open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
John D. Rockefeller jr.

**John Davison Rockefeller jr.** (1874–1960) var en amerikansk filantrop. Han var eneste sønn av oljemagnaten John D. Rockefeller, grunnleggeren av oljeselskapet Standard Oil og en av Amerikas rikeste menn i sin tid. Rockefeller jr. er først og fremst husket for sin filantropiske virksomhet og for å ha finansiert oppføringen av Rockefeller Center i New York under depresjonen i 1930-årene. 

John D. Rockefeller jr. donerte tomten hvor FN-bygningen i New York står til organisasjonen og kjøpte og donerte store landområder til opprettelsen av flere nasjonalparker i USA, blant annet Yosemite i California.

## Tidlig liv
Rockefeller jr. var det femte og siste barnet til John D. Rockefeller og hans kone, Laura Celestia Spelman. Mens han levde i farens herskapshus på West 54th Street 4, deltok han i Park Avenue Baptist Church på 64th Street (nå Central Presbyterian Church). Han gikk også på Browning School, en skole etablert for ham og barna til Rockefellers-familiens forretningsforbindelser, som var plassert på West 55th Street.

Opprinnelig hadde han tenkt å studere på Yale University, men ble oppmuntret av blant annet William Rainey Harper, rektoren på University of Chicago, til å studere på baptist-orienterte Brown University i stedet. Han ble kalt * Johnny Rock* av sine romkamerater og var med i både glee- og mandolin-klubben, han underviste en bibelklasse og ble valgt klassens elevrådspresident. Han var svært forsiktig med penger og sto fram svært forskjellig fra andre rike menns sønner.

I 1897 avsluttet han med graden Bachelor of Arts etter å ha tatt en mengde kurs i samfunnsfag, inkludert en studie av Karl Marx' *[[Das Kapital]]*. Han sluttet seg til brorskapet Alpha Delta Phi og ble valgt til Phi Beta Kappa.

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Rockefellers
HMS «King George V» (1939)

**HMS** «**King George V**» var et slagskip av King George V-klassen som var flaggskip i den britiske hjemmeflåten i den andre verdenskrigen.

HMS «King George V» var operativ fra desember 1940 og ble flaggskip i den britiske hjemmeflåten. Hun deltok i jakten på «Bismarck». Den 27. mai 1941 fikk hun sammen med HMS «Rodney» en rekke treff på det tyske flaggskipet, men fikk ikke senket det på grunn av bunkersmangel. Bismarck ble isteden senket med torpedoer fra krysseren HMS «Dorsetshire».

HMS «King George V» ble senere overført til Middelhavet og var med på å dekke landgangen på Sicilia og transporterte statsminister Winston Churchill hjem etter Teherankonferansen.

Fra 1944 til Japans kapitulasjon tjente HMS «King George V» i den britiske stillehavsflåten, og var til stede i Japan ved den offisielle kapitulasjonsseremonien.

Skipet ble rekommisjonert som flaggskip i 1946, overført til reserveflåten tre år senere og hugget opp som skrap i 1957.
Helgøy

**Helgøy** er en tidligere kommune i Troms fylke. Kommunen bestod av selve Helgøya, Vestre Vanna, deler av Ringvassøya og Rebbenesøya, Grøtøya, Nord-Kvaløya og småøyene utenfor, i alt en utstrekning på 659 km².

Fra gammel tid var Helgøy eget kirkesogn. I 1837 ble kommunalt selvstyre innført, og Helgøy fikk i kommunefellesskap med Karlsøy sogn eget selvstyre med egen økonomi. Helgøy vokste som handelssted under Christian Figenschou, og helgøyværingene ble snart misfornøyd med kommunefellesskapet med Karlsøy. 

1. september 1886 ble Helgøy utskilt som egen kommune, og hadde da 828 innbyggere. De to kommunene hadde imidlertid fortsatt felles prest, lensmann og doktor, men alle disse var bosatt i Karlsøy. Fra 1886 til 1892 var Christian Figenschou ordfører i kommunen. I 1892 overtok kirkesanger Guttorm Raste, etterfulgt av hans sønn Edvard. I 1898 tok Christian Figenschou igjen ledelsen av Helgøy. Ved kommunevalget i 1901 overtok Arbeiderpartiet ledelsen i Helgøy.

Etter 1886 ble det forsøkt utviklet et lokalt sentrum på selve Helgøya, med kirke, prestegård og herredets eneste og blomstrende handelssted. Det vokste opp et lite tettsted på det tidligere kirkestedet. Den første faste skolen (kombinert med klokkergård) i sognet ble lagt til Helgøya. De fikk dampskipsanløp og poståpneri, og kommunale møter og ting ble holdt her. Distriktslegen og lensmannen hadde fast tjeneste her i kirkehelgene, men egen konfirmasjon kom først i 1928.

Helgøy kommune, da med 1495 innbyggere, ble slått sammen med Karlsøy kommune igjen 1. januar 1964.

Øya har et areal på 43 km². Navnet Helgøy kommer av Helløy, Helgøy eller Heiløy; «den hellige øya». Helgøya har hatt kirkested fra 1200-tallet. Kirkestedet var tidligere et aktivt handelssted og knutepunkt for fiskere i regionen. Det hadde eget posthus og fergeforbindelse fram til 1999. Nå er Helgøya fraflyttet og blir mest brukt som feriested.

Keiser Wilhelm II av Tyskland besøkte Helgøy flere ganger før 1914, og skjenket lokalbefolkningen en smaragd i gave. Smaragden befinner seg nå hos Tromsø Museum.

Den kirken som står på Helgøy i dag, ble brakt hit fra Hamn i Senja i januar 1888. Den kom til Hamn ca. 1877, før dette hadde den stått på Hemnes i Helgeland, og var opprinnelig bygd i 1741. Kirken den erstattet på Helgøy hadde stått der i 225 år. Helgøy kirke blir fremdeles brukt ved spesielle anledninger, og da settes det opp ferge for passasjertrafikk.

## Kilder
*Håvard Dahl Brattrein: Bygdebok for Karlsøy og Helgøy
*Dag Juvkam: *[http://www.ssb.no/emner/00/90/rapp_9913/rapp_9913.pdf Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen]*. Statistisk sentralbyrå 1999. ISBN 82-537-4684-9

## Eksterne lenker
*Satellittbilde over Helgøy kommune (ca)
Rufus Wainwright

**Rufus Wainwright** (født 22. juli 1973 i Rhinebeck, New York, USA) er en canadisk-amerikansk sanger og låtskriver. Han er sønn av folkemusikerne Loudon Wainwright III (1946–) og Kate McGarrigle (1946–2010), som skilte seg da han var barn. Søsteren Martha Wainwright og halvsøsteren Lucy Wainwright Roche er også musikere.

## Liv og virke
Rufus Wainwright begynte å spille piano i seksårsalderen, og allerede før han var tretten år turnerte han sammen med sin søster Martha, moren Kate og tanten Anna under navnet *McGarrigle Sisters and Family*. Hans sang «I'm Running», som han fremførte i filmen *[[Tommy Tricker and the Stamp Traveller]]* ble nominert til Genie Award i 1989 for Beste originalsang og førte også til nominasjon for Juno Award i 1990 for Mest lovende mannlige vokalist.

Selv om han er født i USA, identifiserer Wainwright seg sterkt med Canada og har fortsatt en bolig der. Han bodde i Montréal sammen med sin mor det meste av barndommen og var en gang iblant på McGill University, hvor han studerte både klassisk og «rocke»-piano. I tillegg har han skrevet flere sanger på fransk.

Wainwrights album *Want Two* ble utgitt 16. november 2004. Dette må ses i sammenheng med 2003-utgivelsen *Want One*. En live iTunes-session EP med tittelen «Alright Already» ble lansert 15. mars 2005. Han filmdebuterte i *[[The Aviator]]*, og opptrer også i filmen *[[Heights]]*. Albumet *Release the Stars* ble utgitt 15. mai 2007. Hans seneste album er *All Days Are Nights: Songs for Lulu* fra 2010.

I juli 2006 opptrådte han på Quart-festivalen i Kristiansand. Han spilte på Norwegian Wood-festivalen i Oslo 14. juni 2008, og har også besøkt Norge ved flere andre anledninger.

Wainwright er åpent homofil, og har vært partner med Jörn Weisbrodt i flere år. Den 2. februar 2011 ble Wainwright far til Viva Katherine Wainwright Cohen. Hennes mor er Wainwrights barndomsvenninne Lorca Cohen, datter av Leonard Cohen.

## Diskografi
### Album
* 1998 *Rufus Wainwright*
* 2001 *Poses*
* 2003 *Want One*
* 2004 «Waiting for a Want» (EP)
* 2004 *Want Two*
* 2005 «Alright Already» (EP)
* 2007 *Release the Stars*
* 2010 *All Days Are Nights: Songs For Lulu*
* 2012 *Out of the Game*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* A gay.com intervju med Rufus Wainwright
Harry Gregson-Williams

**Harry Gregson-Williams** (født 13. desember 1961) er en britisk filmmusikkomponist i USA. Hans bror er Rupert Gregson-Williams, som også er filmmusikkomponist.

I tillegg til at han har komponert musikken til en rekke kinofilmer, inkludert *Sinbad: Legenden på de syv hav*, *[[Shrek]]*, *Flukten fra hønsegården*, *Spy Game*, *Armageddon*, *Livvakt uten nåde* og *Team America: World Police*, og kanskje aller mest kjent: *[[Narnia (film) | Narnia]]*, er også Gregson-Williams lagt merke til for hans arbeid med populære videospill; *Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty* og *Metal Gear Solid 3: Snake Eater*.

Mange av hans tilhengere ble imponert over hans arrangement av det originale temaet til *Metal Gear Solid*, da han komponerte arbeider for *Metal Gear Solid*-produksjonene som involverte både orkestral og elektronisk tekstur. Hans soundtrack til *Metal Gear Solid 2: Sons Of Liberty* ble generelt sett på som skapelsen av en ny lyd, og et viktig steg mot sammenblandingen av mediene film og videospill.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Komponist-profil på OverClocked ReMix
John Powell

:*For diskoskasteren, se [[John Powell (friidrettsutøver)]]*

**John Powell** (født 18. september 1963) er en filmmusikkomponist basert i Marina Del Rey, Los Angeles og er gift med Melinda.

Han er en av de mest kjente tidligere medlemmene av Remote Control-teamet av filmmusikkomponister, og har en komposisjonsstil som inkluderer både tradisjonell orkestermusikk og mer moderne, synth-elementer.

Noen av Powells mer kjente filmmusikk inkluderer *[[Robotene]]*, *[[The Italian Job (2003)|The Italian Job]]*, *[[Hvem var Jason Bourne (film)|Hvem var Jason Bourne?]]*, *[[Shrek]]* (medkomponist med Harry Gregson-Williams), *[[Endurance (film)|Endurance]]* og *[[Face/Off]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  SoundtrackNet - John Powell Biography
PT-76

**PT-76** () er en sovjetisk lett, amfibisk stridsvogn.  De første eksemplarene ble produsert i 1950.

PT-76 er eller har vært i tjeneste med Afghanistan, Angola, Benin, Cuba, Egypt, Finland, Guinea, Guinea-Bissau, India, Indonesia, Irak, Kina, Kongo, Madagaskar, Nicaragua, Nord-Korea, Laos, Polen, Vietnam, Jugoslavia og Zambia i tillegg til tidligere sovjetstater.

## Historie og utvikling
De første PT-76 ble levert like etter andre verdenskrig, mens de første produksjonskjøretøyene kom i 1950.  Produksjonen fortsatte helt opp til slutten av 1960-tallet.  De fleste PT-76 i sovjetisk tjeneste ble erstattet av forskjellige stridsvogner og stormpanservogner.

PT-76 har blitt brukt i kamphandlinger av Angola, av Egypt under seksdagerskrigen, av India i konfliktene med Pakistan og av Nord-Vietnam under vietnamkrigen. 

Mange av komponentene fra PT-76 ble brukt i det amfibiske pansrede personellkjøretøyet BTR-50P.

Kina produserte en forbedret PT-76 kalt Type 63, med et annet tårn med 85 mm kanon.

## Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget.  Et to-manns tårn er montert midt i kjøretøyet.

Hovedbestykningen er en DT-56T 76,2 mm kanon.  Den kan eleveres fra -4° til +30°.  Ammunisjonen som er tilgjengelig inkluderer AP-T, API-T, HE-FRAG, HEAT og HVAP-T.  De første produksjonsmodellene hadde en annerledesd rekyldemper på munningen.  Noen PT-76 ble utstyrt med en 12,7 mm DShKM mitraljøse på taket.

Motoren er en Model V-6 diesel rekkesekser dieselmotor som yter 240 hk ved 1800 omdreininger i minuttet.  Den er montert sammen med girkassen bak i skroget.  250 liter diesel bringes med i kjøretøyet.

## Varianter

;PT-76B: Hadde fullstabilisert DT-56M kanon.

## Kilder
* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
*
T-64

**T-64** er en sovjetisk stridsvogn. Den ble satt produksjon i 1966 og først sett av vestlige observatører i 1970. Før den sovjetiske betegnelsen ble kjent var T-64 kjent som **M-1970** i vesten. Den ble aldri eksportert ut av Sovjetunionen. 

T-64A-varianten ble først satt i tjeneste med sovjetiske styrker i Øst-Tyskland i 1976, og noe senere i Ungarn. I løpet av 1981 ble B-varianten tatt i bruk i Øst-Tyskland og senere i Ungarn.

T-64 er for tiden i tjeneste i Ukraina. Etter som fabrikken som produserte T-64 lå i Ukraina, foretok også ukrainsk industri flere oppgraderinsgprosjekter av vogna. Et er T-64BM2 med ny motor, ildledningssystem og mulighet til å avfyre panservernmissilet AT-11 Sniper (9K119). Et annet er T-64U, som hadde bedre integrert ildledning og optikk.

## Varianter

;T-64:
;T-64A: Første produksjonsvariant, hadde røykgranatkastere og belteskjørt.
;T-64B: Kan avfyre AT-8 Songster panservernmissil.
;T-64BV: Med reaktivt panser.
;T-64B1: Sovjetisk betegnelse, betydning usikkert.
;T-64B1K: Kommandovogn bygget på T-64B1.
;T-64B1V1K: T-64B med reaktivt panser utstyrt som kommandovogn.
;T-64R: Jane's antar der er en T-64 med kanonen fra T-72/T-80.
;T-64 med mineryddingsutstyr:

## Kilder

* Christopher F. Foss, *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
* 

* Ukrspets om oppgradering av T-64 (engelsk)
BTR-152

**BTR-152** er et sovjetisk pansret personellkjøretøy.  Det er i grunnkonstruksjon en sekshjulsdrevet lastebil med pansret karosseri.  Den kom i tjeneste i 1952.

## Eksterne lenker
*
BTR-60

**BTR-60** () er et sovjetisk pansret personellkjøretøy med åttehjulsdrift.  Det ble først sett offentlig i 1961.  Det avløste BTR-152 i tjeneste, og ble etterfulgt av BTR-70.  Det ble videreutviklet og forbedret i tjenestetiden sin, og det var det mest tallrike kampkjøretøyet i den sovjetiske hæren.

## Historie
BTR-60 ble utviklet sent på 1950-tallet for å ta over for BTR-152, som hadde sekshjulsdrift.

Hovedkritikken mot BTR-60 i tjeneste gikk på at infanteriet måtte gå ut og inn av kjøretøyet gjennom lukene på taket, noe som gjorde dem sårbare for fiendtlig beskytning.

Kjøretøyet ble også brukt av det sovjetiske marineinfanteriet.  På eksportmarkedet ble BTR-60 solgt i store mengder til Øst-Tyskland, Bulgaria og Romania, samt Jugoslavia.

## Teknisk
BTR-60 har et mannskap på tre. Vognkommandør og vognfører sitter side om side forrest, og skytteren har et tårn montert over det andre hjulparet.  Tårnet er det samme som er brukt på BRDM-2.  Bak i kjøretøyet er det rom for 8 infanterister, og helt bakerst er motorene montert. Mannskapet har to luker forrest på kjøretøyet, og infanteristene har to store luker bak tårnet, og tre skyteskår på hver side.

Bevæpningen består av en 14,5 mm mitraljøse med en 7,62 mm mitraljøse montert koaksialt.

Vogna er styrt både på land og i vannet med de to forreste hjulparene.  Skroget er i helsveiset stål og er delvis båtformet, noe som er med på å gjøre vogna amfibisk.  Hjulene har sentralt regulert lufttrykk, noe som var vanlige på sovjetiske hjulkjøretøyet.  Bak er det montert en vannjet.

Motorkraften besørges av to seksylindrede bensinmotorer på 90 hk.  Det første og tredje hjulparet får kraft fra høyre motor, og de to andre fra den venstre.

## Varianter

;BTR-60P: Den originale versjonen, med infrarødt utstyr for vognføreren.
;BTR-60PA: Med pansret tak over mannskapsrommet, noe som manglet i P-utgaven.
;BTR-60PB: Med pansret tak og tårn.
;BTR-60PB: Den vanligste varianten, med tårn, 14,5 mm KPV-T mitraljøse og nattsikter.
;BTR-60PBK: Kommandovogn for kompanisjef, med tre ekstra radioer.
;BTR-60 PU: Kommandovogn med kalesjetak, uten tårn og med ekstra sambandsutstyr.  Kan gjengkjennes på en bøyd dipolantenne som går rundt nesten hele toppen av kjøretøyet.  Er vanligvis ikke bevæpnet.
;BTR-60 PU-12/ -12M: Kommandovogn for luftvern
;BTR-60 R-975: Ildledningsvogn for nærstøtte fra fly.  Har ikke våpen i tårnet, men et vindu av plexiglass.  En generator er montert på bakdekket.
;MTP-2: Bergningsvogn
;R-145BM: Kommandovogn med R-111, R-123 og R-130M radioer og en lett gjenkjennelig antenne (Nato-kodenavn *Clothesline*) 
;ACRV 1V18: Kommando- og ildledningsvogn. 
;ACRV 1V19: Ildledningsvogn.

## Eksterne lenker
* 
* Beskrivelse på FAS.org (engelsk)
BTR-80

**BTR-80** () er et sovjetisk pansret personellkjøretøy med åttehjulsdrift.  Det ble satt i produksjon fra 1984.  Det ble utviklet som en arvtager til BTR-70 og på basis av denne, som igjen var utviklet på basis av BTR-60.  Den så først tjeneste i den afghansk-sovjetiske krig.

## Historie

BTR-80 kom i tjeneste med sovjethæren fra 1984.  Den var utviklet på basis av den eldre BTR-70, og har mange likhetstrekk med denne.  I motsetning til BTR-70 sine doble bensinmotorer så har BTR-80 en enkelt turbodiesel, plassert i et modifiserte bakre skrog.

Marineinfanteriet begynte å bruke BTR-80 i stedet for BTR-60PB fra 1988.

BTR-80 ble senere videreutviklet til BTR-80A.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget sammen med vognkommandøren.  Skytteren sitter i tårnet.

Skroget er helsveiset stål.  Pansringen beskytter mot 12,7 mm panserbrytende på 100 meters hold forfra, ovenfra beskytter det mot 7,62 mm panserbrytende på 100 meters hold og nedre den av skroget beskytter mot 7,62 mm panserbrytende på 750 meters hold.

I tårnet, som er nesten likt det på BTR-70 og BTR-60PB, sitter det en 14,5 mm KPV mitraljøse.  Som en forbedring fra BTR-70 kan den eleveres til +60 grader, i motsetning til BTR-70 sine +30 grader.  En PKT 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset.

Standardutstyr inkluderer TNPO og TNP-B periskoper, TKN-3 lysforsterker for vognfører og vognkommandør, et OU-3GA2M infrarød lyskaster, seks 902V 81 mm røykgranatkastere og en sambandsradio av type R-173 eller R-163-50U, en interkom og vannjet for framdrift ved svømming.

Infanterilaget om bord kan komme ut via to sidemonterte luker.  Disse er todelte, i motsetning til BTR-70 hele luker, og er vesentlig større og gir bedre beskyttelse mot fiendtlig ild under utlastning, ved at den øverste delen er sidehengslet mot fronten av kjøretøyet.

Motoren er en Kamaz AZ-7403 turboladet V8 dieselmotor på 260 hk, eller fra 1993 en YaMZ-238M2 på 240 hk.  Den driver en manuell girkasse med fem gir framover og ett bakover.  Denne driver igjen en totrinns fordelingsgirkasse.

## Varianter

;BTR-80 med Cummins dieselmotor
;BTR-80 M1989/1
;BTR-80K: Kommandovogn
;BTR-80A PPK:
;RKhM-4-01: Oppklaringsvogn mot ABC-våpen
;BREM-K: Bergepanser
;ZS-88: BTR-80 med høyttaler for Psyops
;BMM: Ambulanse
;UNSh: Chassis for kommandovogner

## Andre kjøretøyer på BTR-80-chassis
;2S23: 120 mm selvdrevet feltartilleri

Forskjellige sivile varianter er også utviklet, for eksempel GAZ-59037

## Kilder
* *Jane's Armour and Artilley 1997-98*, ISBN 0-7106-1542-6

## Eksterne lenker
*
MT-LB

**MT-LB** ( - lettpansret traktor/nyttekjøretøy) er et sovjetisk pansret personellkjøretøy med beltedrift.  Det ble utviklet sent på 1960-tallet, og brukt i flere roller, blant annet for å trekke artilleri..

Kjøretøyet har et lite tårn foran til høyre med et lett maskingevær. Over 55.000 ble produsert, hvis man inkluderer MT-LBu.

### Kjernedata

| vekt                = 10,35 tonn
| lengde               = 6,45 m
| bredde               = 2,85 m
| høyde                = 1,87 m
| besetning          = 2
| passasjerer         = 11
| pansertykkelse              = 3-14 mm
| primærbevæpning    = 7,62mm PK maskingevær 2500 skudd
| motor               = JaMZ-238W  V-8 diesel
| motoreffekt         = 177 kW (240 hk)
| rekkevidde på full tank     = 500 km
| hastighet           = 61 km/h (veg)  30 km/h (terreng)  6 km/t (vann)

## Konstruksjon
MT-LB er amfibisk, men til forskjell fra PT-76 sitt vannjetsystem, bruker MT-LB drivbeltene. Disse ligger rundt 6 løpehjul som også fungerer som returhjul, med drivhjulet framme og spennhjulet bak. Den effektive fjæringen gir en myk gange, og med de bredeste beltene er kjøring god i bløtmyr og dyp snø. Førerplassen er framme på venstre side, mensvognkommandøren sin plass er på høyre side under tårnet. Motoren er montert litt på siden for å skape en trang gang til transportrommet bak. Denne skal tjene som rømningsvei dersom de fremste lukene ikke kan brukes. Normal lastekapasitet er 2 tonn, og vognen kan slepe opptil 6 tonn.
MT-LB (objekt 6) er basisvognen, men den finnes i flere ulike varianter:
## Varianter

MT-LB-T – Brukt for å trekke artilleri og frakte granater.
MT-LBV – Forbedret mobilitet og bredere belter (marktrykk 0,27 kg/cm2) - svært god i bløtmyr og dyp snø, og mye brukt i «nordområdene»
MT-LBV-NS "Altaj" – forbedret mobilitet og bredere belte (marktrykk 0,27 kg/cm2) - tilpasset for sivilt bruk
МТ-LBVMK — versjon med 12,7mm mitraljøse for luftvern av typen Kord maskingevær, og med motor av typen JaMZ-238VM med 240 hestekrefter. 
МТ-LBVM1K — versjon tilpasset for bruk i høyfjellet, med motor av typen JaMZ-238BL-1 med 310 hestekrefter og ny radiostasjon.
SA-13 Gopher – Luftvernskøyretøy basert på et MT-LB chassis
MT-LBVMA (objekt 6MA) med utstyr og væpning som tilsvarer BTR-80
MT-LBVMA1 (objekt 6MA1) med utstyr og væpning som objekt 6MA, men i tillegg en 30mm granatkaster av type AGS-17
MT-LBVMA2 (objekt 6MA2) med utstyr og væpning som objekt 6MA, men med 23mm ZU-23 luftvernkanon i stedet for maskingeværet KPVT.
MT-LBVMA3 (objekt 6MA3) med utstyr og væpning som objekt 6MA, men med 4 panserbekjempingsraketter av typen 9M133 Kornet, og granatkaster av typen AGS-30 Atlant
MT-LBM1 (objekt 6M1) - modifisering av MT-LB med motor av typen JaMZ-238BL-1 med 310 hestekrefter og mekanisk transmisjon samt hydraulisk styresystem.
9P149 "Sjturm-S" – panservernversjon med 9M114 Kokon ATGM. 
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Challenger 1

**Challenger 1** er en britisk stridsvogn fra Vickers Defence Systems, med 120 mm kanon. De første produksjonsmodellene sto ferdig i 1983. Videreutvikling resulterte i Challenger 2.

## Historie

Challengers opprinnelse er fra Shir 2, som opprinnelig ble utviklet for Iran. I mars 1983 leverte Royal Ordnance Leeds (senere overtatt av Vickers) de første vognene til den britiske hæren. I alt 420 ble bygget.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget. Skytteren og vognkommandøren sitter på tårnets høyre side og laderen på venstre side.

Challenger bruker Chobham-panser både i skroget og i tårnet.

Kanonen er en 120 mm Royal Ordnance L11A5 riflet kanon, også i bruk i Chieftain. Den kan eleveres fra -10° til +20°. Ammunisjonen inkluderer APDS-T, APFSDS-T, HESH, røykgranater og kaldgranater. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en til er montert ved vognkommandørens luke på tårntaket.

Motoren er en Perkins Condor V-12 som yter 1&nbsp;200 hk ved 2&nbsp;300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget og forsynes av dieseltanker på 1&nbsp;592 liter.

## Andre kjøretøyer basert på Challenger 1-chassis

;Challenger ARV: Bergningsvogn
;Challenger driver training tank: Tårnet byttet ut med et ikke-roterende overbygg.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
*
Challenger 2

**FV4034 Challenger 2** (CR2) er en britisk stridsvogn med 120 mm kanon, fra Vickers Defence Systems. De første prototypene sto ferdig i 1991.

## Historie
Challenger 2 ble opprinnelig utviklet som et privat prosjekt av Vickers Defence Systems og ble valgt av den britiske hæren i 1991 for å erstatte Chieftain. I 1991 ble ni prototyper bygget.

Selv om vognen utvendig har noen likheter med Challenger 1, er den en nyutvikling.

Vogna fikk sin ilddåp i 2003 under invasjonen av Irak.

## Teknisk
Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side. Kommandøren har et takmontert 360° perioskop med laser&shy;avstandsmåler.

Pansringen består av en blanding av Chobham-panser og stål.

Kanonen er en Royal Ordnance L30 riflet 120 mm kanon. Tårntraversen og kanon&shy;elevering er elektrisk. Kanonen kan heves fra -10° til +20°. En 7×62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en annen er plassert på tårntaket ved laderens luke.  Et fullstendig datastyrt siktesystem med termiske siktemidler er tilgjengelig.

Motoren er en Perkins Condor V-12 dieselmotor som gir 1&nbsp;200 hk ved 2&nbsp;300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget. Samlet drivstoff&shy;kapasitet er 1&nbsp;797 liter.

For å øke rekkevidden kan ekstra drivstoff&shy;tanker monteres bak på skroget. Et bulldozer&shy;skjær kan monteres foran.

## Varianter
;Challenger 2E: Eksportvariant med annen elektronikk og optikk.  Motor og girkasse er erstattet med EuroPowerPack 1500 hk diesel og Renk girkasse.
;CRARRV: Bergepanservariant.

## Kilder
* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
* 
* Den britiske hærens side om Challenger 2 (engelsk)
* The Armor Site (engelsk)
* Videofil fra www.janes.com
Hyundai Type 88

**Type 88** er en sørkoreansk stridsvogn med 105&nbsp;mm kanon, fra Hyundai. I den sørkoreanske hæren kalles den **K1**. De første prototypene sto ferdig i 1983, og produksjonen startet i 1985/86.

## Historie og utvikling

Type 88 ble uviklet under programmet XK-1 av General Dynamics Land Systems, som også produserer M1 Abrams, for å passe den sørkoreanske hærens behov. Den første av to prototyper ble ferdigstilt i USA i 1983, mens Hyundai tok over produksjonen ved Changwon i 1985/86. Jane's estimerer at over 400 kjøretøyer er bygget.

Mange av komponentene i vognen er utviklet utenlands.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme og til venstre i skroget, med vognkommandøren og skytteren på tårnets høyre side og laderen på venstre side.

Kanonen er en 105 mm med et 7,62 mm maskingevær montert koaksialt. På tårntaket er det et 12,7 og en 7,62 mm maskingevær. Kanonen kan eleveres fra -10° til +20°.

Motoren er en MTU 871 Ka-501 diesel som gir 1&nbsp;200 hk ved 2&nbsp;600 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.

Hjulopphenget på Type 88 er noe ukonvensjonelt, med hydropnaumatisk oppheng på det bakerste og fremste hjulsettet, og torsjonsstaver på resten. Vognføreren kan stille inn egenskapene på understellet etter terrenget som skal krysses.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
* 

* GlobalSecurity.org om Type 88 (engelsk)
M1 Abrams

**M1 Abrams** er en amerikansk stridsvogn med 105 mm (M1) eller 120 mm kanon (M1A1 og senere), fra General Dynamics. Den kom i tjeneste i 1980 og er oppkalt etter general Creighton Abrams.

## Historie og utvikling
M1 Abrams ble utviklet av Chrysler Defense, som ble kjøpt av General Dynamics Land Systems Division i 1982. Vogna kom i tjeneste i den amerikanske hæren i 1980. I 1985 ble den oppgradert og fikk da typebetegnelsen M1A1. Den nye varianten fikk en 120 mm L44 glattløpet kanon, produsert av tyske Rheinmetall; forbedret pansring og beskyttelse mot ABC-våpen.

M1A2 er en annen forbedret variant, blant annet med termisk sikte for vognkommandøren, navigasjonsutstyr og bedre integrasjon av de elektroniske systemene ombord.

Abrams var i kamp for første gang i Gulfkrigen i 1991.

## Teknikk
Abrams har mannskap på fire. Vognføreren sitter framme i skroget, vognkommandøren, skytteren og laderen sitter i tårnet.

Panseret er av komposittmaterialer, avledet av den britiske Chobham-pansringen. Den består av forskjellige lag med keramikk, stål og aluminium.  M1A1 fikk fra 1988 forsterkninger av utarmet uran.

De første utgavene hadde en 105 riflet kanon kalt M68A1. M1A1 og M1A2 har en 120 mm glattløpet kanon. I tillegg har vognkommandøren en 12,7 mm M2 Browning og laderen en 7,62 maskingevær. En tredje mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset.

Motoren er en 1&nbsp;500 hk Honeywell AGT1500 gassturbin, med en firetrinns automatisk girkasse.

## Varianter

;M1: 1980&ndash;1985
:;M1 IP (IPM1): Forgjenger til M1A1 i 1985
:;M1A1: 120 mm kanon. 1985&ndash;1992
::;M1A1AIM: Oppgraderte eksisterende vogner på tidspunktet
::;M1A1D: Oppgradering til digitale systemer
:;M1A2: Fra 1992
::;M1A2SEP:
;M1 Grizzly: Ingeniørvogn
;M1 Panther II: Fjernstyrt minerydder
;M104 Wolverine: Brulegger

## Eksterne lenker
* 
* M1A1/A2 Abrams Main Battle Tank hos Army-technology.com (engelsk)
* Main Battle Tank M1A1 Abrams  (engelsk)
* Promovideo fra det australske forsvarsdepartementet
C1 Ariete

**C1 Ariete** er en italiensk stridsvogn med 120 mm kanon, fra OTO Melara og Fiat. De første prototypene sto ferdig i 1992.

## Historie

I 1984 gikk OTO Melara og Iveco Fiat sammen om å lage et konsern for å utvikle en nye familie kampkjøretøyer for den italienske hæren. Den besto av B1 Centauro 8×8 panserjager, C1 Ariete stridsvogn og VCC-80 stormpanservogn. OTO Merala utviklet stridsvognen og Iveco Fiat utviklet motoren. De første prototypene sto ferdig i 1992.

## Teknisk

Vognføreren sitter foran til høyre i skroget, med skytteren og vognkommandøren til høyre i tårnet.  Laderen sitter til venstre i tårnet.

Pansringen er en blanding av stål og komposittmaterialer.

Motoren er en Iveco Fiat V-12 MTCA 12-sylindret turbomatet dieselmotor som gir 1&nbsp;250 hk ved 2&nbsp;300 omdreininger/minutt. Den er montert bak i skroget.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker

* GlobalSecurity.org om Ariete (engelsk)
Mitsubishi Type 90

**Type 90** er en moderne japansk stridsvogn med 120 mm kanon, utviklet av Mitsubishi Heavy Industries for å erstatte tidligere japanske Type 61 og Type 74.  Modellen må ikke forveksles med den russiske T-90 eller den kinesiske Type 90-II/MBT-2000.

## Historie og utvikling

Prosjektet ble startet på 1970-tallet, like etter at Type 74 var tatt i bruk.  Stridsvognen skulle kunne bekjempe den sovjetiske T-72. Den første prototypen ble bygget i 1982 under navnet *TK-X*. Japan tok stridsvognen i bruk i 1989, og i 1990 fikk den typebetegnelsen Type 90.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren på høyre side av tårnet og skytteren på venstre side.

Kanonen er en lisensbygget Rheinmetall L44 120 mm glattløpet, den samme som er i bruk på senere varianter av den amerikanske M1 Abrams. Den er utstyrt med en automatlader og et ildledningssystem fra Mitsubishi Electrical. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksialt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær er montert på tårntaket.

Motoren er en Mitsubishi M-12ZG 10-sylindret vannkjølt dieselmotor som yter 1&nbsp;500 hk ved 2&nbsp;400 omdreininger i minuttet.

En laservarsler er montert foran på tårnet.

## Eksterne lenker
* 

* GlobalSecurity.org: Type 90 (engelsk)
* The Type 90 tank hos Federation of American Scientists (engelsk)
* Type 90 Tank  hos ArmsWorld (engelsk)
OF-40

**OF-40** er en italiensk stridsvogn med 105 mm kanon, fra OTO Melara og Fiat. Den kom i tjeneste med De forente arabiske emirater fra 1981.

## Historie og utvikling

OF-40 ble tatt fram på privat initiativ, spesielt for eksportmarkedet. Prosjektet startet i 1977. OTO Melara hadde ansvaret for totaldesignet og produksjon, og Fiat tok fram motoren. Den første prototypen sto klar i 1980, og i 1981 tok Emiratene leveranse av den første produksjonsvognen &ndash; den første av 18 av Mk 1-varianten. En ordre for 18 Mk 2 fulgte, sammen med tre bergepansere, og alle Mk 1-vognene ble også oppgradert til Mk 2.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme på høyre side i skroget, med vognkommandøren og skytteren til høyre i tårnet og skytteren til venstre.

Kanonen er en 105 mm riflet, som kan avfyre standard NATO-ammunisjon. Den kan eleveres fra -9° til +20°. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en til er montert på tårntaket til luftvernbruk. Denne siste kan erstattes med en 12,7 mm mitraljøse.

Motoren er en MTU MB 838 Ca M500 kompressormatet V10 dieselmotor på 830 hk ved 2&nbsp;200 omdreininger/minuttet. Den er montert bak i skroget.

## Varianter

;OF-40:
;OF-40 Mk 2: Galileo OG14L2A ildledningssystem som inkluderer stabilisering for kanonen og et lysforsterkende kamera montert over løpet.
;OF-40 ARV: Bergepanser.

## Andre kjøretøyer på OF-40-chassis

;OTO-76/62: Prototyp på luftvernkjøretøy.
;Palmaria: 155 mm selvdrevet felthaubits.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker

* Data på armyrecognition.com (fransk)
Khalid (stridsvogn)

**Khalid** er en stridsvogn med 120&nbsp;mm kanon, utviklet av britiske Royal Ordonance Leeds på en kontrakt fra 1974 fra den iranske regjeringen. I bunn og grunn er det en sterkt modifisert variant av Chieftain.

## Historie og utvikling

I 1974 fikk Royal Ordnance Leeds en kontrakt av iranske myndigheter på leveranse av 125 Shir 1 og 1&nbsp;225 Shir 2, men etter den iranske revolusjonen ble disse kansellert. Produksjonen var da allerede i gang.

I 1979 bestilte den jordanske regjeringen 274 modifiserte Shir 1 under navnet Khalid.  Disse ble levert fra 1981.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren og skytteren på høyre side av tårnet og laderen på venstre side.

Kanonen er en 120&nbsp;mm L11A5, den samme som brukes i Chieftain og Challenger 1. Den kan eleveres fra -10° til +20°, men kan ikke gå under 0 hvis den pekes over bakdekket. En 7,62&nbsp;mm mitraljøse er montert koaksialt med kanonen, mens en annen er montert på tårntaket ved vognkommandørens luke.

Motoren er en Perkins Condor 12V 1200 12-sylindret dieselmotor som yter 1&nbsp;200 hk ved 2&nbsp;300 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2
Patton (stridsvogn)

**Patton** er en amerikansk serie stridsvogner. De var i utstrakt bruk i Korea- og Vietnamkrigen. Navnet kommer fra general George S. Patton, som var tidlig ute i USA med å argumentere for bruk av stridsvogner. I amerikansk tjeneste ble Patton erstattet med M1 Abrams.

* **M46 Patton** er en M26 Pershing oppgradert med ny motor og girkasse. Den ble brukt i Koreakrigen, og ble eksportert til blant annet Belgia, Frankrike og Italia.
* **[[M47 Patton]]**: Kom i 1951 med en forbedret 90 mm kanon. Den ble eksportert til en rekke amerikanske allierte, blant annet Belgia, Frankrike, Tyskland, Hellas, Iran, Italia, Japan, Jordan, Jugoslavia, Nederland, Pakistan, Portugal, Saudi-Arabia, Sør-Korea, Spania, Tyrkia og Østerrike. I amerikansk tjeneste ble den raskt byttet ut med M48.
* **[[M48 Patton]]** kom i 1952, først med 90 mm kanon og senere med 105 mm. Den ble brukt i Vietnamkrigen og flere andre kriger i Asia. M48 hadde også forbedringer i skroget og tårnet, samt hjulopphenget. Mitraljøsen i skroget ble fjernet, noe som reduserte mannskapet til fire. Etter hvert kom M48 også med dieselmotor. Eksportert til blant annet Thailand.
* **[[M60 Patton]]** kom i 1960 med 105 mm kanon, som et svar på den sovjetiske T-62. Et antall andre forbedringer ble også tatt med, blant annet støpt skrog. M60 ble brukt blant annet i Operasjon Ørkenstorm og av israelske styrker.

I tillegg til hovedmodellene nevnt over finnes et utall undervarianter, både amerikanske og fra andre nasjoner.

## Eksterne lenker
*
M551 Sheridan

**M551 Sheridan** er en amerikansk lett stridsvogn med 152 mm kanon/rakettkaster, utviklet tidlig på 1960-tallet. Den har kun vært i amerikansk tjeneste.

## Historie og utvikling

M551 ble utviklet på 1960-tallet for å ta over etter M41 Walker Bulldog lett stridsvogn i den amerikanske hæren. Prosjektet het *Armored Reconnaissance/Airborne Assault Vehicle*. 1&nbsp;700 kjøretøyer ble bygget mellom 1966 og 1970. Mot 1990-tallet ble de fleste tatt ut av operativ tjeneste. Blant annet ble 300 overført til National Training Center.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget. Resten av mannskapet sitter i tårnet.

Hovedskytset er en 152 mm kanon som kan enten fyre Shillelagh-missiler eller en HEAT-TP-granat, hvit fosfor eller røykgranater. Den er stabilisert og kan eleveres fra -8° til +19,5°.

Motoren er en Detroit Diesel seks-sylindret vannkjølt turboladet diesel som yter 300 hk ved 2&nbsp;800 omdreininger i minuttet. Vogna har med seg 598 liter diesel.

## Varianter

;M551A1: Laser avstandsmåler.
;VISMOD M551: Brukt på National Training Center for å simulere østblokkmateriell. Har blitt forkledd til å ligne 2S1 Gvosdika haubitser, ZSU-23-4 selvdrevet luftvern, T-72 stridsvogn, BMP-1 stormpanservogn, BMD luftbåren stormpanservogn og ASU-85 panserjager.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
* 

* FAS.org om M551 (engelsk)
M41 Walker Bulldog

**M41 Walker Bulldog** er en amerikansk lett stridsvogn med 76 mm kanon, utviklet rett etter andre verdenskrig. Den er oppkalt etter general Walton Walker, som døde i en trafikkulykke under Koreakrigen. Den erstattet M24 Chaffee som lett stridsvogn i den amerikanske hæren. Under Vietnamkrigen utgjorte Walker Bulldog brorparten av stridsvognene til de Sør-Vietnamesiske styrkene. Dessuten ble den eksportert til en rekke andre land, blant annet Danmark, Taiwan, Brasil og Thailand.

## Historie og utvikling

Tidlig på 1950-tallet utviklet General Motors M41 som en etterfølger til M24 Chaffee. Prosjektet hadde startet som T37 i 1947, men ambisjonene ble senket noe og navnet endret til M41 i 1949. I 1951 startet produksjonen i Cleveland, og 1953 erstattet M41 fullstendig M24 i den amerikanske hæren.

Tidlig på 1960-tallet utstyrte USA Sør-Vietnam med stridsvogner, og valgte da M41 av flere grunner. M41 var lettere og kom fram flere steder enn datidens 30-tonns stridsvogner.
 
Fra rundt 1965&ndash;75 var M41 ofte å se på TV-sendinger fra Vietnamkrigen. De kunne også observeres i Santiago de Chile ved Augusto Pinochets kupp i 1973 og i gatene i Ankara under den tyrkiske hærens militærkupp i 1970 og 1980.

M41 var i tjeneste i USA fram til tidlig på 1970-tallet, og er fremdeles i tjeneste flere steder i verden. For å bøte på den stadig mer umoderne bevæpningen ble noen oppgradert med tårnet fra Cadillac Gage Stingray med en 105 mm kanon med lav rekyl. Danmark valgte å bruke pilammunisjon (APFSDS) utviklet av amerikanske AAI Corporation.

Bernadini i Brasil har oppgradert brasilianske M41 med lokalt bygde Saab-Scania dieselmotorer. Kanonene har blitt boret ut til å bruke 90 mm granater fra ENGESA EE-9.  Nattsikter og tykkere ammunisjon har også blitt lagt til den brasilianske varianten, som kalles MB-3 Tamoyo.

## Teknisk

M41 har et mannskapp på fire. Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, vognkommandøren og skytteren sitter på venstre side av tårnet, laderen på høyre side. Vognkammandøren har en 12,7 mm mitraljøse. M41 har ikke ABC-vern.

Nattsikter var opprinnelig ikke levert, men etter hvert kom M41A3 med infrarød lyskaster over kanonen.

Hovedvåpenet på M41 er en 76 mm M32-kanon, med 62 kalibere langt løp. Kanonen kan eleveres fra -9° til +19°. Den kan gjenkjennes på sin spesielle flammedemper på munningen. Med en maksimal penetrasjon på 250 mm panserstål så hadde M41 problemer mot typiske 60-talls&ndash;stridsvogner, og på 70-tallet var den utdatert.

## Varianter

* M42 Duster &ndash; selvdrevet luftvern med doble 40 mm kanoner.
* M41A1 &ndash; hydraulisk tårntravers erstattet den elektriske. Fra 1953.
* M41A2 &ndash; Cummins VTA-903T dieselmotor. Fra 1956.
* M41A3 &ndash; M41/M4A1 med motoren byttet ut med Cummins VTA-903T diesel.
* M41D &ndash; Taiwansk oppgradering med ny 76 mm kanon og digital ildledning.

## Kilder

* *Tanks at War*, Bookmart Limited, ISBN 1-85605-342-3
* Foss, Christopher F: *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
* 

* GlobalSecurity.org om M41 (engelsk)
AMX-30

**AMX-30** er en fransk stridsvogn med 105 mm kanon, utviklet midt på 1950-tallet.

## Historie og utvikling

AMX-30 ble utviklet ved Atelier de Construction d'Issy-les-Moulinaux. De to første prototypene sto ferdige i 1960. Syv prototyper til, disse med en tolvsylindret «multifuel»-motor fra Histpano-Suiza kalt HS 110, sto ferdige i 1963. Denne motoren ble senere brukt i produksjonsmodellene.

I juli 1963 ble AMX-30 vedtatt tatt i bruk som erstatning for amerikanske M47 Patton. To førproduksjonsvogner ble også bygget. Produksjonen startet i 1966 hos Centre de Roanne, som tidligere hadde bygget den lette stridsvognen AMX-13. AMX-30 har også blitt bygget under lisens i Spania.

I 1987 kjøpte Kypros 15 AMX-30 B2 og en AMX-30D bergepanser. Disse ble levert i 1988. I 1989 la Kypros også inn en ordre hos GIAT for leveranse av 35 AMX-30 B2 til, samt enda en AMX-30D bergepanser.

AMX-30-serien ble brukt av Frankrike, Saudi-Arabia og Qatar under Gulfkrigen i 1991.

De siste AMX-30 ble produsert sent i 1993 med de siste AMX-30 EGB som ble levert til den franske hæren. AMX-30 ble senere erstattet av den mer moderne Leclerc.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, og har utsyn gjennom tre periskoper. Det ene periskopet er i noen modeller utstyrt med nattsyn. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre. Vognkommandøren har ti periskoper for utsyn, og et infrarød nattsynsperiskop som kan roteres. Skytteren sitter foran og lavere enn vognkommandøren, og har et dag- og nattsikte og to periskoper. Laderen har også to periskoper.

Kanonen er en 105 mm riflet kanon kalt CN-105-F1 med en lengde på 56 kalibre. 47 skudd bæres totalt, 19 av disse i tårnet og resten i skroget ved siden av vognføreren. Koaksialt med hovedkanonen er en 20 mm maskinkanon som kan eleveres enten sammen med hovedskytset eller på egen hånd opp til 40 grader. Den kan brukes mot lavtflyvende helikoptre og langsomme fly. 480 skudd ligger klare, med 550 til i reserve.

Motoren er en Hispano-Suiza HS-110 som kan kjøres på olje, bensin eller parafin. Motoren er vannkjølt, produsert av Renault og kan byttes på 45 minutter av tre mekanikere.  Kraftoverføringen består av en automatisk clutch og en femtrinns manuell girkasse.

## Varianter

;AMX-30:
;AMX-30 S: Variant for ørkenbruk.  I tjeneste med Saudi-Arabia.
;AMX-30 B2: Annonsert i juni 1979, hadde integrert ildledningssystem, termiske sikter, forbedret girkasse og andre forbedringer.
;AMX-30 ERA: Med reaktivt panser.

## Andre kjøretøyer på AMX-30-chassis

;AMX-30D: Bergepanser
;AMX-30 Brulegger
;AMX-30 EBG: Pansret ingeniørkjøretøy
;AMX-30 FDR: Kansellert minerydderprosjekt
;Roland: Med Euromissile Roland (missil) luftvernmissiler
;Shahine: Med Shahine luftvernmissiler
;30 mm luftvern: Med to 30 mm maskinkanoner i tårn, brukt av Saudi-Arabia
;GCT: 155 mm haubits

## Kilder

* *Jane's Armour and Artillery 1997-98*, ISBN 0-7106-1542-6
* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
*
Mitsubishi Type 74

**Type 74** er en japansk stridsvogn med 105 mm kanon, fra Mitsubishi Heavy Industries. Produksjonen begynte i 1975.

## Historie og utvikling

Utviklingen av Type 74 begynte tidlig på 1960-tallet for å supplere Type 61. De første prototypene sto ferdig i 1969, og de første vognene kom i produksjon i 1975.

Rundt 870 Type 74 ble til sammen produsert. Den ble etterfulgt av Type 90.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandør og skytter sitter på tårnets høyre side, med laderen på venstre side.

Kanonen er en Royal Ordnance L7 105 mm, produsert på lisens i Japan. Den kan eleveres fra -6° til +15°, noe som kan utvides fra -12° til +15° ved hjelp av hjulopphenget. Et 7,62 mm maskingevær er montert koaksisalt med hovedskytset, og et 12,7 mm maskingevær står på tårntaket.

Motoren er en Mitsubishi 10ZF Type 22 WT 10-sylindre luftkjølt dieselmotor som utvikler 720 hk ved 2&nbsp;200 omdreininger i minuttet. Motoren og girkassen er montert bak i skroget, og vogna bringer med seg 950 liter drivstoff.

## Andre kjøretøyer basert på Type 74-chassis

;Type 78: Bergepanser.
;Type 87: Mobilt luftvern med doble 35 mm maskinkanoner.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
* 

* GlobalSecurity.org om Type 74 (engelsk)
TAM (stridsvogn)

**TAM** (**Tanque Argentino Mediano**) er en argentinsk stridsvogn med 105 mm kanon, utviklet av tyske Thyssen Henschel på vegne av den argentinske regjeringen. Den veier rundt 30 tonn.

## Historie og utvikling

I 1974 fikk Thyssen Henschel en kontrakt av den argentinske regjeringen for å fremstille en ny stridsvogn og stormpanservogn. Stridsvognprogrammet het TAM og stormpanservognprogrammet het VCI (*Véhiculo Combate Infanteria*). Kontrakten dekket utvikling og framstilling av tre prototyper av hver vogn.

Den første prototypen av TAM ble framstilt i Tyskland i 1976, og den andre og tredje var klar året etter. Produksjon av chassis og sammenstilling fant sted i Buenos Aires, mens tårnet og bevæpningen ble satt sammen i Rio Tercero.

Produksjonen av de ferdige kjøretøyene ble gjort av argentinske TAMSE. Over 1&nbsp;450 endringer ble foretatt. Det totale antallet argentinske myndigheter opprinnelig ønsket var 512, men produksjonen ble avsluttet etter at 350 enheter var produsert. Malaysia var også interessert i 102 kjøretøyer i tre forskjellige utgaver, og kom så langt som til å skrive under kontrakt i 1981, men det ble aldri levert noen kjøretøyer.

## Teknisk

Chassiet til vogna er basert på stormpanservognen Marder. Vognføreren sitter framme til venstre i skroget og styrer kjøretøyet med et konvensjonelt ratt. Vognkommandøren og skytteren sitter til høyre i tårnet, og laderen til venstre.

Pansringen skal tåle panserbrytende ammunisjon i opp til 40 mm kaliber fra fronten.

Kanonen er en argentinsk 105 mm, med 50 granater om bord, hvorav 20 er stuet i tårnet. Koaksialt med hovedskytset er en 7,62 mm mitraljøse.

Motoren er montert framme til høyre, ved siden av vognføreren. Den er en MTU MB 833 Ka-500 6-sylindret dieselmotor. Motoren driver en Renk HSWL 204 girkasse, med fire gir framover og fire bakover. Styresystemet er hydrostatisk. For å øke rekkevidden så kan to 200-liters tønner monteres bak på vognen.

Standardutstyret inkluderer vern mot ABC-våpen, varmeapparat både for kaldstarter og for mannskapets del, elektriske lensepumper og et brannslukkingssystem som kan utløses manuelt eller automatisk.

## Varianter

* Henschel Wehrtechnic TH 301 (TAM) &ndash; tysk kommersiell variant, kan bruke Rheinmetall 105 mm kanon.

## Kjøretøyer basert på TAM-deler

* VCA 155 &ndash; 155 mm selvdrevet haubits.
* VCTP &ndash; stormpanservogn.
* VCRT &ndash; bergningsvogn.

I tillegg er en artillerivariant med raketter utprøvd i Israel.

## Kilder

* *Jane's Armour and Artillery*, ISBN 0-7106-1542-6

## Eksterne lenker
* 
* ArmyRecognition.com &ndash; bilder (engelsk)
Mitsubishi Type 61

**Type 61** er en japansk stridsvogn med 90 mm kanon, fra Mitsubishi Heavy Industries. Den kom i tjeneste i 1961.

## Historie og utvikling

Type 61 var den første middelstunge stridsvognen utviklet i Japan etter andre verdenskrig.  Utviklingsprogrammet tok til i 1954, og i 1961 kom de første vognene i tjeneste. Fra 1984 begynte Type 61 å bli tatt ut av tjeneste.

Type 61 ligner på mange måter på en mindre utgave av amerikanske M47 Patton, som japanerne hadde hatt til testing på 1950-tallet.

## Teknisk

Vognføreren sitter framme til høyre i skroget, med noe ammunisjon på sin venstre side.  Vognkommandør og skytter sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre.

Motoren er en Mitsubishi Type 12 HM 21 WT V-12 dieselmotor som yter 600 hk ved 2&nbsp;100 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.

## Varianter

;Dummies: Noen Type 61 ble ombygget så de lignet sovjetiske T-54/55 med mineryddingsutstyr.

## Andre kjøretøyer basert på Type 61-chassis

;Type 70: Bergepanser.
;Type 67 brolegger: Brolegger.
;Type 67 ingeniørkjøretøy: Har et brøyteskjær og en liten kran.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2