William Lloyd Garrison

**William Lloyd Garrison** (født 10. desember 1805 i Newburyport, Massachusetts, død 24. mai 1879 i New York) var en fremtredende amerikansk motstander av slaveriet, journalist, suffragist og sosial reformator. Han er mest kjent som redaktør av avisen *The Liberator*, som han grunnla sammen med Isaac Knapp i 1831 og som ble utgitt i Massachusetts før slaveriet ble avskaffet ved konstitusjonell endring etter den amerikanske borgerkrigen. Han var en av grunnleggerne av *American Anti-Slavery Society*. Han fremmet «umiddelbar frigjøring» av slaver i USA. I 1870-årene var Garrison en fremtredende forkjemper for kvinners stemmerett.

## Tidlig liv og utdanning

Garrison ble født den 10. desember 1805 i Newburyport, Massachusetts til Abijah Garrison og Frances Maria Lloyd. Abijah var sønn av innvandrere fra den britiske kolonien New Brunswick, dagens Canada. Under *Act for the relief of sick and disabled seamen* hadde Abijah Garrison, en kjøpmann, los og skipsfører fått amerikanske papirer og flyttet med sin familie til Newburyport i 1806. Under den amerikanske *Embargo Act* i 1807, hvis hensikt var å skade Storbritannia, forårsaket den en nedgang i amerikansk kommersiell skipsfart. Den eldste Garrison ble arbeidsledig og forlot familien i 1808. Garrisons mor skal ha vært en høy, sjarmerende kvinne med sterk religiøs karakter. Hun begynte å be William om å bevare hennes families navn Lloyd. Hun døde i 1823 i Springfield, Massachusetts.

## Karriere
### Reformatoren
I en alder av 25 år sluttet Garrison seg til anti-slaveri-bevegelsen, senere kreditert i en bok fra 1826 av  presbytanerpresten 
John Rankin, *Letters from Slavery* som tiltrakk seg oppmerksomhet. I en kort tid ble han assosiert med American Colonization Society, en organisasjon som fremmet bosetting av frigitte slaver til et territorium (nå kjent som Liberia) på vestkysten av Afrika. Selv om enkelte medlemmer av samfunnet oppmuntret til å gi frihet til slaver, anså andre flytting som et middel for å redusere antallet allerede frie svarte i USA. Noen medlemmer mente at å redusere frie svarte i samfunnet ville bidra til å bevare institusjonen for slaveri.

På slutten av 1829-1830 avviste Garrison offentlig kolonisering, og ba om unnskyldning for sine feil.

Garrison introduserte "The Black List", en spalte viet til korte rapporter om «slaveriets barbari, kidnapping, pisking og mord». For eksempel rapporterte Garrison at Francis Todd fra Garrisons hjemby, Newburyport, Massachusetts var involvert i den innenlandske slavehandel, og at han nylig hadde sendt slaver fra Baltimore til New Orleans på sitt skip «Francis». (Dette var hele lovlig, selv om USA hadde forbudt den internasjonale slavehandelen fra Afrika i 1807.)

Todd anla sak for ærekrenkelser i Maryland mot både Garrison og Lundy; han tenkte å få støtte fra pro-slaveridomstolene. Staten Maryland reiste også tiltale mot Garrison, var raske til å finne ham skyldig og dømte ham til å betale en bot på 50 dollar og saksomkostningene. (Anklagene mot Lundy ble droppet på grunn av at han hadde vært på reise da historien ble trykket.) Garrison nektet å betale boten og ble dømt til fengsel i seks måneder. Han ble løslatt etter sju uker da anti-slaveri filantropen Arthur Tappan donerte penger til boten. Garrison bestemte seg for å forlate Baltimore, og han og Lundy ble i minnelighet enige om å skille lag.

### ''Liberator''
I 1831 kom Garrison tilbake til New England, hvor han grunnla en ukentlig anti-slaveriavis, *The Liberator*, med sin venn Isaac Knapp. I den første saken uttalte Garrison:

Betalt abonnement for *Liberator* var alltid mindre enn opplaget. I 1834 hadde den to tusen abonnenter, og tre fjerdedeler av dem var svarte. Velgjørere betalte for å få avisen distribuert til innflytelsesrike politikere og offentlige tjenestemenn. Selv om Garrison avviste fysisk makt som et middel for å få slutt på slaveriet, tok hans kritikere kravet om umiddelbar frigjøring bokstavelig. Noen trodde han fremmet plutselig og total frigjøring av alle slaver, og betraktet ham som en farlig fanatiker. Nat Turners slaveopprør i Virginia bare sju måneder etter *Liberator* startet utgivelse, kom et ramaskrik mot Garrison i sør. En storjury i Nord-Carolina siktet ham for distribusjon av brennbart materiale, og Georgias lovgivende forsamling tilbød en 5&nbsp;000 dollar belønning om han ble fanget og transportert til staten for å stilles for retten.

*Liberator* hadde gradvis fått en stor tilhengerskare i Nord-statene. I 1861 hadde den abonnenter over hele nord, så vel som i England, Skottland og Canada. Avisen ble sendt til statlige lovgivere, Guvernørens herskapshus, Kongressen og Det hvite hus. Etter slutten av borgerkrigen og avskaffelsen av slaveriet ved det Thirteenth Amendment, publiserte Garrison i siste nummer (nummer 1,820) 20. desember 1865 en "Valedictory"-kolonne. Etter gjennomgang av sin lange karriere innen journalistikk og årsaken til abolisjonismen, skrev han:

:«*The object for which the *Liberator* was commenced—the extermination of chattel slavery—having been gloriously consummated, it seems to me specially appropriate to let its existence cover the historic period of the great struggle; leaving what remains to be done to complete the work of emancipation to other instrumentalities, (of which I hope to avail myself,) under new auspices, with more abundant means, and with millions instead of hundreds for allies.*

### Organisasjon og reaksjon
I tillegg til publisering av *Liberator*, ledet Garrison organiseringen av en ny bevegelse som krevde total avskaffelse av slaveriet i USA. I januar 1832 hadde han fått nok tilhengere til å organisere *New-England Anti-Slavery Society* som den følgende sommeren hadde dusinvis av avdelinger og flere tusen medlemmer. I desember 1833 grunnla abolisjonister fra ti land *American Anti-Slavery Society* (AAS). Selv om New England-samfunnet ble omorganisert i 1835 til *Massachusetts Anti-Slavery Society*, noe som gjorde det mulig for statlige samfunn å danne seg i de andre New England-statene, forble det sentrum for anti-slaveribevegelsen i hele perioden etter borgerkrigen. Mange av samarbeidspartnerne ble organisert av kvinner som svarte på Garrisons appell til kvinner om å ta aktiv del i bevegelsen. Den største av disse var *Boston Female Anti-Slavery Society*, som skaffet midler for å støtte *Liberator*, publisere anti-slaveri-brosjyrer, og gjennomførte anti-slaveriaksjoner.

Formålet med *American Anti-Slavery Society* var å omvende alle amerikanere til filosofien om at «Slavehold er en avskyelig forbrytelse i Guds åsyn, og at sikkerhet til beste for alle parter, krever umiddelbart opphør uten forsinkelse».

Trusselen fra organisasjoner mot slaveri og deres aktivitet resulterte i voldelige reaksjoner fra de som var positive til slaveri i både sør- og nordstatene, med mobb som brøt opp møter mot slaveri, angrep forelesere, raserte anti-slaveri kontorer, brente postsekker med anti-slaveri-brosjyrer, og ødela anti-slaveri presse. Store skuddpremier ble tilbudt i sørstatene for å fange Garrison, død eller levende.

Den 21. oktober 1835 omringet en mobb på flere tusen bygningen som huset Boston anti-slaveri kontoret. Garrison hadde avtalt å tale på et møte for *Boston Female Anti-Slavery Society* fordi den brennende britiske abolisjonisten George Thompson ikke var i stand til å holde sitt engasjement med dem. Møtelederen, Theodore Lyman overtalte kvinnene til å forlate bygningen, men da mobben hørte at Thompson ikke var innenfor, begynte de å rope på Garrison. Lyman var en trofast anti-abolisjonist, men ønsket likevel å unngå blodsutgytelse, og foreslo at Garrison skulle stikke av gjennom vinduet mens Lyman fortalte mobben at Garrison var reist. Mobben oppdaget og pågrep Garrison, bandt et tau rundt livet hans og dro ham gjennom gatene mot Boston Commons. De smurte han inn med tjære og fjær. Ordføreren grep inn og fikk Garrison arrestert og løp bort til Leverett Street Prison for å beskytte seg selv.

## Senere liv og død
Senere i livet brukte Garrison mer tid hjemme med familien. Han skrev ukentlige brev til sine barn og tok vare på sin stadig syke kone, Helen. Hun hadde fått et slag 30. desember 1863 og var i økende grad begrenset til å oppholde seg i huset. Helen døde 25. januar 1876 etter at en sterk kulde forverret seg til lungebetennelse. En rolig begravelse ble holdt i Garrisons hjem. Garrison, overveldet av sorg og begrenset til sitt soverom med feber og alvorlig bronkitt, var ikke i stand til å delta. Wendell Phillips holdt en lovtale og mange av Garrisons gamle abolisjonistiske venner sluttet seg til ham for   kondolerere.

Garrison kom seg sakte fra tapet av sin kone og begynte å delta i spirituelle kretser i håp om å kommunisere med Helen. Garrison besøkte siste gang England i 1877, hvor han møtte George Thompson og andre gamle venner fra den britiske abolisjonistiske bevegelse.

Garrison led av en nyresykdom og ble fortsatt svekket løpet av april 1879. Han flyttet til New York for å bo hos sin datter Fannys familie. I slutten av mai ble tilstanden hans verre, og hans fem gjenlevende barn kom for å være hos ham. Fanny spurte om han ville høre noen salmer. Selv om han ikke var i stand til å synge, sang hans barn hans favorittsalmer mens han slo takten med sine hender og føtter. Den 24. mai 1879 mistet Garrison bevisstheten og døde like før midnatt.

Han ble begravet i Forest Hills Cemetery i Bostons Jamaica Plain 28. mai 1879. Seremonien ble ledet av Theodore Dwight Weld og Wendell Phillips. Åtte abolisjonistiske venner, både hvite og svarte bar kisten. Flaggene ble firt på halv stang i Boston. Frederick Douglass, US Marshal, holdt minnetale i en minnegudstjeneste i en kirke i Washington, D.C., og sa:
: *Det var denne mannens ære at han kunne stå alene med sannheten, og rolig avvente resultatet.*

Garrisons navnebror og sønn, William Lloyd Garrison (1838-1909), ble en fremtredende talsmann for enkel skatt, frihandel og kvinners stemmerett. Hans andre sønn, Wendell Phillips Garrison (1840-1907), var litterær redaktør av *[[The Nation]]* fra 1865 til 1906. To andre sønner, George Thompson Garrison og Francis Jackson Garrison (oppkalt etter abolisjonistiske Francis Jackson) og en datter, Helen Frances Garrison (som giftet seg med Henry Villard) overlevde ham. Fannys sønn Osvald Garrison, Villard ble en fremtredende journalist og en av grunnleggerne av National Association for the Advancement of Colored People.

## Legacy

## Referanser