venøs tilbakestrømming øker mengden blod som pumpes ut fra hjertet. Det er også beskrevet som Starlings lov at venetrykket hele tiden er 0.

Otto Frank og Ernest Starling gjorde de vitenskapelige målingene som ga grunnlaget for loven på begynnelsen av det 20. århundret.

## Fysiologi
Loven er resultatet av den økningen i belastning på hver enkelt muskelenhet på grunn av noe ekstra blod som kommer tilbake til hjertet. Det at muskelen strekkes øker forbindelsene mellom calcium og troponin C slik at det dannes flere tverrforbindelser mellom muskelfibrillene som igjen øker sammentrekningskraften i hjertemuskelen.

Slagvolum = endediastolisk volum - endesystoliske volum

## Klinisk eksempel
Ved ekstraslag (ekstrasystoler) i hjertet kommer ett hjerteslag litt for tidlig. Det neste hjerteslaget kommer da etter litt lengre tid, siden det kommer til "normal tid" to tidsintervaller etter det forrige normale slaget. Det unormale, for tidlige ekstraslaget blir svakt siden det var kort tid for å fylle hjertekamrene, men det neste normale slaget etterpå blir en del kraftigere fordi det har vært en lengre pause som gir mer fylling av hjertekamrene. På grunn av disse tidsforskjellene og Starlings lov, kjenner pasienten ikke de unormale ekstraslagene, men det første normale slaget som kommer etterpå.

Ved hjertesvikt blir hjertet utvidet/forstørret utover det normale. Selv om hver enkelt fiber gir øket kraft på grunn av øket lengde vil ikke trykket og slagvolumet øke, fordi volumet / tverrsnittet av hjertekammeret blir større. Mindre krumning av muskelveggen i hjertekammeret bidrar også til at trykket ikke blir så høyt. Ved hjertesvikt vil det endesystoliske volumet (volumet etter sammentrekningen) være for stort.
Sentral- og vestdistriktet

**Sentral- og vestdistriktet** er ett av atten distrikter i den kinesiske spesielle administrative regionen Hongkong. Det befinner seg på den nordøstlige delen av Hongkongøya. Hongkongs kolonihovedstad Victoria ligger i strøket *[[Central (Hongkong)|Central]]* i dette distriktet. Skyskraperen Bank of China Tower ligger også her.
Camille de La Forgue de Bellegarde

**Camille de La Forgue de Bellegarde** (født 19. august 1847, død 1905) var en fransk rytter som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Bellegarde vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under Sommer-OL 1900 i Paris. Han kom på tredjeplass i lengdehopp med hesten «Tolla», de hoppet 5,30 meter.

## OL-medaljer
* 1900  Paris -  Bronse i hestesport, lengdehopp  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Felix Mottl

**Felix Josef von Mottl** (1856–1911) var en østerriksk dirigent og komponist.

## Liv og virke
Mottl studerte blant annet hos Anton Bruckner og ble etterhvert kjent som en dyktig dirigent av Richard Wagners operaer. I 1876 ble han assistent ved festspillene i Bayreuth med oppgave å forberede uroppføringene av *[[Nibelungenringen|Nibelungens ring]]*. Fra 1880 til 1903 arbeidet han som hoffkapellmester ved storhertugens hoffkapell i Karlsruhe. Under elleve festspillperioder mellom 1886 og 1906 ledet han tilsammen 69 oppføringer i Bayreuth. Wagners sønn Siegfried var en av Mottls elever.

Fra 1898 til 1900 ledet Mottl de engelske oppføringene av Wagners operaer ved Royal Opera House i Covent Garden. Han forberedte den amerikanske førsteoppføringen av *[[Parsifal]]* ved Metropolitan Opera i New York i 1903, men trakk seg fra ledelsen rett før framføringene. I sesongen 1903/04 ledet han 62 operaoppføringer og konserter ved Metropolitan Opera. I 1903 ble han førstekapellmester ved hoffoperaen i München, og fra 1907 og fram til sin død *Generalmusikdirektor*.

Mottl komponerte selv noen operaer, samt tallrike sanger og instrumentalverk. I 1907 spilte han inn noen pianoruller for Welte-Mignon, blant annet sine egne transkripsjoner for klaver fra Wagners opera *[[Tristan und Isolde (opera)|Tristan og Isolde]]*.

Den 21. juni 1911, midt under sin 100. oppføring av Tristan og Isolde, fikk han et illebefinnende, og døde 2. juli.

Mottl ble adlet på grunn av sin fortjenstfulle innsats innen musikken.

## Verk
**Sceneverk**
* *Agnes Bernauer*, sceneverk i tre akter (1880 Weimar)
* *Pan im Busch*, dansespill i én akt (1881 Karlsruhe)
* *Fürst und Sänger*, opera i én akt
* *Der Tod des Narzissus*, dramatisk dikt i én akt, musikk med motiver av Christoph Willibald Gluck (1898)
* *Eberstein*, festopera (1881 Karlsruhe)
* *Rama,* Sceneverk (1894; manuskript)
**Andre verk**
* Strykekvartett i fiss-moll (1904)
* Lieder
* Østerrikske danser for firhendig klaver

## Referanser


## Litteratur
* Frithjof Haas: *Der Magier am Dirigentenpult. Felix Mottl*. Hoepfner-Bibliothek. Info Verlag, Karlsruhe 2006, ISBN 3-88190-424-7

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* 
*  Felix Mottl spiller utvalgte verk av Richard Wagner, The Welte-Mignon Mystery Vol. II
Mindaridae

* *[[Mindarus]]*

**Mindaridae** er en gruppe med plantelus som hører til gruppen bladlus (i vid forstand), Aphidomorpha. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner. 

## Utseende

## Levevis
Mindaridae lever på bartrær, særlig på graner (*Picea* spp.). Angrepene får nålene til å krølle seg og barken på kvistene blir ruglete. Ved kraftige angrep kan granenes tilvekst bli redusert, men ofte skjer det bare kosmetisk skade. Dette kan likevel være svært problematisk ved dyrking av gran for juletreproduksjon.

## Fossiler
Mindaridae er den eneste bladlus-gruppen der det er kjent nesten like mange fossile som nålevende arter – det er beskrevet seks fossile arter, men bare fem nålevende. Minst tre arter er kjent fra baltisk rav, som stammer fra eocen-tiden. Én art, *[[Mindarus harringtoni]]*, ble nylig beskrevet fra et fossil kjøpt på auksjonssiden eBay og det ble vurdert å kalle arten *Mindarus ebayi*.

## Systematisk inndeling
En del inndelinger plasserer Mindaridae som en del av en omfattende familie Aphididae.

* ordenen Nebbmunner, Hemiptera
** underordenen Plantelus, Sternorrhyncha
*** gruppe Aphidomorpha
**** overfamilien bladlus, Aphidoidea
***** familien Mindaridae
****** slekten *[[Mindarus]]* Koch, 1857
******* nålevende arter
******** *[[Mindarus abietinus]]* Koch, 1857 – Europa, finnes også i Norge
******** *[[Mindarus guatemalensis]]* Favret & Nielsen, 2008
******** *[[Mindarus japonicus]]*
******** *[[Mindarus keteleerifolia]]*
******** *[[Mindarus kinseyi]]* Voegtlin, 1995
******** *[[Mindarus obliquus]]* (Cholodkovsky, 1896) – Nord-Europa, finnes også i Norge
******** *[[Mindarus piceasuctus]]* Zhang & Qiao, 1997
******** *[[Mindarus remaudieri]]* Voegtlin, 1995
******** *[[Mindarus victoria]]*
******* fossile arter
******** *[[Mindarus harringtoni]]* Heie
******** *[[Mindarus magnus]]* Baker, 1922
******** *[[Mindarus paratransparens]]* Czylok, 1991

## Kilder
* Favret, C. og Nielsen, C. (2008) A new species of *Mindarus* (Hemiptera: Aphididae) on the endangered Guatemala fir. Annals of the Entomological Society of America 101: 833-836.
* Czylok, A. (1991) Two representatives of the genus *Mindarus* (Homoptera, Aphidoidea, Mindaridae) in Baltic amber. Ann. Naturhist. Mus. Wien 92A: 73-77. http://www.nhm-wien.ac.at/Content.Node/forschung/geologie/annalen_a/92A_03_Czylok.pdf
* Mindaridae på Tree of life
* Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr 
* Bildegalleri over nordamerikanske arter
## Eksterne lenker
*
Skrift i sne

***Skrift i sne*** er en norsk spillefilm fra . Det er den første filmen som Pål Bang-Hansen, som hadde film-utdannelse fra Roma, regisserte.

Filmen viser trefningene mellom radikalere fra de harde 1930-årene og fra de samtidige 1960-årene. Den  ble presentert i *informativ avdeling*, altså utenfor det premiegivende program, ved Filmfestivalen i Berlin, og gikk med underskudd.

## Handling
En vakker sommerdag kommer det en ung kvinne fra Israel til Oslo, for å tale sitt lands sak.

Men på en pressekonferanse møter hun en middelaldrende journalist, som tar henne med på en sightseeing i fotsporene til Edvard Munch, en reise som etter hvert utvikler seg til en kjærlighetshistorie.

## Medvirkende
* Margit Carlqvist – kvinnen fra Israel
* Jack Fjeldstad – journalisten
* Helen Brinchmann – journalistens kone
* Tove Skagestad – journalistens datter
* Thea Stabell – teaterskoleeleven
* Kjetil Bang-Hansen – studenten
* Ola B. Johannessen		
* Georg Richter		
* Gunnar Simenstad		

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Valget i Japan 2009

**Valget i Japan 2009** ble holdt 30. august 2009 for alle de 480 plassene til representantenes hus, som velger landets statsminister. Ved valget ble det på forhånd ventet at Japans liberaldemokratiske parti kunne miste sitt flertall også i underhuset, og vike plassen som regjeringsparti til Det demokratiske parti. Ved opptellingen fikk liberaldemokratene bare 119 representanter, mens Det demokratiske parti fikk 308 av de totalt 480 setene i nasjonalforsamlingens underhus.

Statsministeren siden høsten 2008, liberaldemokratenes Taro Aso, vek dermed plassen for Yukio Hatoyama fra Det demokratiske parti. Den 16. september 2009 ble Hatoyama valgt til statsminister, som leder for en koalisjonsregjering av Det demokratiske parti, Det sosialdemokratiske parti og Folkets nye parti.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
1 Squadron RAAF

**1 Squadron RAAF** (engelsk: *No. 1 Squadron*) er en flyskvadron i det australsk flyvåpenet RAAF. Skvadronen flyr F/A-18F Super Hornet-fly fra hjembasen RAAF Amberley, og ble opprettet som den første komplette avdelingen av Australian Flying Corps (AFC) 1. januar 1916 ved Point Cook i Victoria. Under resten av første verdenskrig tjenestegjorde skvadronen i Sinai og Palestinafelttoget. I løpet av mesteparten av krigen ble den referert til som 67 Squadron RFC for å skille den fra den britiske 1 Squadron RFC. Imidlertid nektet australierne å følge denne navnepolitikken og fortsatte å kalle skvadronen No. 1 Squadron.

Skvadronen ble del av RAAF da det ble grunnlagt i 1921.

## Andre verdenskrig
Etter utbruddet av andre verdenskrig var skvadronen utstyrt med Lockheed Hudson og utstasjonert til Malaya. To timer før den japanske invasjonen av Malaya oppdaget og angrep skvadronens fly japanske skip og senket transportskipet Awazisan Maru, en time før angrepet på Pearl Harbor. Skvadronen led store tap i Malayafelttoget og det senere felttoget i Nederlandsk Øst-India og ble trukket tilbake til Australia og oppløst i mars 1942.
1. desember 1943 ble skvadronen reetablert og fra mars 1944 begynte de operasjoner over Nederlandsk Øst-India fra hjembasen i Darwin. I januar 1945 fikk skvadronen Mosquito-fly og skiftet hjembase til Borneo frem til slutten av krigen. Skvadronen returnerte til Australia i desember 1945 og ble oppløst 7. august 1946.

## Etterkrigstiden
23. februar 1948 ble skvadronen reetablert som en tyngre bombeflyskvadron med Avro Lincoln. Fra 1950 til 1958 var den stasjonert i Singapore og fløy oppdrag mot kommunistgerilijaen i Malaysia under Malayakrisa. Da skvadronen kom hjem til Australia i juli 1958 ble den utstyrt med Canberra jetbombefly.

Selv om skvadronen gikk over til F-111 i 1968, gjorde tekniske problemer at de fløy F-4 Phantom II fra 1970 til 1973. 

I 2009 ble F-111-flyene byttet ut med F/A-18F Super Hornet-fly. Skvadronen var den første utenfor USA som var satt opp utelukkende med F/A-18 Superhornet. 

## Kilder
* RAAF Museum: No 1 Squadron, Royal Australian Air Force Besøkt 18. oktober 2018
Tegla Loroupe

**Tegla Loroupe** (født 9. mai 1973) er en tidligere kenyansk friidrettsutøver som konkurrerte i langdistanseløp.

Loroupe deltok under VM 1993 på 10&nbsp;000 meter der hun endte på fjerdeplass. Under VM 1995 i Göteborg tok hun bronse på samme distanse med tiden 31.17,56. I 1997 endte hun på sjetteplass på 10&nbsp;000 meter under VM i Athen da hun havnet på sjetteplass. Hun vant derimot gull under VM i halvmaraton, et gull hun forsvarte i både 1988 og 1989.

I 1999 tok hun for andre gang bronse på 10 000 meter da hun løp på 30.32,03 under VM i Sevilla. Hennes siste store internasjonale mesterskap var OL 2000 i Sydney, der hun ble nummer 5.

Loroupe har også gjort det skarpt i maraton og vunnet løp i Berlin, Rotterdam, Köln, London, Roma og New York. Hun har også satt verdensrekrod på de mer uvanlige distansene 20&nbsp;km, 25&nbsp;km og 30&nbsp;km, samt én times løp. I perioden 1998&ndash;2001 hadde hun også verdensrekorden i maraton.

## Personlige rekorder
* 10 000 meter – 30.32,03
* 20&nbsp;km – 1.07.58
* 1 timme – 18 340 meter
* Halvmaraton – 1.07.32
* 25&nbsp;km – 1.26.33
* 30&nbsp;km – 1.42.32
* Maraton – 2.20.43

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Separatisme

**Separatisme** er kampen for politisk løsrivelse fra en stat, med sikte på å etablere en ny, uavhengig stat for en region eller en befolkningsgruppe. Gruppen kan være definert av kulturelle, etniske eller religiøse kjennetegn som grunnlag for en nasjonal identitet. 

Separatisme kan være knyttet til ideen om rett til nasjonal selvbestemmelse. Prinsippet fikk særlig betydning i tiden etter første verdenskrig, da det ble lagt til grunn for fredsslutningen og oppsplittingen av flernasjonale imperier i selvstendige nasjonalstater. Retten til nasjonal selvbestemmelse ble etter andre verdenskrig nedfelt i FN-pakten. Selv om hensikten her gjaldt kolonifrigjøring, kan påkallelse av prinsippet ligge til grunn for separatisme også fra allerede selvstendige stater. Baskerland og Korsika har hatt separatistbevegelser.  Catalonia har forhandlet frem betydelig indre selvstyre fra Spanias sentrale myndigheter. Katalansk uavhengighetsbevegelse innledet i 2017 en politisk krise i Spania da Catalonias parlament 27. oktober 2017 erklærte selvstendighet. Den spanske regjeringen fikk deretter fullmakt av Spanias senat til å overta styringen av regionen. Dette er første gang artikkel 155 i Spanias grunnlov av 1978 er blitt brukt. Carles Puigdemont ble avsatt. Sentralmyndigheten bestemte også at det skal holdes nyvalg i Catalonia 21. desember 2017.

Målet for separatisme kan være opprettelsen av en ny, selvstendig stat for den gruppen som kjemper for løsrivelse. Kurdiske grupperingers kamp for løsrivelse fra Tyrkia, Syria og i Irak, med mål å grunnlegge staten Kurdistan, er et eksempel på separatisme i en folkegruppe som befolker flere stater. Et annet eksempel er Tsjetsjenia, der enkelte ønsker løsrivelse fra Russland, eller Sri Lanka der grupper blant tamilene vil gjøre de tamilske områdene til en selvstendig stat. 

Målet for separatister kan også være irredentisme, det vil si gjenforening med et annet land. Et eksempel på dette er nasjonalistiske grupperinger i Nord-Irland, som ønsker gjenforening med Irland.
## Referanser
Breaking Up Is Hard to Do

**«Breaking Up Is Hard to Do»** er en amerikansk popsang med melodi av Neil Sedaka og tekst av Howard Greenfield. Den ble utgitt på single for RCA Victor av Sedaka. Sangen er beskrevet av Allmusic som *«to minutter og seksten sekunder med ren popmagikk»*. Den blir betraktet som Sedakas signatursang.

Sangen ble en stor hit over hele verden, noen ganger med teksten oversatt til fremmede språk. For eksempel ble den italienske versjonen kalt «Tu no lo sai» (*Du vet ikke*) og spilt inn av Sedaka selv.

«Breaking Up Is Hard to Do» var opprinnelig en uptemposang. Sedaka gjorde en nyinnspilling av den som ballade i 1975. 

## Coverversjoner
Coverversjoner av «Breaking Up Is Hard to Do» har blitt spilt inn av tallrike artister i årenes løp, deriblant The Carpenters, Dee Dee Sharp, Nick Carter, Gloria Estefan, Freddy Fender, The Four Seasons, Eydie Gormé, Lucy Hale, Garrett Haley, The Happenings, Tom Jones, Killola, Ilona Knopfler, Little Eva, Renee Olstead, The Partridge Family, Zoogz Rift, Ruben Studdard under topp fem-kvelden (1960-årene/Neil Sedaka-kveld) på American Idol, sesong to, hvor Studdard mootok stående ovasjoner av Sedaka som gjestedommer samt meddommerne Paula Abdul og Randy Jackson, Svenne & Lotta, Sylvie Vartan (med den franske tittelen «Moi je pens encore a toi» (*Jeg tenker på deg også*)), Lenny Welch, en duett med Sedaka og Sissel Kyrkjebø, Mak and the Dudes, Clark Gamul og Damian McGinty fra Celtic Thunder.

## Norsk versjon
Ove Thue har skrevet en norsk tekst på bergensdialekt og M. Kjøs har skrevet en norsk tekst. Thues versjon bærer tittelen «Si ikkje nei». Kjøs' versjon heter «Det er for trist og si farvel».

### Innspillinger

## Listeplasseringer

I Sedakas tilfelle var det første gang at en utøver lå på Billboard Top 10-listen med forskjellige versjoner av samme sang.

## Referanser
Rudolf Kempe

**Rudolf Kempe** (1910–1976) var en tysk dirigent. 

## Liv og virke
Kempe ble regnet som spesialist på det senromantiske tysk-østerrikske repertoaret, særlig Richard Wagner, Anton Bruckner, Johannes Brahms, og i enda høyere grad Richard Strauss. 

Kempe studerte ved orkesterskolen i Dresden og begynte i 1928 som oboist i Dortmund. Fra 1929 til 1936 var han førsteoboist og pianist ved Gewandhausorchester Leipzig. I 1937 ble han dirigent for samme orkester, i en alder av bare 27 år. I 1949 ble han *Generalmusikdirektor* i Dresden, og i 1951 også leder for byens opera. Fra 1952 til 1954 var han musikkdirektør ved Bayerische Staatsoper i München, og i 1960-årene ledet han Royal Philharmonic Orchestra og Tonhalle-Orchester Zürich. På denne tiden var han en av de mest etterspurte dirigentene i verden, med oppdrag blant annet i New York, Buenos Aires, Milano og Salzburg. Han ble *Generalmusikdirektor* for Münchner Philharmoniker i 1967, og satt i denne stillingen frem til sin død i 1976. Han ble etterfulgt av Sergiu Celibidache.

Kempe var en dirigent med en svært behersket stil, og han stilte hele sin store tekniske viten til disposisjon for orkesteret, musikerne og sangernes. Han så og opplevde musikk mindre som et fenomen som var skapt for å underholde publikum, enn som en kilde til felles musikkutfoldelse. Derfor var han en tilhenger av ensembleteatre. Han førte taktstokken på en klar og tydelig måte, og dette var med på å underbygge hans strukturalistiske fortolkningsstil som lett gjenkjennes i det faktum at han gjorde musikkens kammermusikalske kvaliteter, sidestemmene og de fine klangsjatteringene hørbare selv i de store, senromantiske partiturene.
   
## Diskografi, utvalg
* Richard Strauss, samtlige tonedikt og konserter (EMI)
* Richard Wagner, Die Meistersinger von Nürnberg; Lohengrin (EMI)
* Johannes Brahms, Ein deutsches Requiem (EMI)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
*  Webside med fullstendig diskografi
Hanne-Vibeke Holst

**Hanne-Vibeke Holst** (født 21. februar 1959 i Hjørring) er en dansk forfatter og utdannet journalist som var ansatt i *[[Berlingske Tidende]]* og *Søndags B.T.*

Hun er datter av forfatterne Knud Holst Andersen (1936&ndash;1995) og Kirsten Johanne Høybye (1936&ndash;2008). Hun giftet seg i 1984.

Holst er medlem av VL-gruppe 67.

## Bibliografi
**Som pesten* (2017), utgitt på norsk 2018
**Knud, den store* (2013), norsk tittel *Heretter er jeg ingen*
* *Undskyldningen* (2011)
* *Dronningeofret* (2008)
* *Kongemordet* (2005)
* *Kronprinsessen* (2002)
* *Min mosters migræne - eller Hvordan jeg blev kvinde* (1999)
* *En lykkelig kvinde* (1998)
* *Det virkelige liv* (1994)
* *Thereses tilstand* (1992)
* *Hjertets renhed* (1990)
* *Chicken* (1987)
* *Nattens kys* (1986)
* *Til sommer* (1985)
* *Mor er løbet hjemmefra* (1986)
* *Ud af røret, Maja!* (1981)
* *Hejsa, Majsa!* (1980)

## Priser og utmerkelser (utvalg)
*  – De Gyldne Laurbær for *Dronningeofret*.
*  – Søren Gyldendal-prisen
* 1997 – Egholtprisen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Wolfgang Wagner

**Wolfgang Manfred Martin Wagner** (1919–2010) var en tysk operainstruktør og scenograf. Han var kunstnerisk leder for Festspillene i Bayreuth fra 1966 til 2008. 

## Liv og virke
Wolfgang Wagner var den tredje sønnen til Winifred Williams og komponisten Siegfried Wagner, sønnesønn av komponisten Richard Wagner og oldebarn av komponisten Franz Liszt.

Sammen med broren Wieland Wagner (1917–1966) drev han festspillene fra starten etter andre verdenskrig (i 1951). De moderniserte, og ikke minst brakte festivalen ut av nazismens skygge og inn i en ny tid. Som instruktør var Wolfgang betydelig mer tradisjonell enn broren, men som leder trakk han store navn til Bayreuth, som instruktøren Patrice Chereau og dirigenter som eksempelvis Carlos Kleiber, Pierre Boulez og Daniel Barenboim. 

Wagner ble tildelt en rekke ordener og utmerkelser. I 1974 ble han tildelt stort fortjenstkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (tilsvarende kommandør). Han ble i 2005 forfremmet til stort fortjenstkors med stjerne (tilsvarende kommandør med stjerne) og ble i 2009 tildelt stort fortjenstkors med stjerne og skulderbånd (tilsvarende storkors). I 1961 ble han hedret med Den bayerske fortjenstorden og i 1984 ble han utnevnt til medlem av Den bayerske Maximiliansorden for vitenskap og kunst. Wagner ble i 1984 utnevnt til kommandør av den franske Ordenen for kunst og litteratur.

## Se også
* Festspillene i Bayreuth

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Der Letzte im Geiste des Gründers», minneord i avisen *Die Zeit*
Fjæra

**Fjæra** er ei grend i Etne kommune i Vestland fylke. Stedet ligger innerst i Åkrafjorden, ved utløpet av Fjæraelva, og kalles også Åkrabotn.

På Fjæra ligger det et anlegg for produksjon av settefisk for oppdrettsselskapet Mowi. Det skal ha 15 arbeidsplasser og produsere 7,5 millioner sjøklar smolt årlig.

På grunn av beliggenheten innerst i fjorden med vei mot Odda og Haukelifjell har Fjæra tidligere vært et aktivt sted med skole, ferjekai, butikk, bensinstasjon og postkontor. I dag har stedet ingen av disse funksjonene, og har bare en håndfull fastboende.

I 1913 ble Fjæra kapell bygget. Nå er det gudstjeneste her om lag seks ganger i året.

Europavei 134 passerer Fjæra like ved utløpet av Fjæratunnelen. Veien gjennom grenda var hovedvei fram til 1982, da hovedveien ble lagt på den andre siden av Fjæraelva.

## Referanser
Trondhjems Hospital

**Trondhjems Hospital ** er en veldedig stiftelse i Trondheim som har vært i kontinuerlig drift siden 1277. Før det har et Mariehospital eksistert på samme sted allerede på 1100-tallet. Hospitalet har alltid ligget på det som nå heter Hospitalsløkkan i utkanten av Trondheim sentrum.  Hospitalet driver i dag bl.a. sykehjem, omsorgsboliger og hjemmetjenester. Betydelige bygg i stiftelsens besittelse på Hospitalsløkkan ved siden av sykehjems-/omsorgskomplekset er Hospitalskirken fra 1705.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Trondhjems Hospitals hjemmeside
*
Det Kriminalpræventive Råd

**Det Kriminalpræventive Råd** er et råd under Rigspolitiet i Danmark som ved hjelp av opplysninger, sikkerhetsfremmende initiativer og samarbeid mellom myndigheter sørger for å forebygge kriminalitet.

Rådet ble stiftet i 1971 som følge av 1960-tallets voldsomme stigning i kriminaliteten.

Rådets har ingen formann pt.

## Tilsvarende myndigheter i resten av Norden
Tilsvarende organ i Norge heter Det kriminalitetsforebyggende råd, i Sverige Brottsförebyggande rådet og i Finland Rådet för brottsförebyggande.

## Eksterne lenker
*