open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Arthur Surridge Hunt

**Arthur Surridge Hunt** (født 1. mars 1871 i Romford i Essex i Storbritannia, død 18. juni 1934 i Oxford) var en britisk egyptolog, arkeolog og papyrolog. Hunt oppdaget sammen med Bernard Pyne Grenfell i 1896 de såkalte *[[Oxyrhynchus Papyri]]*, det største enkeltfunnet av papyrusmanuskript, på en bossplass i byen Oxyrhynchus i Egypt.

## Liv og virke
### Bakgrunn og utdannelse
Det er lite som er kjent om Hunts liv. Han ble født i Romford i grevskapet Essex. Hunt begynte sin utdannelse i Eastbourne og skrev seg seinere inn ved Queen's College ved University of Oxford . Ved Oxford fikk han interesse for antikke papyrusmanuskript.

### Oxyrhynchus
Våren 1896 sluttet Hunt seg til vennen Grenfell i Faijum, den historiske byen Oxyrhynchus (nåtidens Al Bahnasa), i midtre delen av Egypt for å gjennomføre utgravninger i regi av Egypt Exploration Society.  Kort tid deretter gjorde de begge de første funnene av Oxyrhynchus papyri-samlingen. Her viste det seg å være noen av de aller eldste avskrifter av Det nye testamente, Septuaginta og av apokryfe skrifter. Det var også rikholdige funn av utenombibelske kategorier, blant annet til den tid ukjente verker av kjente klassiske forfattere. Mesteparten av funnene var av dokumenterende tekster som regninger, lister, kjøpsoppdrag og så videre.

### Professor i papyrologi
I 1913 ble Hunt utnevnt til *professor i Papyrologi* ved Oxford og erstattet da Grenfell i embetet .

Sammen med Grenfell ga han 1914 ut boken "*The Oxyrhynchus papyri / edited with translations and notes by Bernard P. Grenfell and Arthur S. Hunt*" .

Under første verdenskrig tjenstegjorde Hunt i det militære  .

Hunt fortsatte å publisere skrifter om papyrologi i såvell bøker som artikler i ulike fagtidsskrifter. Deriblant kan nevnes boken (med John Johnson) "*Two Theocritus papyri / edited by Arthur S. Hunt and John Johnson*" i 1930, "*Select papyri*" i 1932 og artikkelen "*Papyrology in England*" i 1931.

I 1934 døde Hunt bare 63 år gammel.

## Publikasjoner
* B. P. Grenfell, A. S. Hunt, *Sayings of Our Lord from an early Greek Papyrus* (Egypt Exploration Fund; 1897). 
* B. P. Grenfell, A. S. Hunt, and D. G. Hogarth, *Fayûm Towns and Their Papyri* (London 1900).

## Litteratur
* Luigi Lehnus: *Bernard Pyne Grenfell (1869–1926) e Arthur Surridge Hunt (1871–1934).* I: Mario Capasso (utg.): *Hermae. Scholars and Scholarship in Papyrology.* Pisa 2007, S.&nbsp;115–141 (med bilde).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om Arthur Surridge Hunt
* Bilde av Hunt og Grenfell under sine utgravninger på Flickr.com
Aase Speilberg Danielsen

**Aase Speilberg Danielsen** (født 21. desember 1935) er en norsk filolog og diplomat.

Etter cand.philol. og språkstudier begynte hun i stilling i Utenriksdepartementets kulturkontor i 1962. I 1969 gjennomgikk hun Utenriksdepartementets aspirantkurs, og ble den fjerde kvinne opptatt i utenrikstjenesten, de tre første var Gudrun Dorothea Ræder, Kirsten Ohm og Beate Mo Alvegård.  Etter å ha tjenestegjort som ambassadesekretær ved ambassaden i Paris arbeidet hun fra 1974 til 1982 i Utenriksdepartementet med bistandsspørsmål og som byråsjef i UDs presse- og kulturavdeling.  Fra 1977 til 1980 var hun også medlem av departementets aspirantnemnd.

I 1982 overtok hun stillingen som ambassaderåd for økonomiske og sosiale spørsmål ved Norges faste delegasjon til De forente nasjoner i New York City etter Arne Treholt.  I 1987 ble hun  utnevnt til Norges ambassadør til Rabat (Marokko) med sideakkreditering til Tunisia.. I 1992 returnerte hun til Oslo som underdirektør i Utenriksdepartementet. I 1994 tiltrådte hun som ministerråd ved Norges ambassade i Paris. Fra 1999 var hun ambassadør ved Norges ambassade i Lisboa med sideakkreditering til Kapp Verde. Hun ble i 2002 etterfulgt av Arnt Magne Rindal.

I 1991 ble hun tildelt St. Olavs Orden.

Aase Danielsen har også vært medlem i diverse utvalg og komiteer knyttet til kultur og utdanning.

## Referanser
Francesco Moraglia

**Francesco Moraglia** (født 25. mai 1953 i Genova) er patriark av Venezia siden 31. januar 2012. Han ble innsatt 25. mars samme år, og kom da fra bispesetet av La Spezia-Sarzana-Brugnato, hvor han hadde vært biskop siden 1. mars 2008. Hans bispemotto er  *Cum Maria matre Iesu* («Med Maria, Jesu mor»).

Moraglia er ikke utnevnt til kardinal, men som tidligere patriarker er han kledd i rødt antrekk tilsvarende kardinaler når han ikke bærer liturgiske klær. Den røde birettaen har imidlertid en dusk, som biskoper bærer.
## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) *1758
* Pave Leo XII (1760-1829) *1794
* Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) *1826
* Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) *1839
* Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) *1861
* Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) *1886
* Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) *1901
* Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) *1919
* Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) *1933
* Pave Johannes Paul II (1920-2005) *1958
* Kardinal Carlo Maria Martini (1927-2012) *1980
* Kardinal Dionigi Tettamanzi (1934-2017) *1989
* Kardinal Angelo  Bagnasco (1943-) *1998
* Kardinal *Francesco Moraglia* (1953-) *2008

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Biografi på norsk – katolsk.no
Helge Johannes Leikvang

**Helge Johannes Leikvang** (født 29. august 1913 i Oslo, død 13. august 2005) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1932 og befalsskole i feltartilleriet 1933, ble han cand.oecon. 1938 ved Universitetet i Oslo, før han gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs i 1938.  Etter et kort opphold i Newcastle virket han under den andre verdenskrig for handelsdepartementet.  Deretter var han fra 1945 ved konsulatet i Marseille, før han i 1948 meldte overgang til  Norges legasjon i Helsingfors som legasjonssekretær. Fra 1950 var han byråsjef i Utenriksdepartementet, fra 1954 ambassaderåd ved Norges ambassade i Paris og fra 1959 til 1964 var han generalkonsul i New Orleans.  

Fra 1964 til 1969 var han ambassadør til Marokko med sideakkreditering til Alger, Tunis og Tripoli.  Hans siste faste post utenlands var i Rotterdam som generalkonsul 1969–1974, men han var i 1979 mye i media som spesielt utsendt ambassadør til Bagdad for å få løslatt pastor Sigurd Bratlie. Leikvang gikk av for aldersgrensen i 1983. 

Leikvang ble i 1971 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

Han var sønn av skuespiller Ole Leikvang (1870–1964) og Dagmar Eugenie Throndsen (1880–1968).  Søsteren Astrid Leikvang (1907–1997) var også skuespiller, en tid gift med svensken Per Schwab (1911–1970). Helge Leikvang var gift med Signe Elisabeth Jenssen (1914–1998) som også arbeidet  utenrikstjenesten.

## Referanser
Vollen (Bodø)

**Vollen** er et strøk i Rønvik bydel i Bodø.

## Beliggenhet og avgrensing
Strøket ligger sentralt, nord i Rønvik bydel. I nord grenser strøket mot Opplia, der grensen er Fjellveien, mens det i vest avgrenses av Rønvikveien mot Årnes. I sør ligger Kleiva, som ligger på motsatt side av Nordlandsbanen, mens i øst ligger Stordalen. Grensen mellom Vollen og Stordalen går i brattbakken mellom strøkene, der det ikke er gjennomfartsårer for biltrafikk, kun gangveier. Mot nordvest ligger marka enkelt tilgjengelig med et mangfoldig nett av turstier. En kan enkelt ta seg til Rønvikfjellet, Keiservarden og Ramnfloget fra Vollen. Fra sistnevnte fjell har man god utsikt over Vollen.

## Bebyggelse
Vollen er svært kjent for sin karakteristiske rekkehusbebyggelse, selv om det er stor variasjon i bebyggelsen. I vest, samt i deler av østsiden av strøket, preger eneboligene, mens de kjente rekkehusene ligger sentralt midt i strøket. Mot nordøst preges blokkbebyggelse, der det meste er lavblokk. I sør ligger Vollsletta sykehjem og andre kommunale bygg, som opptar det meste av arealet der.I vest ligger Vollens eneste butikk, Coop Prix som ble renovert og utvidet i 2017. Tidligere har butikken hatt flere navn bl.a. Matkroken, ICA, RIMI og Vollen Supermarked. 

## Rekreasjon og barnehager
Den tette befolkningstettheten gjør at Vollen har to barnehager, Vollen barnehage og Lillevollen barnehage. Ellers er det én lekeplass i strøket med klatrestativ, fotballbane og basketballkurv, og et anlegg med en liten fotballbane og et volleyballnett. Nordvest for strøket ligger en opplyst akebakke.

## Referanser
Kjemperotrotte

* *T. m. macrocephalus*
* *T. m. hecki*

**Kjemperotrotte** eller **storhodet rotrotte** (*Tachyoryctes macrocephalus*) er en afro-alpin art i slekten afrikanske rotrotter (*Tachyoryctes*). Arten er endemisk for fjellene i Etiopia og eksisterer som to underarter; *T. m. macrocephalus* og *T. m. hecki*. Begge holder til i høyder på mellom 3&nbsp;000 og 4&nbsp;150 moh.

*T. m. macrocephalus* hører hjemme i den nordlige delen av Etiopia, men underarten er kun kjent gjennom fire eksemplarer. *T. m. hecki* lever utelukkende i Balefjellene, i den sørøstlige delen av de etiopiske høylandene i Etiopia, der den blant annet utgjør primærføden for etiopisk ulv (*Canis simensis*).

Kjemperotrottene trives på alpine gressletter og livnærer seg av ulike røtter. Arten er nærmest blind og graver ganger i bakken, der den beiter på røtter og urter og lignende i og like utenfor åpningene til gangene. Studier har vist at kjemperotrottene ikke tilbringer særlig mer enn cirka en time i døgnet utenfor jordgangene, som gjerne ligger 10–15 cm under bakkenivået. Tunnelne har gjerne en diameter på 12–15 cm, men åpningene er trangere (typisk 6–9 cm). Nye åpninger graves fra jordgangene og ut. Når den kommer ut for å spise er den utsatt for predasjon fra flere arter, blant annet ville kattedyr, rovfugler og altså etiopisk ulv. Den oppholder seg derfor sjelden utenfor åpningen i mer enn 20 minutter av gangen, og arten er svært årvåken selv om den er nærmest blind.

Kjemperotrottene veier typisk 0,6–0,9 kg, men eksemplarer på mer enn 1,2 kg er trolig.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Haakon Nord

**Haakon Nord** (født 21. juli 1911, død 5. august 1998) var en norsk diplomat.

Han vokste opp i Oslo og Tønsberg og tok examen artium 1930. Han tok Oslo handelsgymnasium 1932 og ble cand.jur.. I 1938 tiltrådte han som sekretær i i Utenriksdepartementet og var sekretær ved legasjonene i Brussel 1939, Bern 1940 og i  Lisboa 1941.

Han var i 1947 ved oberstløytnants grad tilsatt som sekretær i Utenriksdepartementet og ble konstituert som konsul ved det nyetablerte konsulat i Frankfurt am Main, etter å ha tjent som sjef for den norske militære sambandsdelegasjon fra 1945 til 31. juli i 1948.  I januar 1952 var han fungerende legasjonsråd i Bonn, det som siden 1949 var den norske representasjonen i Vest-Tyskland. Han ble også beordret til å bestyre legasjonene i Brussel fra 1952 og Luxembourg med tittel chargé d'affaires.

Han arbeidet deretter ved Norges ambassade i Paris som handelsråd og ambassaderåd, før han i 1958 ble utnevnt til Norges første ambassadør til Marokko med sideakkreditering til Tunis, Madagaskars Tananarive 1962 og Alger 1962.  Fra 1965 til 1971 var han ambassadør til India, stasjonert i New Delhi, med ansvar for Rangoon og Colombo, før han avsluttet hjemme i Oslo med spesialoppgaver. frem til rundt 1980.  

Haakon Nord var kommendør av St. Olavs Orden (1970).

Han var sønn av fengselsvaktmester Jacob Johnsen (1871–1955) og Hildur Agathe Nord (1874–1963), og ble i 1941 gift med Lillian Bruun (1913-1997).

## Referanser
Holtermanns veg

**Holtermanns veg** er en veg ved Lerkendal og Tempe i Trondheim som strekker seg fra Professor Brochs gate i nord til Bratsbergvegen i sør. Holtermanns veg er en del av hovedinnfartsåren til Trondheim fra sør. Vegen fortsetter i nord som Elgeseter gate og i sør som E6. Vegen er oppkalt etter brukseier Nils Holtermann.

## Referanser


## Litteratur
*
Tromberget

**Tromberget** (umesamisk: *Gåbdiesbákttie*, lulesamisk: *Goabdesbákte*) er et fjell på grensen mellom Rana kommune i Nordland fylke og Arjeplog kommune i Norrbottens län, Sverige. Fjellet befinner seg på sør- og vestsiden av Randalselva, som på umesamisk kalles Rándáljuhka. Tromberget har to topper. Den høyeste ligger på svensk side av grensen og har høyden  meter over havet. På norsk side av grensen ligger en lavere topp med høyden  Mellom de to toppene ligger riksrøys 226 som markerer grensen mellom de to landene.

*Goabdes* er navnet på den samiske runebommen, som ble benyttet av samiske noaider. Dette navnet gjenfinnes også i det sammensatte navnet *Goabdesjåhkå*, som er det lulesamiske navnet på Randalselva ovenfor Randalsvollen.

## Referanser
Jerry Reed (1972-album)

***Jerry Reed*** er et musikkalbum av Jerry Reed som ble utgitt mai 1972. Albumet består av ti sanger hvorav fire er komponert av Reed selv. Produsent var Chet Atkins og Reed.

Albumet ble relansert på CD 25. juli 2000 hvor den ble slått sammen med albumet *[[Smell the Flowers (album)|Smell the Flowers*]]*.

==Sporliste==
=== Side 1 ===
# «500 Miles Away From Home» (Bobby Bare/Charlie Williams) – 2:45 – (innspilt 10. april 1972)
# «Almost Crazy» (Jerry Reed Hubbard) – 2:00 – (innspilt 5. og 6. april 1972)
# «You Made My Life a Song» (Sonny Curtis) – 2:25 – (innspilt 6. og 25. april 1972)
# «You're Young and You'll Forget» (Jerry Reed Hubbard) – 2:21 – (innspilt 18. juni 1971)
# «Alabama Wild Man» (Jerry Reed Hubbard) – 2:33 – (innspilt 5. og 24. april 1972)

=== Side 2 ===
# «Misery Loves Company» (Jerry Reed Hubbard) – 2:30 – (innspilt 25. oktober/3. og 4. november 1971/24. april 1972)
# «Time For Love» (Diane Morrison)– 2:49 – (innspilt 9. november 1971)
# «Sunshine Day» (Glenn Longsdale) – 1:58 – (innspilt 6. april 1972)
# «Huggin' And Chalkin'» (Kermit Goell/Clancy Hayes) – 2:15 – (innspilt 10./24. april 1972)
# «Careless Love» (Spencer Williams/William Handy/Martha Koening) – 3:15 – (innspilt 9. november 1971)

== Musikere og instrumenter<small></small> ==
*Jerry Reed: [[vokalist|vokal]], [[gitar]]
*Paul Yandell: gitar
*Pete Wade: gitar
*Jimmy Capps: gitar
*Bobby Thompson: [[banjo]]
*Hargus Pig Robbins: [[piano]], [[orgel]]
*Pete Blue: piano, orgel
*Floyd Cramer: piano, orgel
*Jerry Smith: piano, orgel
*Henry Strzelecki: [[bass (strengeinstrument)|bass]]
*Stephen Schaffer: bass
*Ralph Gallant: [[trommer]]
*James Isbell: trommer
*Bill McElhiney: arrangement
*Cam Mullins: arrangement
*Brenton Banks: [[fiolin]]
*Lillian Hunt: fiolin
*Albert Coleman: fiolin
*George Binkley: fiolin
*Sheldon Kurland: fiolin
*Stephen Clapp: fiolin
*Samuel Terranova: fiolin
*Gary VanOsdale: [[bratsj]]
*Marvin Chantry: bratsj
*Byron Bach: [[cello]]
*Martha McCrory: cello
*George Tidwell: [[trompet]]
*Don Sheffield: trompet
*Roger Hopps: trompet
*Wayne Jackson: trompet
*Jack Hale: [[trombone]]
*Dennis Good: trombone
*Bill Humble: trombone
*Edwin Logan: [[saksofon]]
*Andrew Love: saksofon
*James Mitchell: saksofon
*The Nashville Edition: kor

== Annet ==
*«Almost Crazy» og «You're Young and You'll Forget» finnes i en andre versjoner på albumet *The Unbelievable Guitar and Voice of Jerry Reed'' (1967).
*«Alabama Wild Man» fines i en annen versjon på Alabama Wild Man.

## Referanser
Michael Rosen

**Michael Wayne Rosen** (født 7. mai 1946 i Harrow) er en britisk forfatter, særlig kjent for sine diktsamlinger for barn og andre barnebøker. Han var Children's Laureate 2007–2009.

## Liv
Han vokste opp i Harrow, med foreldre som begge var lærere. Han studerte ved Wadham College, University of Oxford, og begynte å arbeide for BBC i 1970. Han sluttet der etter to år, og ble frilanser, samtidig som han studerte ved National Film School.

Han har senere tatt en mastergrad i barnelitteratur i 1993, og en Ph.D.-grad ved University of North London. Han ble den fjerde Children's Laureate i 2007. Både som Children's Laureate og ellers har han besøkt skoleklasser i stort omfang. 

Rosen har vært programleder for BBC Radio 4 programmene «Word of Mouth» og «Treasure Islands». I England er han også kjent som republikaner, som spaltist i avisen *Socialist Worker* og som listekandidat for det lille venstrepartiet Respect. 

Han har skrevet sin selvbiografi i tre bind: *Carrying the Elephant* (2002); *This Is Not My Nose* (2004) og *In the Colonie* (2005).

## Forfatterskap
Han debuterte med skuespillet *Backbone* på Royal Court Theatre i 1968 mens han fremdeles var student. Den første barneboka var *Mind Your Own Business* (1974), illustrert av Quentin Blake. Han har skrevet over 140 bøker. Et fellestrekk ved mange av verkene hans er bruken av rim og rytme, eksempelvis i diktet *The rhytm of life*, som ble utgitt i samlingen *Michael Rosen's Big Book of Bad Things*. Et annet eksempel er *We're going on a bear hunt* (1989), som er en barnebok på vers med en taktfast rytme.

Rosen er også en populær oppleser, og har engasjert seg sterkt for å bidra til at barn blir inspirert til å lese og til å oppleve gleden ved ord og rytmer. I den forbindelse har han også markert seg som en sterk kritiker av bruken av SAT-prøver for å teste skoleelevers ferdigheter, fordi han mener at denne typen prøver er til skade for utviklingen av barns leseferdigheter og leseglede.

Ved siden av barnebøkene på vers har han skrevet biografier om Shakespeare og Dickens, redigert antologier med andres dikt for barn, og skrevet bøker for lærere om barn og litteratur (* Did I Hear You Write?* (1989) and *A Year with Poetry* (1997)).

Hans *Sad book* (2004) skildrer sorgen over sønnen Eddie, som døde av hjernehinnebetennelse da han var atten. Selv om dette er et uvanlig emne for en barnebok, fikk boka Nestlé Smarties Book Prize i kategorien «Barnebøker 6–8 år».

Han har blitt tildelt Eleanor Farjeon Award, og har også fått flere andre priser. Han mottok Ordre des Arts et des Lettres i 2008, og er æresdoktor ved flere engelske universiteter. 

### Norske oversettelser
Av Rosens utgivelser er bare to oversatt til norsk (per 2024); de norske oversettelsene har titlene *Hvem synger i skogen?* (1993) og *Vi skal på bjørnejakt!* (2004).

### Filmatiseringer
Boken *We're going on a bear hunt* (norsk oversettelse: *Vi skal på bjørnejakt*) er forelegg for en britisk animasjonsfilm med samme navn, som også har blitt vist på NRK.

## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Liste over idrettslag i Holmestrand

**Liste over idrettslag i Holmestrand** er en oversikt over idrettslag som har tilhold i Holmestrand kommune i Vestfold. Lista er inndelt i fleridrettslag (det vil si idrettslag som bedriver flere ulike idretter), særidrettslag og tidligere (nedlagte) idrettslag.

## Fleridrettslag

## Særidrettslag

## Tidligere idrettslag

## Eksterne lenker
* Holmestrand Idrettsråd
* Holmestrand kommune – Idrettsforeninger
Scrovegni-kapellet

**Scrovegni-kapellet** (, også kjent som *Arena-kapellet*) er en kirke i Padova i Veneto i Italia. Den inneholder en fresco-syklus av Giotto, fullført rundt 1305, som er et av de viktigste mesterverkene i vestlig kunst.

## Litteratur
* Derbes, Anne & Sandona, Mark (2008): *The Usurer's Heart:  Giotto, Enrico Scrovegni, and the Arena Chapel in Padua*, Pennsylvania State University Press.
* Derbes, Anne &  Sandona, Mark, red. (2004): *The Cambridge Companion to Giotto*,  Cambridge University Press.
* Frugoni, Chiara (2008): *L'affare migliore di Enrico: Giotto e la cappella Scrovegni*, Einuadi.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Virtuell omvisning og informasjon
Larz-Thure Ljungdahl

**Larz-Thure Ljungdahl** (født 1935) er en svensk programleder, kjent gjennom fiskeprogrammet *[[Visst nappar det]]* som han hadde sammen med Bengt Öste på SVT. Han har også vært programleder for *[[Landet runt]]* og *[[Östnytt]]* på samme kanal, og er skaper av barneprogrammet *[[Jalle, Julle och Hjulius]]*.

Ljungdahl var opprinnelig blomsterhandler. 

## Referanser
Braives

**Braives** er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av åtte delkommuner: Braives, Avennes, Ciplet, Fallais, Fumal, Ville-en-Hesbaye, Latinne og Tourinne. Elva Mehaigne renner gjennom kommunen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Norges ambassade i Bonn

**Norges ambassade i Bonn** var en norsk utenriksstasjon i Vest-Tysklands hovedstad. Den ble etablert som misjon ved Den allierte høykommisjon i 1949, omgjort til legasjon i 1951 og oppgradert til ambassade i 1955. I 1999 flyttet ambassaden til Berlin.

## Bakgrunn

I desember 1949 ble Den norske misjon ved Den allierte høykommisjon i Bonn akkreditert. Det ble etablerte kanselli i Drachenfelsstrasse 9 i Bonn. Fra 1950 ble misjonen ledet av minister Alfred Danielsen. Konsulatet i Frankfurt am Main flyttet i 1951 til Bonn.

I 1951 ble misjonen i Bonn oppgradert til legasjon ledet av en minister akkreditert til Vest-Tyskland. Norge og Vest-Tyskland ble i 1955 enig om å oppgradere sine representasjoner til ambassader. Ambassadøren i Bonn var fra 1960 også sjef for den norske militærmisjonen i Berlin.

I 1999 flyttet ambassaden fra Bonn til Berlin, der et nytt, fellesnordisk ambassadekompleks sto ferdig. Bonn-ambassadens stempler ble da dumpet i Rhinen.

## Referanser
Advanced Armament Corporation

**Advanced Armament Corporation** (**AAC**) er en produsent av lyddempere, rifler (inkludert heldempede rifler) og ammunisjon med hovedkontor i Lawrenceville i den amerikanske delstaten Georgia.

## Historie

Kevin Brittingham grunnla AAC i 1994 og begynte å produsere lyddempere, og har siden bidratt mye til utviklingen av lyddempere. I 2009 ble selskapet kjøpt av Remington Arms og ble en del av Freedom Group.

## 300 Blackout kaliberet
Kaliberet .300 AAC Blackout ble utviklet av AAC i samarbeid med Remington Defense, under ledelse av Kevin Brittingham selv. Patronen har tatt utgangspunkt i samme lengde og bredde som den populære 5,56 x 45 mm NATO-patronen, med den eneste forskjellen at halsen på hylsen har større diameter for å gi plass til en 30 kaliber kule. Dette gjør at 300 blackout kan brukes i vanlige STANAG 4172-magasiner til M16 og AR15 rifler, samt at samme sluttstykke og sluttstykkebærer kan brukes til begge kalibrene. AAC produserer en rekke rifler og glidekasser for 300 blackout kaliberet, inkludert AAC Honey Badger PDW.

## Referanser
Bourgetsjøen

**Bourgetsjøen** (fransk: *Lac du Bourget*) er en innsjø i Savoie i Frankrike. Den er den største innsjøen i Frankrike, bortsett fra den franske delen av Genfersjøen. 

## Eksterne lenker
*
Faimes

**Faimes** er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av fem delkommuner: Aineffe, Borlez, Celles, Les Waleffes og Viemme.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kudat

**Kudat** er et distrikt i Kudat-divisjonen i den malaysiske staten Sabah. Det har et areal på  kvadratkilometer og et folketall på . Administrasjonssenteret er byen Kudat.

Distriktet er det nordvestligste i Sabah, og ligger mellom Sørkinahavet i vest, Balabac-stredet i nord og Marudubukta i øst. Her ligger Borneos nordligste punkt,  Tanjung Simpang Mengayau (eller «*The Tip of Borneo*»). Øyene Balambangan, Malawali og Banggi, som er Malaysias største, ligger i Balabac-stredet. 

## Historie
Balambangan, Banggi og Borneos nordkyst kom under britisk administrasjon i 1752. I 1773 ble en av Malaysias første handelsstasjoner opprettet på Balambangan, men etter konflikt med Suluk-folket ble bosetningen forlatt i 1775. Øya ble bosatt på nytt i 1803 og forlatt for andre gang i 1805.

## Kultur
Kudat er hovedområdet for urfolket rungus, som også er den dominerende folkegruppen, og deres tradisjonelle langhus er vanlige i distriktet. I Kampung Sumangkap er det produksjon av det tradisjonelle musikkinstrumentet gong, og i Tomborungus arrangeres det en årlig kokosnøttfestival, *Pesta Kelapa*.

## Byen
Byen Kudat har  innbyggere. Den ble grunnlagt av A.H. Everett den 7. desember 1881 av North Borneo Chartered Company, og ble Britisk Nord-Borneos første hovedstad frem til 1884, da den ble flyttet til Sandakan. Frem til 1970-tallet var Kudat kun tilgjengelig med båt opp elven fra den lille kystbyen Sikuati, 20 kilometer vest.

Flyplassen, og den lokale havnen betjener hele Kudat-divisjonen. Byen er utgangspunktet for fergen til Banggi.

## Referanser
Banggi

**Banggi** (malayisk: *Pulau Banggi*) er Malaysias største øy. Den ligger nord for Borneo, i Kudat-distriktet i Sabah, mellom Balabac-stredet i nord og Sør-Banggi-stredet i sør. Øya har et areal på 440,7 kvadratkilometer, med et beregnet innbyggertall på . De viktigste landsbyene er Limbuak og fergestedet Karakit.

Befolkningen består i hovedsak av ubiere, bonggiere, kegayanere og suluk. Det er anslått å være rundt fire tusen bonggiere på Banggi, som regnes å være til den etniske gruppen som har vært bosatt lengst på øya. Det er anslått at rundt 17 prosent av innbyggerne på Banggi er illegale innvandrere som har kommet fra Filippinene (1999).   

På 70-tallet levde rundt 75% av befolkningen på øya under fattigdomsgrensen, og Banggi regnes som relativt under-utviklet. De tradisjonelle næringer på øya har vært fiske, som fortsatt står for rundt 70 prosent av øyas økonomiske aktivitet, og jordbruk. På 80-tallet ble kvegdrift introdusert, og i 2009 ble det anlagt en gummiplantasje. Det tas også sikte på å få gitt tilbud som kan gjøre øya til et attraktivt mål for økoturisme.

Over 70 prosent av Banggi er dekket av dels uberørt regnskog, og havområdet rundt øya har Malaysias nest største konsentrasjon av korallrev. Et område på rundt ti tusen kvadratkilmeter, med blant annet Banggi og øyene rundt, er foreslått vernet som Tun Mustapha nasjonalpark.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Sensi Borneo: Pualu Banggi 
* Hjemmeside med bilder fra Banggi
Nasjonalrådsvalget i Østerrike 2013

**Nasjonalrådsvalget i Østerrike 2013** ble avholdt 29. september 2013, etter at valgperioden var forlenget fra fire til fem år. Nasjonalrådet er det folkevalgte kammer i Østerrikes parlament.

## Valgsystem
Nasjonalrådet har 183 medlemmer. Valgperioden har siden 2008 vært fem år. Stemmerett har borgere som på valgdagen har fylt 16 år. Valgbarhetsalderen er tilsvarende 18 år.

Landet er inndelt i ni delstatsvalgkretser, som igjen er inndelt i tilsammen 39 regionalvalgkretser.

Hver velger har kun én stemme som gis til et parti. Dette gjelder i motsetning til systemet i Tyskland og flere av Tysklands delstater, der man får to stemmer, en for partiet og en for en person i valgkretsen. Velgerne i Østerrike kan imidlertid gi en preferansestemme for en kandidat på den partilisten velgeren bruker.

## Utgangsposisjon
Etter valget i 2008 beholdt storkoalisjonen mellom SPÖ og ÖVP sitt flertall i Nasjonalrådet, men med en ny kansler, Werner Faymann. 

I valgperioden brøt ni av BZÖs 21 medlemmer i parlamentet ut av sin gruppe. Fem av medlemmene sluttet seg til Team Stronach, et nydannet, næringsliberalt og euroskeptisk parti, mens fire gikk til FPÖ.
 
## Valgresultat
Etter valgresultatet i 2013 beholdt storkoalisjonen sitt flertall i parlamentet. BZÖ klarte ikke å overskride sperregrensen på 4 % og falt ut av parlamentet.

## Referanser
Kvalifisering til VM i fotball 2006 (UEFA)

UEFAs Kvalifisering til VM i fotball 2006 foregikk f.o.m høsten 2004 t.o.m høsten 2005. De åtte gruppevinnerne og de to beste andrelagene (basert på resultatene mot lag 1-6 i gruppa) gikk direkte til VM i fotball 2006. De andre lagene på andreplass spilte playoff mot hverandre om de siste tre plassene.

## Seeding

Alle lagene i de to første pottene deltok i VM i fotball 2002, med unntak av Nederland. Disse lagene tok samtlige 15 av UEFAs tilgjengelige plasser til dette mesterskapet.

## Gruppespill

**Gruppe 1**

**Gruppe 2**

**Gruppe 3**

**Gruppe 4**

**Gruppe 5**

**Gruppe 6**

**Gruppe 7**

**Gruppe 8**

### Rangering av lagene på andreplass

### Playoff
Sammenlagtvinnerne til VM-sluttspillet.

|}
*  videre på bortemål

## Eksterne lenker
Karakit

**Karakit** er hovedbyen på øya Banggi i Kudat-distriktet i Sabah. Byen ligger sørøst på øya, og har rundt  innbyggere. Den daglige fergeforbindelsen mellom Banggi og byen Kudat går fra Karakit.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmeside med bilder fra Banggi
Balambangan

**Balambangan** (malayisk: *Pulau Balambangan*) er ei øy i Balabac-stredet nord for Borneo. Øya ligger i Kudat-distriktet i Sabah, om lag tre kilometer vest for Banggi.

Balambangan, da *Felicia Island*, ble opprettet som Sørøst-Asias første britiske handelsstasjonen i desember 1773. Dette fikk de tillatelse til av sultan Azim ud Din I av sultanatet Sulu. Det ble oppført militære brakker, palisader og  vare- og bolighus. John Herbert, sjefen for bosetningen, behandlet sulukfolket dårlig, som gjorde opprør og plyndret bosetningen i 1975. I 1803 ble øya på nytt bosatt, men da man ikke lyktes å få fremgang på øya, ble den på ny forlatt i 1805. 

Et område på rundt ti tusen kvadratkilmeter, med blant annet Balambangan, Banggi og andre mindre øyer, er foreslått vernet som Tun Mustapha nasjonalpark.

## Referanser


## Kilder
* Sabah Edu.net: History of Kudat
Frederic George Kenyon

**Frederic George Kenyon** (1863–1952) var en britisk papyrolog.

Kenyon var direktør for British museum 1909-30 og en av samtidens fremste kjennere av greske papyrer. Han utga blant annet skriftene *Om atenernes statsforfatning* (1891 og 1903) som var forfattet av Aristoteles og funnet på papyrus i 1891, *Classical texts form papyrus in the British museum* (1891), *Catalogue of Greek papyri in the British museum* (3 bind, 1893-1907) og i tillegg håndbøkene *Palæography of Greek papyri* (1899) og *Handbook to the textual criticism of the N.T.* (flere opplag). Kenyons øvrige skrifter omfatter *Books and readers in ancient Greece and Rome* (1932) og en utgave av Robert Brownings *Collected works* (10 bind, 1912).

## Referanser


## Kilder
* 

## Eksterne lenker
*
Mathias Fredriksen

**Mathias Fredriksen** (født 1994) er en norsk fotballtrener og tidligere fotballspiller.

Han spilte ungdomsfotball for Tollnes og sluttet seg til Odds juniorlag etter 2009-sesongen. Sommeren 2012 signerte han for seniorlaget, og debuterte samme år i cupen. Han fikk sin seriedebut i mai 2013.

Som junior har han blant annet hatt et treningsopphold i Manchester United, og i 2012 var han finalist i talentkonkurransen *The Chance*.

I 2015 signerte Fredriksen for Mjøndalen.
 
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Randalen

**Randalen** (lulesamisk: *Ruovat*) er et svensk-norsk dalføre. Den norske delen ligger i Rana kommune i Nordland fylke, og den svenske delen ligger i Arjeplog kommune i Norrbottens län. Dalen begynner ved Andfjellneset der Dunderlandsdalen deler seg i Randalen og Virvassdalen. Randalens øverste områder ligger i fjellområdet øst for Tromberget nær Vindelälvens kilder. Randalselva renner gjennom hele dalen. 

Fra Randalens begynnelse ved Andfjellneset løper dalen først oppover i nordøstlig retning. Ved Randalsvollen kommer Gubbeltåga nordfra ned fra Saltfjellet, og dalen som Randalselva renner i, bøyer av mot sørøst. Den skogbevokste delen av dalen ovenfor Randalsvollen kalles *Sør-Randalen*. En 7 km lang anleggsvei gjennom Sør-Randalen fører frem til en demning som sperrer Randalselvas løp. Fra demningen ledes mesteparten av vannet i Randalselva i tunnel via Kallvatnet til Akersvatnet. Fra demningen fortsetter dalen i sørøstlig retning innover fjellet forbi Tromberget, hvor den igjen kalles bare Randalen.

Sør-Randalen utgjør ikke den søndre del av dalen langs Randalselva. Snarere synes navnet å være oppstått fra en gammel navneforveksling hvor Randalen strakte seg opp til Saltfjellet langs Gubbeltåga. Den egentlige Randalen øst for Randalsvollen, som ligger sør for den feilaktige Randalen langs Gubbeltåga, ble dermed omdøpt til Sør-Randalen.

Nordlandsbanen og Europavei 6 følger Randalen fra Andfjellneset oppover til Randalsvollen. 

## Fotnoter



## Referanser
Olav Lydvo

**Olav Knutsson Lydvo** (født 8. mars 1919 på Voss, død 27. oktober 1998 i Skottland) var en norsk diplomat.

Han var sønn av gårdbruker Knut Lydvo (1881–1956) og Marta Haga (1889–1965).  Etter examen artium 1939 studerte han til siviløkonom i 1942 ved Norges Handelshøyskole i Bergen.  Etter den andre verdenskrig ble han ansatt i Utenriksdepartementet, først som attache ved Norges ambassade i Paris, fra 1950 ved Norges ambassade i London som ambassadesekretær der han i 1953 mottok Dronning Elizabeth IIs kroningsmedalje. Fra 1953 var han 1. legasjonssekretær ved legasjonen i Helsingfors, før han var omreisende handelsråd til de østeuropeiske land.  I 1959 ble han ambassaderåd ved EFTA i Genève. Midt på 1960-tallet gjennomførte han NATOs *Defence College* i 1964 og Forsvarets høgskole i 1965. 

I 1966 ble han utnevnt til ambassadør til Colombia med sideakkrediteringer til Venezuela og Ecuador. To år etter ble Bogotá-ambassaden nedlagt og Lydvo flyttet til  Norges ambassade i Caracas som var nyåpnet i 1968. I 1972 ble han utnvnt til Norges ambassadør til Island. Et viktig arbeid på den tiden var håndteringen av Norges rolle i den såkalte torskekrigen. Fra 1977 til 1980 var han ambassadør til Tsjekkoslovakia, deretter ambassadør til Marokko fra 1980 til 1984. Hans siste utestasjonering var fra 1984 til 1986, som ambassadør til Australia med sideakkreditering til New Zealand og Papua Ny-Guinea. 

Lydvo var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (1969) og var innehaver av Den islandske falkeorden.

Olav Lydvo var gift med Jessie Sheila Macgregor (1930–2018) fra Skottland. 

## Referanser
Etiopisk fjellhare

**Etiopisk fjellhare**, **Starcks hare** eller **balehare** (*Lepus starcki*) er en hareart som er stedegen for de etiopiske høylandene i Afrika, der den opptrer på begge sider av Riftdalen og er spesielt tallrik i Balefjellene.

Etiopisk fjellhare har blekbrun pels på ryggen og langs øvre del av flankene, mens den blir lysere nedover sidene og i buken. Halen er hvit med sort stripe. De lange ørene har tydelige sorte tupper. Hode og kropp utgjør cirka 42–60&nbsp;cm og vekten ligger på 2–4&nbsp;kg. Halen utgjør omkring 7,5–11&nbsp;cm.

Svært lite er kjent om denne harens levesett, annet enn at den er tallrik i et svært begrenset utbredelsesområde i de etiopiske høylandene, der den trives i både afromontan- og afroalpin sone (typisk lyngheier og gressland) i høyder på omkring 2&nbsp;140–4&nbsp;380&nbsp;moh.

Arten opptrer som sekundærbyttedyr for etiopisk ulv (*Canis simensis*) i tider med liten tilgang på ulvens primære byttedyr, kjemperotrotta (*Tachyoryctes macrocephalus*), som også lever i den afroalpine sonen. I tillegg er etiopisk fjellhare byttedyr for blant annet rovfugler.

Tidligere ble etiopisk fjellhare regnet som en underart til både *L. capensis* (kapphare) og *L. europaeus* (sørhare/felthare), men nå regner de fleste den som en selvstendig art.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Adolf Deissmann

**Gustav Adolf Deissmann** (eller *Deißmann*, født 7. november 1866 i Langenscheid i det nettopp prøyssiske hertugdømmet Nassau, død 5. april 1937 i Wünsdorf (nå en bydel i Zossen)) var en tysk protestantisk teolog og papyrolog.

## Liv og virke
Adolf Deißmann ble professor i Det nye testamentets eksegese i 1897 i Heidelberg og 1908 i Berlin. Han konsentrerte hoveddelen av sitt vitenskapelige arbeid til utforskningen av gresk språk på hellenistisk tid. Han holdt i 1907 forelesninger i Cambridge (han var æresdoktor i teologi ved flere britiske universiteter), i 1910 og i 1918, innbudt av Olaus Petristiftelsen, forelesninger i Uppsala (om Paulus og om den tyske vitenskapelige teologiens betydning for kirkens enhet). Under første verdenskrig var han en av Tysklands åndelige ledere på protestantisk side av konfesjonsskillet, ikke minst gjennom publikasjonen "Evangelische Wochenbriefe" (1914-21). 

Gjennom erkebiskop Nathan Söderblom brevvekslet han i 1918 med erkebiskopen av Canterbury, Randall Davidson, for å fremme fred og barmhjertighet. Deißmann ble i 1930 innvalgt som utenlandsk medlem av det svenske Vetenskapsakademien.

## Bibliografi (utvalg)
* 1892, *Die neutestamentliche Formel "in Christo Jesu" untersucht* (Habilitationsschrift)
* 1895, *Bibelstudien.  Beiträge, zumeist aus den Papyri und Inschriften, zur Geschichte der Sprache, des Schrifttums und der Religion des hellenistischen Judentums und des Urchristentums*, Marburg
* 1897, *Neue Bibelstudien.  Sprachgeschichtliche Beiträge, zumeist aus den Papyri und Inschriften, zur Erklärung des Neuen Testaments*, Marburg
* 1901, *Bible Studies: Contributions chiefly from papyri and inscriptions, to the history of language, the literature and the religion of Hellenistic Judaism and primitive Christianity*, A. Grieve, transl., Edinburgh
* 1905, *Veröffentlichungen aus der Heidelberger Papyrus-Sammlung.  I, Die Septuaginta-Papyri und andere altchristliche Texte*,  Heidelberg
* 1908, *The philology of the Greek bible: its present and its future*, L.R.M. Strachan, oversettelse, London
* 1908, *Licht vom Osten.  Das Neue Testament und die neuentdeckten Texte der hellenistisch-römischen Welt*, Tübingen (beste utgave: 1923)
* 1910, *Light from the ancient East.  The New Testament illustrated by recently discovered texts of the Graeco-Roman world*, L.R.M. Strachan, transl., London
* 1910, *Urgeschichte des Christentums*
* 1911, *Paulus.  Eine kultur- und  religionsgeschichtliche Skizze*, Tübingen (svensk 1910)
* 1914-21, *Evangelischer Wochenbrief*
* 1914-17, *Protestant Weekly Letter*
* 1923, 	*The religion of Jesus and the faith of Paul.  The Selly Oak Lectures, 1923 on the communion of Jesus with God & the communion of Paul with Christ*, W.E. Wilson, trans., London
* 1925, ‘Adolf Deissmann’, in *Die Religionswissenschaft der Gegenwart in Selbstdarstellungen*, E. Stange, ed., Leipzig, pp.&nbsp;42–78
* 1917, *Die Stockholmer Bewegung. Die Weltkirchenkonferenzen zu Stockholm 1925 und Bern 1926 von innen betrachtet*

## Referanser


## Kilder
*
Ulrich Wilcken

**Ulrich Wilcken** (født 18. desember 1862 i Stettin, død 10. desember 1944 i Baden-Baden) var en tysk historiker og papyrusforsker.

Wilcken var professor i Berlin i papyrologi 1917-31. Han konsentrerte seg hovedsakelig om papyrusforskning og var en av sin tids fremste representanter. Wilcken grunnla i 1900 tidsskriftet *Archiv für Papyrusforschung*. Foruten papyrologi befattet han seg med Aleksander den stores tid, og skrev også en kortfattet framstilling av den greske historien.

Wilcken ble valgt inn som medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i 1936.

## Bibliografi
* *Alexander der Grosse* (1931)
* *Griechische Geschichte im Rahmen der Altertumskunde* (1924)
* *Griechische Ostraka aus Ägypten und Nubien* (1899)
* *Grundzüge und Chrestomathie der Papyruskunde* (1912 med Ludwig Mitteis)
* *Urkunden der Ptolemäerzeit* (1922-35)

## Referanser
2. divisjon fotball for menn 1984

**2. divisjon fotball for menn 1984** var det nest øverste nivået i norsk fotball. 24 lag var fordelt på 2 avdelinger med 12 lag i hver.

## Opp- og nedrykk
Begge avdelingsvinnerne rykket direkte opp til 1. divisjon 1985. Nummer to i hver avdeling spilte kvalifisering mot nummer 10 i 1. divisjon om opprykk. De tre nederste lagene fra hver avdeling rykket ned.

Direkte opprykk:  (avdeling A) og  (avdeling B)

Kvalifisering:  beholdt plassen etter kvalifiseringskamper mot  (avdeling A) og  (avdeling B)

Nedrykk: 
,  og  fra avdeling A, 
,  og  fra avdeling B

## Avdeling A

## Avdeling B

## [[Kvalifisering til Eliteserien i fotball|Kvalifisering]]
*  -  2-2
*  -  4-1
*  -  0-0

## Se også
*Kvalifisering til Eliteserien i fotball

## Kilder
*rsssf.no
Norges ambassade i Reykjavik

**Norges ambassade i Reykjavik** er en norsk utenriksstasjon. Ambassaden huser den norske ambassadør til Island og hans stab. Adressen er Fjólugata 17 i Reykjavík.

Frem til unionsoppløsningen 1905 var Norge representert gjennom den svenske utsending til København. Fra 1905 til 1944 var Norge representert gjennom Norges sendemann ved Norges ambassade i København. Island ble uavhengig fra Danmark under andre verdenskrig, og republikken Island ble etablert den 17. juni 1944. Siden da har Norge hatt egen sendemann.

## Sendemenn og ambassadører
*1261–1264 Hallvard Gullsko
*1940–1945 August Esmarch, sendemann ved Norges legasjon i København
*1945–1958 Torgeir Anderssen-Rysst 
*1958–1962 Bjarne Børde
*1962–1965 Johan Zeier Cappelen
*1965–1967 Tor Myklebost
*1967–1968 Helge Akre
*1968–1972 August Christian Mohr
*1972–1977 Olav Lydvo
*1978–1985 Annemarie Lorentzen
*1985–1987 Niels Lauritz Dahl
*1988–1994 Per Aasen
*1993–1996 Nils Oskar Dietz
*1997–1999 Knut Elias Taraldset
*1999–2003 Kjell Halvorsen
*2003–2010 Guttorm Vik
*2007–2010 Margit Fredrikke Tveten
*2010– Dag Wernø Holter

## Eksterne lenker
* Ambassadens nettsted
Afroalpin sone

**Afroalpin sone** refererer primært til det spesielle økosystemet som eksisterer i de etiopiske høylandene, nordøst i Afrika. Det aller meste av denne sonen ligger i Etiopia, men en liten del av den strekker seg også over grensen mot Somalia. Sekundært brukes også begrepet til å beskrive lignende soner i andre afrikanske fjellmassiver.

Den afroalpine sonen strekker seg fra tregrensen på cirka 3&nbsp;200&nbsp;moh og oppover. I mellom 3&nbsp;200&nbsp; og 3&nbsp;500&nbsp;moh kalles imidlertid sonen gjerne *sub-afroalpin*, mens den over 3&nbsp;500&nbsp;moh kalles *afroalpin*. Førstnevnte er den mest næringsrike.

## Afroalpint klima
Den afroalpine sonen inneholder kjeder av fjell, med fjellsider, fjelldaler, fjellplatåer og høye fjelltopper der temperaturen gjerne ligger på omkring 0° C året rundt, av og til med et lite snødekke som kan vare i et par dager. Det fuktige klimaet i de etiopiske høylandet, som også er det største afroalpine habitatet i hele Afrika, ligger imidlertid nær ekvator og er omgitt av tørre savanner og ørkenområder som sterkt påvirker klimaet. Det fører til at klimaet gjerne er mer skiftende i løpet av et døgn, enn gjennom året som sådan.

## Fjellene
De etiopiske høylandene består av et 1&nbsp;589&nbsp;000 haa stort vulkansk fjellmassiv som ligger i 3&nbsp;000&nbsp;m høyde eller mer over havet. Massivet deles i to enorme platåer av Riftdalen (fra nordøst til sørvest), som har en gjennomsnittlig bredde på cirka 80&nbsp;km. Det sørøstre platået strekker seg over grensen til Somalia. De største fjellene ligger i Amhara-regionen (Gonder, Gojam, Wello og Shewa), Oromia-regionen (Bale og Arsi), Southern People´s Nation National-regionen (Gamgofa og Sidamo), og i Tigray-regionen.

## Økosystemet
I dette unike økosystemet, som har stort biologisk mangfold, lever det er rekke endemiske arter, som for eksempel etiopisk ulv, etiopisk fjellhare, kjemperotrotte og en rekke stedegne amfibier og plantevekster. Landskapet består av fjellgrunn med et lavaholdig jordsmonn, som blir mer porøs til høyere en kommer, som er bevokst av ulike gressorter, lyngtyper, moser og småvokst krattskog. Mest humus akkumuleres der planteveksten er størst, avhengig av fuktighet og temperatur. Vegetasjonen forøvrig i den afroalpine sonen karakteriseres av vekster i slektene *[[Dendrosenecio]]* spp., *[[Lobelia]]* spp. og *[[Helichrysum]]* spp.

## Områdebeskyttelse
Med unntak av Simien nasjonalpark (220&nbsp;km²), etablert i Amhara-regionen i 1969, og Bale nasjonalpark (2&nbsp;200&nbsp;km²), etablert i Oromia-regionen i 1971, er fjellene i Etiopia for det meste uten noen former for beskyttelse og konserveringstiltak.

## Kilder
* Afroalpine and Sub-Afroalpine Ecosystem. Ethiopian Institute of Biodiversity. Besøkt 2013-10-01
Steinkjer Friidrettsklubb

**Steinkjer Friidrettsklubb** (stiftet 4. desember 1986) er en friidrettsklubb fra Steinkjer.

Klubben er en sammenslåing av Steinkjer I&FK Friidrett og Beitstad IL Friidrett, og senere også Sør-Beitstad IL. Klubben har siden den ble opprettet, vært den dominerende friidrettsklubben i Trøndelag.

Kjente utøvere:
* Toril Lauritsen
* Henrik Sandstad
* Lars Eric Sæther
* Magnus Husby Rostad
* Synne Husby Rostad
* Eivind Jenssen
* Rachel Nordtømme
* Nina Katrine Brandt
* Eirik Røe
*Tara Marie Norum
*Emily Rose Norum
*Roald Frøskeland
*Mathias Flak
*Bastian Elnan Aurstad

## Eksterne lenker
*
Lyddemping

**Lyddemping** eller **støydemping** er samlebetegnelser på måter å hindre spredning eller refleksjon av uønskede lyder (støyforurensning). Steder hvor man ønsker lyddemping kan for eksempel være i biler, musikkstudioer eller ventilasjonsanlegg, og lyddempingen kan oppnås ved hjelp av å sette opp demperplater som separerer eller absorberer lydenergien og gjør den om til varme.

Hvilke materialer som brukes i lyddemping bestemmes av bl.a. tetthet, masse, tykkelse, utforming, porøsitet og resonans. Disse faktorene påvirker hvor mye lyd som blir absorbert, hvilke frekvenser som blir dempet mest effektivt, og hvor mye lyd som blir reflektert, og hvordan. Eksempler på materialer som brukes er asfalt og steinull.

## Se også
* Diffusjon
Geer

**Geer** er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av sju delkommuner: Geer, Boëlhe, Hollogne-sur-Geer, Lens-Saint-Servais, Omal, Darion og Ligney. Elva Geer (Jeker) som renner gjennom kommunen har gitt den dens navn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hannut

**Hannut** (nederlandsk: Hannuit) er en kommune og by i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av 18 delkommuner: Hannuit, Abolens, Avernas-le-Bauduin, Avin, Bertrée, Blehen, Cras-Avernas, Crehen, Grand-Hallet, Lens-Saint-Remy, Merdorp, Moxhe, Petit-Hallet, Poucet, Thisnes, Trognée (Truielingen), Villers-le-Peuplier og Wansin.

Slaget ved Hannut fant sted fra 12. til 14. mai 1940 som det første stridsvognslaget under franske og tyske enheter under annen verdenskrig. Det var også det tyske angrepets største stridsvognsslag. I taktisk forstand var dette en fransk fremgang, ettersom deres stridsvogner var de de fleste tyske stridsvogner overlegne og tilførte tyskerne store tap. Men franskmennene disponerte sine krefter lite dynamisk, og den overordnede situasjonen som oppstod, foranlediget en fransk retrett som tyskerne kunne utnytte slik at slaget må betraktes som en tysk strategisk seier. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lincent

**Lincent** (nederlandsk: Lijsem) er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Lincent (Lijsem), Pellaines (Pellen) og Racour (Raatshoven).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Barbro Maria Tiller

**Barbro Maria Tiller** (født 27. juli 1953 i Trondheim) er en norsk billedkunstner. Hun bor og arbeider i fødebyen, og har atelier ved Lademoen Kunstnerverksteder. Hun er utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim (1974–1978). Hun arbeider med maleri, collage, tegning, grafikk, men også med mer idébaserte kunstprosjekter. Hun er datter av kunstnerparet Lars Tiller og Gudrun Roos.

Flere arbeider av Barbro M. Tiller er innkjøpt av blant annet Norsk kulturråd, Trondheim kommune og Sør-Trøndelag Fylkeskommune. Hun har deltatt på en lang rekke kollektivutstillinger, som Statens Kunstutstilling (Høstutstillingen) og Trøndelagsutstillingen. Trondhjems Kunstforening og Trøndelag senter for samtidskunst er blant noen av stedene hun har hatt separatutstillinger. Tiller har også mottatt stipendier, blant annet fra Norsk kulturråd og  Billedkunstnernes vederlagsfond.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Barbro M. Tiller sin hjemmeside  (med blant annet CV)
* Barbro M. Tiller på Lademoen Kunstnerverksteder