open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hjelp Jødene Hjem

**Hjelp Jødene Hjem** (forkortet **HJH**) er en norsk humanitær organisasjon som hjelper jøder med å utvandre til Israel. HJH startet som en ad-hoc gruppe for å hjelpe Sovjet-jødene ut av Sovjetunionen.  Formålet med Aksjonskomitéen Hjelp Jødene Hjem er å kanalisere støtte til jøder fra det tidligere Sovjetunionen og andre utsatte områder for å hjelpe dem med å reise til Israel, lette overgangen til et nytt liv og bistå i tilpasning til et nytt hjemland.

I dag kanaliserer HJH støtte til prosjekter som hjelper nye immigranter til og i Israel. HJH sender støtte til organisasjoner som driver med forskjellig type hjelp til nye immigranter, fra før de har forlatt landet de kommer fra til de er blitt integrert inn i det israelske samfunnet. HJH driver også informasjonsarbeid om antisemittisme og dens følger.

Organisasjonen er upolitisk samarbeidsorganisasjon bestående av humanitære, kristne og jødiske organisasjoner. 10 organisasjoner står i dag bak og støtter HJHs arbeid.

## Historie

Hjelp Jødene Hjem oppsto som en aksjonskomité våren 1990, for å hjelpe sovjetiske jøder med å få utreisetillatelse og muligheten til å flytte til Israel. Michael Melchior ble engasjert til å finne passende prosjekter i Israel som Hjelp Jødene Hjem kunne støtte. Kai og Jackie Feinberg, Kristoffer Gjøtterud, Helge Aarflot var også viktige i HJHs arbeide.

Den profilerte Israelvennen Kåre Kristiansen var i alle år med i styret i Hjelp Jødene Hjem.

Øyvind Bernatek har vært styreleder i HJH siden 2007. Rebekka Herberger Rødner er daglig leder. Eli Finsveen var daglig leder 2007-2014. Anne Sender var daglig leder 
Anne-Marie Gravdahl var styreleder for Hjelp Jødene Hjem i en årrekke.

## Deltagende organisasjoner

Pr. 2015 er ti foreninger med i Hjelp Jødene Hjem:

*Det Norske Baptistsamfunn
*Det Norske Misjonsforbund
*Den Evangelisk Lutherske Frikirke
*Fellesinnsamlingen for Israel/ Magbit
*Den Norske Israelsmisjon
*Norge-Israel-foreningene
*Med Israel for fred
*Ordet og Israel
*Det Mosaiske Trossamfund
*De Frie Evangeliske Forsamlinger

## Eksterne lenker
* 
*
Mineralogi

**Mineralogi** (fra tysk *Mineralogie*; av *mineral* og *-logi*) er læren om mineralene, som igjen er byggestener for bergartene. Det er et geologisk fag som spesialiserer seg på vitenskapelig studie av kjemi, krystallstruktur og fysiske (herunder også optiske) egenskaper til mineraler og mineraliserte gjenstander. Læren om mineralene omhandler deres dannelse, forekomst, egenskaper, sammensetning og klassifikasjon, deres geografiske fordeling og deres utnyttelse.

Mesteparten av jordskorpa består av de bergartsdannende mineralene kvarts, feltspat, kalkspat, dolomitt, glimmer, pyroksen og hornblende. I tillegg inneholder bergarter også aksessoriske mineraler som utgjør et par prosent. Noen mineraler finnes i sin rene form, eksempelvis kvarts og glimmer, men nesten alltid er de blandet sammen til bergarter hvor egenskapene må utledes gjennom mineralogisk analyse av de enkelt-mineraler bergarten består av. Mineralogisk analyse kan også brukes til å identifisere bergarter, eksempelvis ved Streckeisens klassifikasjonssystem.

## Fysiske egenskaper

Et første trinn i å identifisere et mineral er å undersøke dets fysiske egenskaper, hvorav mange kan måles på en håndprøve. Disse kan klassifiseres i tetthet (ofte gitt som egenvekt); mål for mekanisk kohesjon (bindekraft), som er hardhet, fasthet, spalting, brudd, og atskillelse; makroskopiske visuelle egenskaper (glans, farge, strekfarge, luminescens, transparens); magnetiske og elektriske egenskaper; radioaktivitet og løselighet i hydrogenklorid (HCl).

Mineralene kan enkelt klassifiseres ved sin hardhet: 
# Talk
# Gips
# Kalk
# Flusspat
# Apatitt
# Feltspat
# Kvarts
# Topas
# Korund
# Diamant

Det er verdt å merke seg at denne skalaen ikke er lineær. Diamant er cirka 10 ganger sterkere enn Korund, mens Feltspat er cirka dobbelt så sterkt som Apatitt.

Mineralogien kan i tillegg klassifiseres etter ulike skjemaer for å beskrive bergartene. Disse metodene avhenger av hvilke typer av bergarter som vi analyserer: Sedimentære, metamorfe eller vulkanske.

## Analysemetoder
Mineralogien til en bergart kan bestemmes i laboratorium ved hjelp av:
* Mikroskop – Tynnslipsmikroskop
* XRD – Røntgendiffraksjon
* SEM – Scanningelektronmikroskop

## Referanser


## Litteratur
* Nesse, William D. (2012): *Introduction to mineralogy* (2. utg.). New York: Oxford University Press. ISBN 978-0199827381.
* Klein, Cornelis; Philpotts, Anthony R. (2013): *Earth materials : introduction to mineralogy and petrology*. New York: Cambridge University Press. ISBN 9780521145213.

## Eksterne lenker
*
Kjeøya (Harstad)

**Kjeøya** er ei lita øy I Harstad kommune i Troms. Øya ligger i Toppsundet, mellom Hinnøya og Grytøya. Kjeøya er ubebodd.

På Kjeøya finnes hellemalinger fra tidlig metalltid og gravrøyser fra jernalderen.

## Referanser
Toppsundet

**Toppsundet** er sundet som skiller Grytøya og Hinnøya i Troms. Sundet er ca. 3 km bredt. Øst i Toppsundet ligger den lille Kjeøya. Sundet krysses av ferge mellom Stornes på Hinnøya og Bjørnerå på Grytøya. Tidligere gikk det også ferge mellom Stornes og Alvestad på Grytøya.

Hurtigruta går gjennom Toppsundet på vei mellom Risøyhamn og Harstad.

11. juli 1941 gikk det norske dampskipet «Landego» på ei mine og sank i Toppsundet under arbeid med å legge ut kabel for tyskerne. Syv nordmenn og to tyskere omkom i ulykka. https://web.archive.org/web/20051108102751/http://www.skovheim.org/located/troms/landego/landego.html
Benjamin Limo

**Benjamin Limo** (født 23. august 1974 i Eldoret) er en kenyansk friidrettsutøver.

I VM 1999 tok han sølv 3000 meter hinder, og ble verdensmester på samme distanse under VM 2005 i Helsingfors.

## Resultater
* 1998: Verdensmester i gateløpstafett
* 1999: Verdensmester i terrengløp, VM-sølv på 5000 meter
* 2005: Verdensmester på 5000 meter

## Bestenoterintger
* 1500 meter: 3.37,59 min, 1999
* 3000 meter: 7.28,67 min, 4. august 1999 i Monaco
* 5000 meter: 12.54,99 min, 4. juli 2003 i Paris
* 10000 meter: 27.42,43, 21. mai 2004 i Hengelo, Nederland
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Asperferar

En **Asperferar** (lat. *aspergere* «bestenke» og *ferre* «bære») er i den katolske kirkes liturgiske bruk en ministrant, som bærer på aspersoriet, et bøttelignende kar med vievann til bruk ved den velsignelse som går under navnet asperges. Presten går med asperferaren rundt i kirkerommet og bestenker menigheten med vievann; presten må dyppe den såkalte aspergilen i dette karet underveis for å fylle den opp med mer vievann. Asperferaren kan også stå til tjeneste når for eksempel graver, hus, kirkegårder, ringer (under bryllup), biler og annet velsignes.
Naturkatastrofe

En **naturkatastrofe** er en naturlig (ikke-menneskeskapt) endring i jordas overflate eller atmosfære som får katastrofale følger for mennesker og andre organismer. En naturkatastrofe kan sette tydelige spor i den sedimentære lagrekken til tross for at hendelsen utgjør en mikroskopisk andel av den geologiske tidsregningen. Slike hendelser kan derfor ofte gjenkjennes ved paleontologiske eller sedimentologiske undersøkelser.

Studier av naturkatastrofer omfatter å vurdere, forebygge og avhjelpe hendelser som skyldes geologiske forhold eller prosesser, og som er til fare for mennesker, eiendom eller det naturlige miljø. De største farer oppstår ved skred i løsmasser og berg forårsaket av nedbør, vulkanutbrudd, flom, jordskjelv og menneskelig påvirkning. Skred ut i innsjøer og fjorder, undersjøiske skred og jordskjelv kan forårsake ødeleggende flodbølger (tsunamier).

Avdelingen for miljøgeologi, hydrologi og naturkatastrofer ved Institutt for Geofag ved UiO har et nært samarbeid med International Centre for Geohazards (ICG) på Norges Geotekniske Institutt (NGI). Sammen har disse institusjonene stor kompetanse innen analytisk og numeriske modellering og eksperimentelle metoder, og har omfattende praktisk erfaring med feltobservasjoner og forebyggende tiltak.

## Naturkatastrofer i Norge
Noen kjente naturskader eller naturkatastrofer:
* Borregaard Hovedgård jordskred
* Gauldalsraset
* Hatlestad-raset
* Leirskredet i Gjerdrum 2020
* Lofot-stormen 1849
* Rasulykken i Loen i 1905
* Rasulykken i Loen i 1936
* Rissaraset
* Storeggaraset
* Storofsen
* Tafjord-ulykka
* Tiller-raset
* Tjelle-skredet
* Verdalsraset
* Vesleofsen

Slik skade omfattes ikke av private forsikringer. I stedet gir staten naturskadeerstatning.

## Galleri

Fil:Landslide Hunnedalen 2016.jpg|Jordskred i Hunnedalen i 2016
Fil:Stjørdal leirras.jpg|Leirskred i Stjørdal i 1976
Fil:Snøras i Skaitidalen.jpg|Snøskred i Skaitidalen


## Litteratur
*Henrik Svensen: *Enden er nær. En bok om naturkatastrofer og samfunn*. Aschehoug 2006.

## Eksterne lenker
*
Rudstad stasjon

:* Se også [[Rustad stasjon (Østfoldbanen)]]*

**Rudstad stasjon** er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved Rudstad i Østerdalen, i Elverum kommune, 17 kilometer nord for Elverum stasjon og 15 kilometer sør for Rena stasjon. Fra Oslo S er det 175,90&nbsp;kilometer.

Stasjonen har hatt vekslende status: Fra 1871 lasteplass, fra 1916 betjent stoppested for ekspedering av passasjerer og gods, men uten togkrysninger, fra 1929 ubetjent holdeplass, fra 1966 fullverdig stasjon med betjening som ekspederte passasjerer og gods, samt foretok togkrysninger ved behov. I 1982 ble Rudstad ubetjent stasjon uten passasjertrafikk, men kunne betjenes for togkrysninger. Fra 1984 kunne passasjerene igjen benytte stasjonen. I 1992 ble stasjonen fjernstyrt fra Hamar, men etter Åsta-ulykken i 2000 og fram til sikkerhetssystemet på Rørosbanen var gjennomgått i 2002, var Rudstad igjen betjent av togekspeditør.

Passasjertrafikken ble innstilt ved ruteskiftet i juni 2000, men passasjerer kunne igjen reise til og fra stasjonen fra ruteskiftet i januar 2006.

Pr 2007 er Rudstad en fjernstyrt, ubetjent stasjon med krysningsmuligheter og behovsstopp for passasjertrafikk. Stasjonsbygningen ble revet på 1980-tallet, og stasjonen kan betjenes lokalt fra et reléhus på samme sted. Det er pr august 2007 ingen rutemessige krysninger på stasjonen.

Rudstad stasjon kom i søkelyset i januar 2000 etter Åsta-ulykken, da nordgående tog angivelig skal ha kjørt ut fra stasjonen mot rødt utkjørssignal. 

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
Aspergil

En **aspergil** (eller **aspergilium**) er et hjelpemiddel som benyttes for å bestenke vievann. Den brukes særlig i katolsk liturgi, og finnes der i to grunnformer. Den opprinnelige form er rett og slett en kvast (ikke ulik en stiv feiekost men kortere) som dyppes i vievann og deretter slås i luften mot de personer eller den gjenstand som ønskes velsignet. En vanligere form for aspergil er en perforert hul kule med et kort håndtak. Når den dyppes i *[[aspersorium|aspersoriet]]* (et bøttelignende vievannskar som gjerne holdes av den ministrant som kalles asperferaren) fylles den raskt med vann, som så kommer ut når den rystes. 

Noen aspergiler av kuletype rommer et reservoar for vievann i håndtaket, slik at det blir hendigere i bruk for eksempel ved husvelsignelser eller ved velsignelse av graver.
Rena stasjon

**Rena stasjon** er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Rena i Åmot kommune, 32 kilometer nord for Elverum og 56 kilometer sør for Koppang. Fra Rena stasjon til Oslo S er det 190,38&nbsp;km.

Stasjonen åpnet i 1871 da jernbaneforbindelsen mellom Hamar &ndash; Grundset ble forlenget. Rena var endestasjon for Rørosbanen fram til 1875, da banen sto ferdig til Koppang. Stasjonen ble i 1990 fjernstyrt fra togledersentralen på Hamar, men var igjen betjent med togekspeditør etter Åsta-ulykken og til Rørosbanens sikkerhetssystem var gjennomgått i 2002. Det var billettsalg på stasjonen til cirka 2004, men stasjonen er i dag ubetjent, og alle billetter må kjøpes på toget. Venterommet er tilgjengelig. 

Stasjonsbygningen på Rena ble flyttet fra Grundset i 1871. Den er senere utvidet.

Rena hadde tidligere en omfattende godstrafikk av tømmer og papir fra Rena Kartonfabrikk, men omfanget er i dag minimalt. Stasjonens skiftetraktor ble inndratt på 1990-tallet, traktorens vognhall benyttes av Jernbaneverket. 

Rena stasjon kom i søkelyset i januar 2000 etter Åsta-ulykken, da sørgående tog kjørte ut fra stasjonen og kolliderte med nordgående tog fra Rudstad stasjon ved grenda Åsta.  

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
Ceroferar

En **ceroferar** (lat.: *cera* «voks» og *ferre* «bære») er i den  katolske liturgi en ministrant som bærer et lys.

Ceroferarene gjør dette i inngangs- eller utgangsprosesjonene foran eller ved siden av den diakon eller ministrant som bærer evangelieboken og cruciferaren (som bærer prosesjonskrusifikset). I evangelieprosesjonen ledsager de evangeliaren til amboen og står ved siden av diakonen/presten under evangelieforkynnelsen. Ved den eukaristiske bønn er det også vanlig at ceroferarene knelende eller stående holder lysene.
Cruciferar

En **Cruciferar** (krusifiks og lat. *ferre* «bære») er i katolsk liturgi en  ministrant som bærer et krusifiks. Som regel er krusifikset på en lang stav og kan derfor løftes høyt. Det føres slik under gudstjenestens inngangs- og utgangsprosesjon, eller under andre prosesjoner som for eksempel begravelser.
Hulløya

**Hulløya**, på lulesamisk **Ulli**, er ei øy i den østlige delen av Hamarøy kommune i Nordland. Øya ligger i Tysfjorden, sørvest for Kjøpsvik. Hulløya har et areal på 22,1&nbsp;km² og høyeste punkt er Veten på 675 moh. Hulløya hadde fire innbyggere i 2001.

Like sørvest for Hulløya ligger Lille Hulløya hvorfra Hellmofjorden går sørover inn i landet. På sørøstsida av Hulløya går de to fjordene Grunnfjorden og Mannfjorden sørøstover, mens Indre Tysfjorden går østover på nordøstsida av Hulløya. Nord for Hulløya skiller Kjøpsviksundet øya fra fastlandet, mens Hulløysundet skiller den fra Mannfjordneset mot sør.

## Referanser
Libriferar

En **libriferar** eller **bokbærer** (lat. *liber* «bok» og *ferre* «bære») er i katolsk liturgi en ministrant som har som oppgave å se til at den celebrerende prest alltid får bragt til seg de rette liturgiske bøker til rett tid, gjerne oppslått på riktig side. Han kan også holde boken mens presten leser, og det kan da også forekomme at han kneler ned og bruker sitt eget hode som bokstøtte.
Aspersorium

Et **aspersorium** er et bærbart bøttelignende kar som benyttes i katolsk liturgi ved bestenkelse av  vievann.
Petrografi

**Petrografi** er læren om bergartene. Bergartene klassifiseres for det første som enten sedimentære, metamorfe eller erruptive. Disse hovedtypene av bergarter har så egne system for klassifikasjon. Bergartene består av mineraler som kan identifiseres ved hjelp av mikroskop eller røntgen-metoder.
Asperges

:*Må ikke forveksles med [[Aspergers syndrom|Aspergers]].*
**Asperges** er en seremoni der menigheten bestenkes med vievann forut for en katolsk messe, eller som et tidlig ledd i messens første del, Ordets liturgi (og trer i så fall i stedet for syndsbekjennelses-leddet). Lignende seremoni finnes også i den ortodokse kirke og i noen andre kristne samfunn. 

Redskapet som presten benytter for bestenkningen kalles aspergil (aspergillum), og vievannsbøtten som bæres med rundt kalles et aspersorium. Selve bestenkelseshandlingen blir av og til kalt aspersjon. Asperges kommer fra det latinske verbet aspergere, som betyr å bestenke.

Bestenkelsesriten ledsages med lesning eller sang fra Salme 51. I påsketiden synges imidlertid *Vidi aquam* fra Salme 117.
Steinvik stasjon

**Steinvik stasjon** er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved grenda Steinvik i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1875, to år før Rørosbanen stod ferdig. Stasjonsbygningen er tegnet av arkitekten Georg Andreas Bull og ble oppført i 1873. Bryggerhuset ved siden av stasjonsbygningen er tegnet av arkitekt Peter Andreas Blix og ble oppført i 1874.

Stasjonsnavnet var Stenvigen fra åpningen i 1875 og ble skrevet Stenviken fra 1878. Fra 1. september 1922 har navnet vært Steinvik.

Stasjonen ble avbemannet og nedgradert til holdeplass i 1985. Stasjonsbygningene ble solgt til private eiere. Etter 2002 stopper lokaltogene her bare ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Steinvik stasjon til Oslo S er det 203,8&nbsp;km.

## Fredning av stasjonen
Steinvik stasjon ble fredet av Riksantikvaren i 2002 med begrunnelse i at stasjonen er et av de best bevarte anleggene fra sin periode. Fredningen omfatter stasjonsbygningen med eksteriør, godshuset med eksteriør og interiør, privétbygningens eksteriør og bryggehusets eksteriør og interiør samt et område rundt bygningene.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker

* Riksantikvaren
*
Opphus stasjon

**Opphus stasjon** er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Opphus i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1876, ett år før Rørosbanen stod ferdig. Stasjonen er fjernstyrt og ubemannet. Togene stopper bare her ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Opphus stasjon til Oslo S er det 213,85&nbsp;km. 

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
Kjøpsvik

**Kjøpsvik** (lulesamisk: **Gásluokta**) er et tettsted i Narvik kommune i Nordland. Inntil 2020 var stedet administrasjonssenteret i Tysfjord kommune. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger på østsiden av Tysfjorden.

## Samferdsel og industri
Kjøpsvik har fergeforbindelse over Tysfjorden til Drag. Veiforbindelsen til E6 på Sætran i Ballangen ble åpnet i 1992.

En viktig bedrift i Kjøpsvik er Heidelberg Materials' sementfabrikk på stedet, tidligere Nordland Portland Cementfabrik. Sementproduksjonen startet i 1918 med råstoff fra et stort kalksteinsfelt som strekker seg nordover fra Kjøpsvik. I dag er sementfabrikken den nest største arbeidsplassen i Tysfjord.

## Se også
* Kalk

## Referanser


## Eksterne lenker
* Presentasjon av Kjøpsvik

## Galleri

Fil:Kjøpsvik kirke 01.JPG|Kjøpsvik kirke
Fil:Kjøpsvik småbåthavn.jpg|Småbåthavna i Kjøpsvikvågen.
Fil:Kjøpsvik fergeleie.jpg|Kjøpsvik fergeleie
Evenstad stoppested

**Evenstad stoppested** på Rørosbanen (ved tettstedet Evenstad i Stor-Elvdal kommune) åpnet i 1934. Evenstad var betjent for ekspedering av passasjerer og gods fram til 1970, men har siden vært en ubetjent holdeplass.

Stasjonsbygningen var en ombygget vokterbolig som var flyttet til stedet. Den ble revet i 1979. Holdeplassen består nå av et venteskur. Regiontogene stopper ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Evenstad stasjon til Oslo S er det 227,68&nbsp;km. 

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Lumbago (band)

**Lumbago** var et norsk nyveiv-band som eksisterte fra 1979 til 1984. Forgjengeren het Bygeriljaen Lumbago.

Sommeren 1979, etter en opptreden i NRKs Halvsju, brøt vokalist Morten Jørgensen, bassist Stein Gulbrandsen og trommeslager Trond Armand Larsen ut og startet Lumbago sammen med Thanasis Zlatanos, etter å la lagt stilen om fra fusion-rock til nyveiv. Samme år skrev bandet kontrakt med Polygram, og deres første singel "Gi meg noe ekte" ble utgitt våren 1980. Den ble lansert med en helsides annonse i Dagbladet, noe som vakte betraktelig oppsikt og gjorde bandet omstridt. Høsten 1980 utkom debutalbumet *Alt og litt ekstra*, som ble nominert til Spellemannpris i klassen "Ny-rock". NRK produserte en av landets første moderne musikkvideoer til låta *Berit har fått leggene barbert*, som ble vist i programmet Videotek den tjuetredje september, 1980.

Oppfølgeren *Cabaret Marzipan* ble utgitt i oktober året etter, men allerede før albumet utkom, hadde Polygram sagt opp kontrakten fordi selskapet var misfornøyd med at debuten ikke solgte mer enn enn i overkant av 4000 eksemplarer. Som følge av dette ble *Cabaret Marzipan* ikke markedsført. Albumet solgte 2000 eksemplarer.

Lumbago ble oppløst våren 1982 som følge av indre stridigheter. Deretter startet Jørgensen det såkalte Lumbago II med ny besetning, blant andre Arne Berggren. Denne versjonen av Lumbago utgav bare singelen *Grønt lys* i 1983, hvorpå bandet ble oppløst.

## Besetning
### Besetningen for Lumbago
*Trond Armand Larsen (1979–1982)- trommer
*Stein Gulbrandsen (1979–1982)- bass
*Thanasis Zlatanos (1979–1982)- gitar
*Morten Jørgensen (1979–1982)- vokal
### Besetningen for Lumbago II
* Morten Jørgensen (1982-1984) - vokal
*Knut Onstad (1982–1983)- keyboards
*Trond Steinum (1982–1983)- bass
*Arne Berggren (1982–1984)- trommer
*Bengt Olsson (1982–1984)- gitar
*Jørgen Lie (1983–1984)- bass

## Diskografi
### LP
*Lumbago – *[[Alt og litt ekstra]]* (Polydor, 1980)
*Lumbago – *[[Cabaret Marzipan]]* (Polydor, 1981)

### EP/singel
*Lumbago – *Gi meg noe ekte* (Polydor, 1980)
*Lumbago – *«En god dag i dag»/*«Pene jenter»' (Polydor, 1981) *(promotion-singel, ikke for salg)* 
*Lumbago – *Grønt lys* (Over Under, 1983) (med Ole Hedemann på piano)

### Samling/boks
*Lumbago – *[[15 klassiske tilfeller av Lumbago]]* (Tylden & co, 1998)
*Diverse artister – *VG-kassetten På Gang 4* (VG, 1981, med låta *Pene jenter*) Tildelt gullkassett for 50.000 solgte eksemplarer.
*Diverse artister – *Norsk Rock* (5xLP boks, Bokklubben Nye Bøker, 1982, med låta *Berit har fått leggene barbert*)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Lumbago på Discogs
* Fullstendig band-stamtre, tegnet av Willy B.
* Lumbago i Rockipedia 
* Lumbagos biografi fra ''Norsk pop & rock leksikon''
Stai stasjon

**Stai stasjon** er en jernbanestasjon på Rørosbanen. Stasjonen ligger ved Stai i Stor-Elvdal kommune og ble åpnet i 1875, to år før hele Rørosbanen ble åpnet. Stasjonsbygningen er tegnet av arkitekten Georg Andreas Bull og ble oppført i 1873 og ble fredet av Riksantikvaren i 2002 med begrunnelse i å bevare et arkitektonisk, bygningshistorisk og jernbanehistorisk verdifullt anlegg fra åpningen av Rørosbanen. Stasjonen er ubetjent og lokaltogene stopper bare her ved henvendelse direkte til konduktøren. Fra Stai stasjon til Oslo S er det 237,42&nbsp;km.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker

*
Tranøy fyr

**Tranøy fyr** (fyrnummer 719500) er et ledfyr som ligger om lag 2,5 kilometer vest for grenda Tranøy i Hamarøy kommune i Nordland. Fyret ligger på Stangholmen i Vestfjorden, og er forbundet med Nordneset på fastlandet med en litt over 270 meter lang støpt gangbru.

Fyrstasjonen ble opprettet, og første gang tent den 19. september 1864 med en fyrlykt som ble plassert på taket av fyrvokterboligen. Opprinnelig ble det foreslått å plassere fyret på skjæret Æggeløysa, men etter undersøkelser ble det slått fast at Stangholmen var et mer hensiktsmessig sted. I 1936 ble fyret bygd om, og et 27,3 meter høyt fyrtårn av støpejernstårn, opprinnelig bygd i 1914, ble flyttet fra Moholmen fyr utenfor Kabelvåg til Tranøy. Det nye fyret ble satt i drift den 1. november samme år. Fyret ble elektrifisert i 1959, og i 1983 ble tåkesignalet lagt ned. Gangbruen over sundet fra fyret til fastlandet kom i 1969.

Tranøy fyr ble automatisert i 1986, og ble avfolket 5. juni 1991. 13 fyrvoktere hadde da tjenestegjort på fyrstasjonen. Siden sommeren 1993 har det vært drevet kafé og overnattingsvirksomhet på fyret.

I 1997 fattet riksantikvaren vedtak om fredning,etter lov om kulturminner, av bygningene og deres hovedkonstruksjoner, interiøret i støpejernstårnet, gangbro og andre konstruksjoner på Stangholmen.

Natt til 13. september 1941, klokken 03:50, ble hurtigruteskipet «Barøy» senket av en torpedo fra et britisk fly, to sjømil vest for Tranøy fyr. Anslagsvis 112 mennesker omkom.

## Referanser


## Litteratur
* Norsk Fyrhistorisk Forening: ''Tranøy fyr''
* Kristoffersen, Tore: ''Fyrstasjonene i indre Vestfjorden''

## Eksterne lenker
* Tranøy fyr
* Kystverket – Norsk fyrliste 2008 (pdf, 15 MB) side 558
*
Ulf Ekman

**Ulf Gunnar Ekman** (født 8. desember 1950 i Göteborg, Sverige) er grunnlegger og tidligere pastor i menigheten Livets Ord i Uppsala, Sverige. Han er utdannet cand. theol. og cand. fil.

Ulf Ekman er vert for programmet «Another Day Of Victory» som sendes på blant annet GOD TV.

Under gudstjenesten på Livets Ord den 9. mars 2014 informerte Ulf Ekman at han forlater forsamlingen for å bli katolikk. Han konverterte 22. mai 2014.

Under Oslo Symposium 2015 mottok han Kaare Kristiansens minnepris for sitt arbeide for Israel og jødene.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Muhammed Rafiq Tarar

**Muhammed Rafiq Tarar**  (1929 – 2022) var president i Pakistan fra 1. januar 1998 til 20. juni 2001.  

Under Pakistans uavhengighetskrig i 1947 så var Rafiq Tarar frivillig nødhjelpsarbeider i flyktningleirer satt opp av *Muslim Students Federation*, for flyktninger som kom fra India til Pakistan.

## Referanser
Milorg-baser i det okkuperte Norge

**Milorg-baser i det okkuperte Norge** er betegnelsen på særskilte paramilitære baser som ble opprettet i Norge i de siste månedene av andre verdenskrig. Hensikten med basene var å samle, bevæpne og trene opp til 2000 Milorg-soldater. Planene inkluderte fem baser som alle skulle være i avsidesliggende og utilgjengelige strøk, helst med stor avstand til tyske troppekonsentrasjoner. Disse militære avdelingene skulle kunne brukes til geriljaoperasjoner dersom situasjonen krevde det, eller til angrep mot en uorganisert kapitulerende fiende.

Bak konseptet med baser inne i det okkuperte Norge stod sjefen for operasjonskontoret ved Forsvarets Overkommando i London (FO IV), major Jens Henrik Nordlie. Basene ble brukt for å ta vare på folk som måtte gjemme seg for å unngå tvangsmobilisering. For å lette forsyningssituasjonen var det nødvendig å kunne motta forsyninger luftveien.

## Basene
Fem baser var planlagt, men bare to nådde et operativt nivå, mens den tredje var under oppbygging. Basen *Bjørn* i fjellene ovenfor bygda Matre i Nordhordland ble tidlig delt i to nærliggende baser, Bjørn West og Bjørn East. Base Elg var i Buskerud, nordvest for Hønefoss. Bare Elg og Bjørn West ble realisert i sin helhet. Base *Varg* skulle holde til på sørligste del av Hardangervidda, øst for Stavanger. Oppbyggingen av Varg var underveis. Basene *Orm* i Trysil og *Hjort* i Sør-Trøndelag ble knapt etablert. Begge disse var ved grensa mot Sverige.

Mannskaper skulle i basene få opplæring i geriljakrig og annen militær utdanning. Instruktørene ble kalt «UK-karer» og kunne komme fra Kompani Linge.

Sommeren og høsten 1944 fikk de allierte frigjort en del flykapasitet og en omfattende dropptjeneste ble satt i gang. Basene som var under oppbygging trengte store mengder våpen, uniformer og annet utstyr. Med ledig kapasitet og Eureka-stasjoner inne i Norge kunne materiellet flys inn på natten og droppes med stor nøyaktighet.

Basene som nådde operativ status ble begge utsatt for tyske angrep. Basen Bjørn West var i kamp over seks dager før styrkene rev seg løs. Mannskaper fra basen Elg – som var på kurs i Eggedal – ble angrepet, og det kom til skuddveksling.

Forsvarets Overkommando i London utarbeidet våren 1945 to oversikter over de seks basene i Norge, datert henholdsvis 10. og 15. mars 1945. I oversiktene redegjøres det slik for de topografiske særtrekkene knyttet til basene: 
:Milorg-basene er utvalgte områder, som utfra en geografisk og taktisk synsvinkel er rimelig 'sikre', og hvor en har til hensikt å samle, bevæpne og trene en styrke på opptil ca. 2000 medlemmer av Milorg. Da hver av basene dekker tilnærmelsesvis 3000 square miles med skog og fjellterreng, vil det være svært vanskelig, om ikke umulig, å gjennomsøke disse områdene på en effektiv måte.


### Områdene
* Bjørn West &ndash; Nordhordland
* Bjørn East &ndash; Voss/Hardanger-området
* Elg – Hallingdal/Valdres
* Varg &ndash; Vest-Agder
* Orm &ndash; Hedmark vest for svenskegrensen og øst for Hamar
* Hjort &ndash; Sør-Trøndelag vest for svenskegrensen og øst for Trondheim

## Referanser


## Litteratur
*
Sidevåpen

**Sidevåpen** er et våpen som blir tildelt en soldat, antiterror tjenestemann eller en taktisk politimann til å ha som sekundærvåpen, skjult eller synlig. 

Sekundærvåpenet er vanligvis et skytevåpen som bæres på kropp som reservevåpen i tilfelle man får problemer med primærvåpenet eller er i en situasjon sekundærvåpenet er mer egnet.

## Formål
Sidevåpenet er for å raskt kunne avfyre ild på kort hold, og fungerer også som erstatningsvåpen hvis hovedvåpen skulle svikte. Enkelte våpenprodusenter produserer hylstre til sidevåpen som kan festes til et skarpskyttergevær slik at hendene til skarpskytteren aldri er langt ifra sidevåpenet, skulle vedkommende bli overrasket på nært hold.

## Typer
Våpenet er normalt en revolver eller semi-automatisk pistol. En moderne soldat pleier å ha et taktisk maskingevær som hovedvåpen og en semi-automatisk pistol som sidevåpen. Det offisielle sidevåpenet i USA er Beretta 92FS (Amerikansk våpenkode M9), mens det i Norge er GLOCK 17. 

## Design
Et sidevåpen skal være kompakt, lett, og uten skarpe kanter som vanskeliggjør trekning opp og ned av hylsteret.
Kikutstua

**Kikutstua** er en betjent turisthytte i Nordmarka ved Oslo, eid av Skiforeningen. Stua ligger 344 moh, på nordsiden av Bjørnsjøen. Like nord for stua ligger Kikuttoppen, et av Nordmarkas høyeste punkt.

Nordmarka i Oslo har i over hundre år vært et yndet mål for skiløpere og fotturister på egenpreparerte løyper og skogsstier. I starten sto de fastboende på gårdene i marka for bevertning og innlosjering av turistene. Etter hvert ble trafikken så stor at Skiforeningen så behov for et eget serverings- og overnattingssted syd i marka.

Godseier Harald Løvenskiold stilte en tomt ved Bjørnsjøen til disposisjon, og i 1926 var Kikutstua ferdigbygget. Arkitekt for bygget var Thorvald Astrup. Stua har hele tiden vært i Skiforeningens eie og drives av et bestyrerpar.

I dag har syklistene i stor grad overtatt for turister til fots. Skogsdriften i marka finansierer vedlikeholdet av et godt utbygd skogsbilveinett, som gjør marka populært både til trening og rekreasjon. Et godt samarbeid mellom Skiforeningen og Løvenskiold Skog har samtidig gjort at det i dag er laget traseer for skiløyper som krever lite snø før løypene blir bra.

Kikutstua er et populært overnattingssted, med 62 sengeplasser og servering.

## Bestyrere
* 1997–2022: Knut-Arne Løite og Ane Moe
* 2022–2023: MCB AS
* 2023–2025: Robin Susanne Ågren Andersen og Einar Enersen Hougen
* 2025– : Victoria F. Landmark og Roger B. Grøndahl

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Lunds Tivoli

**Lunds Tivoli** er Norges største og eldste ambulerende tivoli. Tivoliet ble etablert av Håkon Lund i 1895 med et fåtall enkle aktiviteter og fikk senere navnet Lunds Fornøyelsesparker. Frem mot første verdenskrig fikk tivoliet karuseller og forskjellige spill. I en periode var dette Skandinavias største omreisende tivoli med utstyr som fylte 70 jernbanevogner.

Lunds Tivoli eies og drives av Lund Gruppen Holding AS, som også driver Kongeparken ved Stavanger og Lund Gruppen Arrangement AS som arrangerer konserter, eventer og har utleie av festivalutstyr. Per 2013 har tivoliet 48 ansatte. 

I vinterperiodene arrangerer tivoliet «jul i vinterland» i Oslo, hvor de har boder, og pariserhjul. 

Tivoliet har to avdelinger og hovedbase i Norge, sesongen går fra februar til oktober. Tidligere i vinterperiodene har tivoliet attraksjoner rundt omkring i verden som for eksempel Dublin, Japan, Bahrain og i 2013 under Winter Wonderland, i Londons Hyde Park. 

## Attraksjoner
Go2gate, NoLimit, Dragons Nest, New York Grand Central Terminal, Heroes, Dumbo, Fireball, Tekoppene, ballongen, Zero Gravity, #MyWiew, Convoy, Den sorte perle, Kenguru. 

## Turneringssteder
Per 2021:
*Kongsberg Marken
*Bergen Havn
*Måløydagene
*Hallingmarken
*Norway Cup
*Mandal Skalldyrfestival
*Drammen Elvefestival
*Lyngdal Dyrskue
*Gjøvik Marken
*Etne Marknaden

## Eiere / Managing Directors
*Håkon Lund (1895 - 1954) 
*Hans Lund (1954 - 1976)
*Bjørn Lund (1976 - 1997)
*Aasmund Lund (1997 - present)

## Priser
2004: Golden Pony Award, Italia

## Trivia
*Arne Arnardo fikk i 1930 sin første jobb som skytebane-operatør på Lunds Tivoli.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmesiden til Lunds Tivoli
Kikut

**Kikut** er en ås midt i Nordmarka i Oslo kommune. Høyeste punkt er Kikuttoppen (612 moh.), som er Oslos fjerde høyeste topp. Her er det fantastisk utsikt spesielt om en går litt nordover langs Kikuthøgda.

På sydsiden av Kikut, ved Bjørnsjøen, ligger Kikutstua (350 moh.). Betegnelsen «Kikut» brukes ofte også som en kortform for Kikutstua.

## Litteratur
*Sverre Grimstad: *Nordmarka – merker og mysterier*. Andresen og Butenschøn Oslo 2008. ISBN 978-82-7981-053-7

## Eksterne lenker
* Nettkamera og værstasjon på Kikutstua
Aserbajdsjans flagg

**[[Aserbajdsjan]]s [[flagg]]** består av tre horisontale linjer i fargene blå, rød og grønn med en hvit halvmåne og en åttetagget stjerne midt på den røde linjen. De åtte taggene på stjernen representerer de åtte grenene av det tyrkiske folket og tyrkerne er også symbolisert ved den blå fargen. Den grønne fargen representerer islam og den røde står for framgang og utvikling. Flagget ble offisielt tatt i bruk 5. februar 1991. Flagget er i størrelsesforholdet 1:2. Flagget benyttes i samme form som nasjonalflagg, statsflagg, handelsflagg og krigsmaktens flagg.

Et lignende flagg var også i bruk sent på 1910-tallet, fram til Aserbajdsjan ble annektert av Sovjetunionen. Flagget var Aserbajdsjans offisielle flagg i perioden 28. mai 1918 til 28. april 1920 under Den demokratiske republikken Aserbajdsjans eksistens etter første verdenskrig og ble igjen tatt i bruk etter at Aserbajdsjan brøt ut av Sovjetunionen.

## Sovjetrepublikken Aserbajdsjans flagg
 
I tiden Aserbajdsjan var en del av Sovjetunionen som Den aserbajdsjanske sosialistiske sovjetrepublikk, førte landet flagg med sovjet-kommunistisk symbolikk. Fra 1921 til 1937 et rødt med de kyrilliske bokstavene *ССРА* (*SSRA*) i gull i det øvre venstre hjørnet. Deretter fikk flagget hammer og sigd og bokstavene ble byttet til *AzSSR* skrevet med latinske bokstaver. I 1940 ble de latinske bokstavene byttet ut med de kyrilliske *АзССР* (*AzSSR*).  Den siste utgaven av flagget ble vedtatt 7. oktober 1952 og var rødt med en tynn blå stripe nederst. Bokstavene ble fjernet, i stedet ble omrisset av en stjerne plassert over hammeren og sigden. De andre sovjetrepublikkene hadde flagg etter samme modell, med et eget mønster særegent for hver enkelt sovjetrepublikk.

## Se også
* Aserbajdsjans riksvåpen
* Republikken Aserbajdsjans nasjonalsang
* Aserbajdsjan

## Litteratur
* *Album des pavillons nationaux et des marques distinctives. National flags and distinctive markings*, Service hydrographique et océanographique de la marine, Brest, 2000
* V. A. Sokolov: *Flagi Rossijskoj Imperii i SSSR v dokumentakh*, Moskva: MGIU, 2001.

## Eksterne lenker
* 
* Flags Of The World: Azerbaijan Crwflags.com
Tolvan Big Band

**Tolvan Big Band** (etablert i Malmö, 1979) er et svensk jazzorkester, et av Europas mest anerkjente sådan.

Allerede i 1983 ledet initiativtaker Helge Albin bandet til internasjonale konserter og utgivelser; Montreaux Jazz Festival avstedkom utgivelsen *Montreaux and More* (Dragon, 1983) som endatil fikk Gyllene Skivan samme året; fra festival i Wien laget man dokumentarprogram for riksdekkende fjernsyn.  Samarbeid med Dizzy Gillespie og Michael Brecker ble også gjennomført.

Andre utgivelser er *[[Tommy Körberg]] & Tolvan Big Band* (1985), 
*[[David Liebman]] & Tolvan Big Band – guided dreams* (1985),
*Colours* (1989),
*Live in London* (1993),
*The touch* (1996),
*Tolvan Big Band plays the music of Helge Albin* (1997), og
*A walk in the centerpoint*.  Flere av disse har inneholdt komposjoner av bandets medlemmer.
Besetningen i senere tid har inkludert
*trompetistene Roy Wall, Anders Gustavsson, Fredrik Davidsson, Christer Gustavsson og Anders Bergcrantz
*saksofonistene Helge Albin, Ronny Stensson, Cennet Jönsson, Inge Petterson og Bernt Sjunnesson
*trombonistene Vincent Nilsson, Ola Åkerman, Olle Tull, Ola Nordqvist og Björn Hängsel
*Anders Lindvall gitar, Jörgen Emborg piano, Lars Danielsson bass, og Lennart Gruvstedt, trommer.

## Eksterne lenker
* 
*  Tolvan Big Band
Museumssenteret i Vestfold

**Museumssenteret i Vestfold** (MuVe) er avviklet og oppløst.  Arbeidet videreføres i Samlingsforvaltningen.

Muve var et offentlig eid aksjeselskap som ble etablert i 2004. Eierne var fra oppstarten Vestfold fylkeskommune, Sandefjord kommune og Larvik kommune samt stiftelsen Vestfold Fylkesmuseum. Fra mars 2008 tok Vestfold fylkeskommune over alle aksjene i selskapet. Høsten 2008 ble akseselskapet avviklet og fra 1.1 2009 ble det tidligere MuVes oppgaver, eiendeler og personell overført til Vestfold fylkeskommune, og samtidig slått sammen med Fylkesarkivet for Vestfold i en ny organisasjon, Kompetansesenter for museum og arkiv. Fra 1.7.2009 ble Kompetansesenteret en del av det konsoliderte Vestfoldmuseene IKS. Fra 1.1.2011 ble avdelingen igjen delt i sine to opprinnelige enheter, under navnene Vestfoldarkivet og Samlingsforvaltningen (Avdeling for samlingsforvaltning).

Formålet med virksomheten var bevaring av fotografier og gjenstander som dokumenterer kulturarven. Gjennom å etablere gode bevaringsforhold sikres fysisk bevaring av gjenstander og materiale. I tillegg var det et mål å bygge opp kompetanse for konservering og dokumentasjon av museale gjenstander. Et stort fellesmagasin ble bygget og innflyttingen startet i 2006.

MuVe ble i 2007 nominert til årets museum av Norges museumsforbund.

I 2009 ble Vestfoldmuseene IKS opprettet, med administrasjon i Sandefjord, samlokalisert med Samlingsforvaltningen.

## Eksterne lenker
*
Skogerøya

**Skogerøya** (skoltesamisk: *Saallâm*, nordsamisk: *Sállan*, kvensk: *Saalamo*) er ei øy i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Den har et areal på . Det høyeste punktet, Skogerøytoppen (*Ákkelgáisá*), er det femte høyeste punktet i kommunen.  Skogerøya er den eneste større øya i Øst-Finnmark og den største øya øst for Magerøya. Den er Norges 36. største øy, og den største ubebodde øya i landet.

Navnet kommer av samisk *Skuvgi*, navnet på den tidligere beste lakseplassen utenfor øya. I de eldste kilder er også Skogerøya omtalt som Salem eller på russisk Ostrov Salim. Øya ligger nordvest for Kirkenes kilt mellom Kjøfjorden i vest, Korsfjorden i sør, Bøkfjorden og Kjelmøysundet i øst og åpen mot Varangerfjorden i nord.

Skogerøya er ubebodd. Tidligere bebodde steder var blant annet Revøysund, Steinskjærnes, Nord-Leirvåg og Sør-Leirvåg. Det siste posthuset på Skogerøya, 9936 Steinskjernes, ble nedlagt 1.desember 1984. Det går vei på øya fra Steinskjærnes via Sør-Leirvåg til Nord-Leirvåg. Ved Skogerøya ligger Kjøøya og Kjelmøya der det er gjort jernalderfunn. I Gullsmedvika på Oksebåsneset er det rester av et kystbatteri, Heeresküsten-Batterien (HKB) 6/478 fra den andre verdenskrig. Batteriet hadde 4x10,5&nbsp;cm K331(f) kanoner med rekkevidde på 12&nbsp;000 meter. Anlegget ble evakuert og sprengt oktober 1944.

Området tjener som sommer- og høstbeite for rein og har noen lakseplasser.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kartoversikt via Google map
* Finnmarken: Skogerøya kan bli oljeøya (28. mai 2004)
* Kartoversikt vedrørende kystbatteri i Gullsmedvika, https://web.archive.org/web/20071026112210/http://www.atlantikwall.mynetcologne.de/Atlantikwall/Norwegen/N.html
Pollfjelltunnelen

**Pollfjelltunnelen** er en veitunnel som ligger på fylkesvei 868 i Lyngen kommune i Troms. Den  meter lange tunnelen går under Pollfjellet mellom Furuflaten og Lyngspollen. Tunnelen ble åpnet i 1983, og erstattet ei rasfarlig veistrekninger. Lokalt kalles tunnelen for "det svarte hullet i fjellet" fordi det aller meste av den fortsatt er like mørk som da den var ny i 1983. Bare noen få hundre meter i sørenden er oppgradert til dagens standard! I tillegg ble tunnelen bygget ca 600 meter for kort på Furuflaten-sida og ras stenger den relativt ofte på vinteren. 

Det er ikke tillatt for fotgjengere og syklister å ferdes i Pollfjelltunnelen.

## Se også
*Veitunneler i Norge

## Referanser


## Eksterne lenker
* Framtid i Nord: Pollfjelltunnelen er en 3230 meter lang brannfelle (18. desember 2004)
* YouTube: Med høy lastebil i sneglefart gjennom lav og smal tunnel (1 av 3 videoer)
Tristan da Cunhas flagg

**[[Tristan da Cunha]]s flagg** ble tatt i bruk 20. oktober 2002 i en proklamasjon av guvernøren av Saint Helena. Før dette brukte Tristan da Cunhas Saint Helenas flagg i offisielle sammenhenger.

Flagget er blått med Storbritannias flagg i øverste venstre hjørne og Tristan da Cunhas riksvåpen i flaggdukens frie ende. Skjoldet viser i midten en stilisert framstilling av den vulkanske øya som speiler seg i havet, omgitt på alle fire sider av albatrosser. Hjelmtegnet er en åpen båt med seil av en type som benyttes på Tristan da Cunha, mens skjoldholderne er to hummere. Hummerfiske er en viktig næringsveg på Tristan da Cunha. Under skjoldet står territoriets motto, *Our faith is our strength (Vår tro er vår styrke).*

Flagget er tegnet av den britiske vexillologen Graham Bartram.

## Administratorens flagg
Administratoren er koloniens øverste myndighet og fører eget flagg etter samme modell som for guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten. Flagget til administratoren for Tristan da Cunha ble innført samtidig med øyas eget flagg.

## Litteratur
*Graham Bartram: *British Flags and Emblems*, 2004
Saint Helenas flagg

**[[Saint Helena]]s flagg** ble tatt i bruk 4. oktober 1984. Det er et blått flagg med Storbritannias flagg i øverste venstre hjørne og Saint Helenas våpenskjold midt på den høyre siden. Skjoldet viser en klippekyst og en tremasters seilbåt. 

Tidligere benyttet også Tristan da Cunha dette flagget, men de fikk sitt eget flagg i 2002.

Fra flagget ble innført og fram til 1999 satt våpenmerket i en hvit skive. Dette var også tilfelle for de fleste andre særmerkede britiske flagg for kolonier. Tradisjonen med å sette våpenet på en hvit skive skal skyldes at den britiske marinens offisielle flaggbok, *Flags of all nations*, hadde for vane å vise merkene som satt i flaggene på en rund, hvit bakgrunn. Selv om dette bare var en illustrasjonsteknisk måte å vise merkene, ble det i praksis tolket som at hele skiven skulle være med i flagget. Framstillingen av flaggene ble endret med 1999-utgaven av *Flags of all nations*, da merkede britiske flagg nå ble framstilt med våpenet direkte mot flaggduken. For å bedre muligheten for identifikasjon ble også merkets størrelse økt. 

## Guvernørens flagg
Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten. 

## Litteratur
*Graham Bartram: *British Flags and Emblems*, 2004
**BR20 Flags of all nations*, 1989 Edition, 1999 Revision, Ministry of Defence, 1999
Benins flagg

**[[Benin]]s flagg** ble opprinnelig tatt i bruk i 1959. Det ble forandret da det marxistiske regimet overtok i 1975, men da dette regimet gikk av ble det gamle designet gjeninnført 1. august 1990. 

Fargene er de tradisjonelle pan-afrikanske: Grønt symboliserer håp, gult symboliserer velstand og rødt symboliserer mot.

## Tidligere flagg

Fil:Flag of Benin (1975-1990).svg|Benins flagg 1975-1990

## Referanser
Fri Vestland

**Fri Vestland** (tidligere *LLH Bergen og Hordaland*) er Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfolds fylkeslag i Vestland. Lagets hovedkontor ligger i Bergen. Fri Vestland arrangerer aktiviteter for LHBT-personer på Vestlandet og jobber opp mot lokale myndigheter for å sikre gode levekår for LHBT-personer bosatt i Vestland. Foreningens har også ungdomslaget Skeiv ungdom Vestland og Skeiv verden Vest, lokallaget til Skeiv verden. Fri Vestland har et styre på åtte personer, med Birger Berge som leder per 2020.

Fri Vestland har undergrupper som Sapfonia (kor), Informasjonsgruppe, Filmgruppe og Dansegruppe. I tillegg utgir fylkeslaget bladet *Skråskrift*. I 2007 fikk foreningen vedtatt egne handlingsplaner mot diskriminering av homofile, lesbiske og bifile i Bergen kommune og daværende Hordaland fylkeskommune.

Fri Vestland arrangerer også de årlige Regnbuedagene Bergen Pride, som er Norges nest største Pride-festival.

## Tidligere ledere
* Hanne Lyseth
* Linn Merethe Røed
* Tore Lirhus
* Daniel Mekki

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Burundis flagg

**[[Burundi]]s flagg** ble tatt i bruk 28. mars 1967. Flagget har et hvitt kryss med en hvit sirkel i midten som deler flagget opp i fire felter, to røde og to grønne. Den hvite fargen symboliserer renhet, den grønne fargen håp og den røde kampen for uavhengighet. I sentrum av den hvite sirkelen er det tre stjerner som står for de tre største etniske gruppene i Burundi: hutuene, twaene og tutsiene. De tre stjernene står også for de tre elementene i nasjonens motto: enhet, arbeid og fremskritt.

## Referanser
Richard Dybeck

**Richard Dybeck** (født 1. september 1811 i Odensvi i Västmanland i Sverige, død 28. juli 1877 i Södertälje), var en fornminneforsker, folkehistorieforsker, komponist og forfatter som skrev teksten til Sveriges nasjonalsang *[[Du gamla, du fria]]*. 

Dybeck var meget interessert i runer og reiste land og strand rundt i Sverige på jakt etter uoppdagete runestener. I 1868 oppdaget han den interessante Yttergärde-stenen i Uppland som omtaler en mann ved navn *Ulf* som uppburit ikke mindre enn tre danagälder.

## Komposisjoner
* «Du gamla, du friska» (1845) (ble senere til «Du gamla, du fria»)
* «Mandom, mod och morske män» (1858)

## Se også
* Runa (tidsskrift)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Köpingsprofiler
Djiboutis flagg

**[[Djibouti]]s flagg** består av to like horisontale bånd i lyseblått (topp) og grønt og en hvit trekant ved stanga. Inne i den hvite trekanten er en rød femtagga stjerne. Fargene skal symbolisere jorda (grønn), havet (blå) og fred (hvit). Opprinnelig er lyseblått issafolkets farge, mens grønt symboliserer afarfolket. Hvitt grønt og lyseblått var også frigjøringsfronten LPAIs farger. Den røde stjernen representerer enhet.

Flagget ble første gang heist på Djiboutis frigjøringsdag 27. juni 1977.

## Referanser
Mørkved (andre betydninger)

**Mørkved** har flere betydninger:

Steder:
*Mørkved, (Bodø)
*Mørkved (Askim)
*Mørkved (Hamar)
*Mørkved (Høylandet)

Personer:
*Lornts Mørkved 
*Terje Mørkved
*Ann Iren Mørkved

Annet:
*Mørkved holdeplass
Guvernementet Wadi al Jadid

**Al Wadi al Jadid** (arabisk: الوادى الجديد «nye dalen») er en region sørvest i Egypt, mellom Nilen og Libya. Hovedstaden er Al Kharijah.

## Betydelige oaser
* Farafra
* Dakhla
* Kharga 
* Baris

## Kilder
* Governorates of Egypt statoids.com

## Eksterne lenker
*
Guvernementet Sharqia

**Ash Sharqiyah** (arabisk:&#1575;&#1604;&#1605;&#1581;&#1575;&#1601;&#1592;&#1577; &#1575;&#1604;&#1588;&#1585;&#1602;&#1610;&#1617;&#1577;, *østlige region*) er en region nord i Egypt. Dens hovedstad er Az Zaqaziq.

## Byer
*Zaqaziqالزقازيق
*Belbeis بلبيس
*Menya Al Qamh منية القمح
*Abou Hammaad أبو حماد
*Faquous فاقوس
*Hehya هيا
*Abu Kabeer أبو كبير
*Al Husaineya الحسينية
*Kafr Saqr كفر صقر
*Awlaad Saqr أولاد صقر
*Al Qenayaat القنايات
*Deyarb Najm ديرب نجم
*Al Ebrahemeyah الابراهيمية

## Kilder
* Governorates of Egypt statoids.com

## Eksterne lenker
*
Guvernementet Aswan

**Aswan** (arabisk: ) er en region sør i Egypt. Dens hovedstad er Aswan.

## Kilder
* Governorates of Egypt statoids.com

## Eksterne lenker
*
Arne Rustadstuen

**Arne Rustadstuen** (født 14. desember 1905 i Fåberg, død 25. april 1978 i Lillehammer) var en norsk langrennsløper, kombinertløper og langrennstrener.

I 1930 vant han gull på 17&nbsp;km under VM i Oslo, og året etter ble det bronse i kombinert under VM i Oberhof. Under OL 1932 tok han bronsemedalje på femmila. Han deltok også i OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, der beste plassering ble sjetteplass på 18&nbsp;km. Han vant Birkebeinerrennet i 1933 og 1934. I 1934 brukte han hele 5.41.25 på turen over fjellet.

I 1935 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.

Sesongen 1939/40 var Rustadstuen rikstrener i Norges Skiforbund.

## Referanser


## Litteratur
*

## Eksterne lenker
*