Eurovision Song Contest 1986

**Eurovision Song Contest 1986** var den 31.&nbsp;utgaven av Eurovision Song Contest, EBUs årlige sangkonkurranse for organisasjonens medlemmer. Konkurransen ble arrangert av NRK lørdag 3. mai 1986 i Grieghallen i Bergen. Dette var første gang konkurransen ble arrangert i Norge – takket være Bobbysocks' seier med «La det swinge» året før. Åse Kleveland var programleder, og Egil Monn-Iversen var musikalsk leder for Kringkastingsorkestret. Dette ble også Sissel Kyrkjebøs store gjennombrudd som artist, da hun opptrådte i pausen med «Nystemten».

Til sammen deltok 20 land. Island debuterte i konkurransen, mens Nederland og Jugoslavia var tilbake etter fraværet i 1985. Samtidig trakk Hellas og Italia seg. 

Forhåndsfavoritten Belgia vant en klar seier med 13-årige Sandra Kim og sangen «J'aime la vie». Dette var Belgias første og hittil eneste seier i konkurransen. Kim er også den yngste som noen gang har vunnet konkurransen. Med den nedre aldersgrensen på 16 år som ble innført i 1990, kan ikke denne aldersrekorden bli slått. Fransk dominerte seierspallen, for også andreplassen Sveits og tredjeplassen Luxembourg hadde franskspråklige bidrag. Irland ble nummer fire, mens Sverige tok femteplassen. Ketil Stokkan representerte Norge på hjemmebane med «Romeo». Med seg på scenen hadde han  og Olav Klingen fra Great Garlic Girls, og dette var første gang dragartister deltok i Eurovision Song Contest. Det norske bidraget fikk 44 poeng og ble nummer 12 av 20. 

## Bakgrunn

### Bergen blir vertsby
Da Bobbysocks vant konkurransen i 1985 med «La det swinge», fulgte nærmest en nasjonal folkefest i Norge. Dette var Norges første seier i konkurransen, og dermed fikk Norge også arrangere konkurransen for første gang året etter. Men midt i seiersrusen oppsto det også raskt en lokaliseringsdebatt om hvor finalen i 1986 skulle holdes. Flere byer kom raskt på banen, blant andre Oslo, Bergen, Trondheim og Stavanger. Etter lange sonderinger falt valget på Bergen og Grieghallen, og beslutningen ble offentliggjort av kringkastningssjef Bjartmar Gjerde direkte på *[[Dagsrevyen]]* sommeren 1985. Arenaen Grieghallen ligger sentralt i Bergen og sto ferdig i mai 1978. Hallens hovedkonsertsal, Griegsalen, har 1610 sitteplasser. Dette var langt lavere enn året før, da rundt 7500 publikummere var på plass i Scandinavium. Stavanger Forum hadde vært den hardeste konkurrenten til Grieghallen, og NRK la den norske finalen i 1986 til Stavanger som et slags plaster på såret. 

### Island debuterer
Finalen ble lagt til lørdag 3. mai, og 20 land stilte til start – en tangering av rekorden fra 1978, 1981 og 1983. Island debuterte i konkurransen, etter å ha fått på plass en fast satellittforbindelse med resten av Europa. Island hadde riktignok sendt konkurransen i opptak siden 1970, og direkte fra og med 1983. Men den islandske kringkasteren RÚV hadde holdt tilbake en deltakelse i frykt for å måtte ta på seg kostnadene ved en eventuell seier. I 1986 var imidlertid teknikken og økonomien god nok til at sagaøya kunne stille i konkurransen for første gang. Dermed deltok hele Norden for første gang i konkurransen.

Nederland og Jugoslavia var tilbake etter fraværet året før, mens Italia trakk seg av ukjente grunner. Hellas var opprinnelig blant deltakerne, men trakk seg kort tid før finalen – angivelig på grunn av at finalen kolliderte med den gresk-ortodokse påsken. Hellas hadde til og med holdt en nasjonal finale, som Polína og låten «Vangón-li» (gresk transkripsjon av det franske ordet for sovevogn, *wagon-lit*) hadde vunnet. Sangen skulle vært nummer 18 ut i finalen i Bergen. Dermed sank deltakerantallet fra 21 til 20.

## Sendingen

Finalen var NRKs største tv-produksjon til da, og showet ble en stor mulighet for kringkasteren og Norge å vise seg frem for et større internasjonalt publikum. I innledningen til showet, og i postkort-filmene før hvert bidrag, viste NRK bilder av Bergen og vakker, norsk natur. «Det skulle se litt storslått ut, litt nært og menneskelig, og da har du en sending som går inn hos publikum, stort sett», sa showets produsent John Andreassen i et intervju med NRK i 2015.

Sendingen startet med en kortfilm av norsk natur, nordlys, fjorder, sjø og hav. Underveis i filmen ble det vist akvareller av norsk natur, ført i penselen av maleren Kåre Tveter. Mot slutten av filmen kom Bergen by til syne, filmet fra Ulriken. Deretter dukket Grieghallen opp, som «åpnet» seg og tok seerne med inn i Griegsalen og dens 1600 tilskuere. I salen satt blant andre kronprinsfamilien: daværende kronprins Harald, kronprinsesse Sonja, prinsesse Märtha Louise og prins Haakon Magnus.

Scenedekoren etterlignet norsk vintermiljø, med store gjennomsiktige «iskrystaller» som kunne dreies, flyttes og lyssettes – alt etter behov. Scenedekoren var laget av scenograf Per Fjeld, og lyssettingen ble utført av lysmester Asbjørn W. Hagen. Til venstre på scenen satt Kringkastingsorkestret, med rundt 60 musikere kledd i hvitt. Orkesteret var under ledelse av Egil Monn-Iversen, i tillegg hadde de fleste deltakernasjonene egne dirigenter som ledet orkesteret under sitt respektive bidrag. Midt på scenen var det en stor trapp opp til bakrommet og artistenes green room.

### Kjolespekulasjoner
Ned den store trappen kom programleder Åse Kleveland gående i en fotsid kjole i «sølvskimrende silke, overbrodert med perler, stener og paljetter, med syrinfarget skjørt under», ifølge kommentator Knut Bjørnsen.. På forhånd hadde pressen spekulert intenst på hva slags kjole Kleveland skulle ha på seg under sendingen. Kjolespekulasjonene var så omfattende at Kleveland selv ble overrasket. I et intervju med NRK i 2007 sa hun: «Hysteriet omkring hva jeg skulle ha på meg, var ikke til å tro. Det var dager da jeg trodde det skulle kom opp ukebladjournalister av undertøysskuffen min».

Kleveland åpnet showet med å ønske velkommen på en rekke språk, før hun sang musikkstykket «Welcome to Europe», komponert for anledningen av Egil Monn-Iversen. På slutten av stykket hadde Monn-Iversen komponert inn eurovisjons-fanfaren «Te Deum» og elementer fra «I Dovregubbens hall». I teksten sang blant annet Kleveland «Soon we will know who'll be the best – in the Eurovision Song Contest» (norsk: *snart får vi vite hvem som blir den beste – i Eurovision Song Contest*).

Deretter holdt Kleveland en introduksjon på engelsk og fransk, der hun uttrykte stor glede over at Norge omsider hadde æren av å arrangere finalen. Blant annet sa Kleveland at Norges vei i Eurovision Song Contest har «vært ganske tornefull, faktisk. Så du kan se for deg hvor glade vi ble da vi omsider vant i fjor». Hele sendingen fra Grieghallen varte i 2 timer og 43 minutter og hadde et potensielt publikum på 700 millioner seere i 33 land.

Startrekkefølgen var avgjort ved loddtrekning høsten før. Luxembourg åpnet sendingen som det 500. bidraget i konkurransens historie, mens Portugal avsluttet sendingen. Norge fikk startnummer fire. Hvert land ble introdusert av en kort postkort-film med bilder fra ulike steder i Norge, og deretter med bilder av landets deltaker. Postkort-filmen ble avsluttet med et postkort der det sto «Hilsener fra Norge» på deltakerlandets eget språk.

### Norges bidrag

Den norske finalen var den største til da og ble for første gang arrangert utenfor Oslo. Stedet var Stavanger Forum, og finalen ble arrangert lørdag 22. mars med Jarl Goli som programleder. I konkurranse med ni andre låter, vant Ketil Stokkan med sin egenkomponerte sang, «Romeo». Sangen fikk ingen stor kommersiell suksess i Norge, men lå fire uker på den norske singellisten med femteplass som beste notering. Albumet *[[Romeo (album)|Romeo]]* solgte bare 7500 eksemplarer, og plateselskapet Slagerfabrikken tapte rundt 750&nbsp;000 kroner på lanseringen. Selskapets Audun Tylden innrømmet senere at de hadde forregnet seg: «Vi trodde vi skulle få mer igjen efter alle pengene og all innsatsen vi la ned i Bergen. Det har aldri skjedd at en norsk Grand Prix-artist har solgt så dårlig.» hevdet Tylden.

I Eurovision Song Contest dirigerte Egil Monn-Iversen det norske bidraget. Sammen med artist Ketil Stokkan var koristene Kari Gjærum, Sigvart Dagsland og Frank Ådahl på scenen. I tillegg deltok Jonny Nymoen og Olav Klingen fra Great Garlic Girls. De var utkledd som Romeo og Julie i pantomime-stil og utførte et dansenummer kreert av koreografen Simen Sand. Dette var første gang dragartister deltok i Melodi Grand Prix og Eurovision Song Contest.

Tross den originale og livlige fremføringen fikk det norske bidraget bare 44 poeng og en tolvteplass. Stokkan representerte Norge på nytt i Eurovision Song Contest 1990 med «Brandeburger Tor», mens to artister fra Great Garlic Girls deltok i Melodi Grand Prix 2006 under navnet Queentastic.

Knut Bjørnsen kommenterte sendingen for NRK Fjernsynet og NRK P1 og P2. Sendingen ble sendt i stereo på radio. Den norske juryen satt i Oslo, og journalist Nina Matheson leste opp de norske poengene under avstemningen. 

### Pausenummeret
Før avstemningen viste NRK en film som var filmet i Bergen og omegn uken før finalen. I filmen dukket sangeren Sissel Kyrkjebø og fløytist Steinar Ofsdal opp og fremførte ulike sanger med tilknytning til Bergen. Egil Monn-Iversen sto for arrangementet. På slutten av pausenummeret ble seerne tatt tilbake til Grieghallen, der en bunadskledd Sissel Kyrkjebø (da knapt 17 år gammel) gikk på scenen og sang «Udsigter fra Ulrikken» – også kjent som «Bergensiana» og «Nystemten» – akkompagnert av Kringkastingsorkestret. Et patriotisk bergenspublikum reiste seg og sto under hele fremføringen, noe som kom overraskende på produksjonsteamet i NRK og tilreisende. For Sissel Kyrkjebø ble opptredenen i Eurovision Song Contest hennes store, karrieremessige gjennombrudd.

### Avstemningen
I forkant av avstemningen kom programleder Åse Kleveland med et hint om telefonavstemning som fremtidig metode for å kåre vinneren. «Jeg ville gladelig ha invitert dere alle til å delta i avstemningen, men så langt har ikke den teknologiske utviklingen kommet enda», sa programleder Kleveland til seerne. Først elleve år senere gjorde EBU et forsøk med telefonavstemning, og i 1998 ble telefonavstemning tatt i bruk i full skala for å kåre vinneren av Eurovision Song Contest. 

I stedet ble vinneren kåret med nasjonale juryer. Hvert deltakerland hadde en jury med elleve lekfolk mellom 16 og 60 år, som bedømte de andre landenes sanger med poeng fra 1 til 5. Deretter summerte jurysekretæren sammen stemmene. Sangen som fikk flest jurystemmer, ble tildelt 12 poeng fra den nasjonale juryen. Andreplassen fikk 10, tredjeplassen 8, fjerdeplassen 7 og så videre ned til tiendeplassen som fikk 1 poeng. Altså ga hver jury 12, 10 og 8–1 poeng til sine ti favorittsanger. Det var ikke lov å stemme på bidraget fra sitt eget land. Oppsynsmann for avstemningen var Frank Naef fra EBU. Hvert land hadde en representant som leste opp juryens poeng via telefon på direkten under avstemningen. 

Det første landet til å stemme, var Luxembourg. 20 år tidligere hadde programleder Åse Kleveland deltatt i konkurransen i nettopp Luxembourg. Der endte hun på en tredjeplass med Arne Bendiksens «Intet er nytt under solen» – noe også Frank Naef påpekte like før han satte i gang avstemningen. Frem til 1996 var Klevelands tredjeplass Norges beste plassering, sett bort fra seirene i 1985 og 1995.

Avstemningen ble raskt en parademarsj for forhåndsfavoritten Sandra Kim fra Belgia. Alle landene i første halvdel av avstemningen hadde Belgia i sin topp tre, og Belgia tok en klar ledelse med Sveits på andreplass. Den norske juryen hadde Luxembourg på topp, Danmark som nummer to og vinnerlandet Belgia på tredjeplass. Til slutt vant Belgia med 176 poeng – hele 36 poeng foran Sveits på andreplass. Først i 1993 ble Belgias poengrekord slått, da irske Niamh Kavanagh fikk 187 poeng for «In Your Eyes». 

### Reaksjoner på showet
Showet fra Bergen ble teknisk sett avviklet prikkfritt og uten noen større problemer. Sendingen fikk også ros og godord fra en rekke hold, blant annet fra tv-folk i Norge og utlandet. Sammenlignet med finalen i Göteborg året før, ble NRKs produksjon likevel en heller dempet og rolig sending. *[[Norsk musikkinformasjon|Ballade.no]]* kalte sendingen «en relativt trist finale midt i den plastikkpregede jappetiden». Bergens turistsjef, Ola Hiis Berg, mente det ble «for mye is og kulde» i filmene under sendingen. Berg mente også at scenekulissene også «understreket myten om et kjølig nord – en myte vi ønsket å ta livet av ved å vise en mykere og varmere side av Norge enn snøkledte vidder og fjell.» 

Tross de blandede tilbakemeldingene fra presse og anmeldere, samlet finalen fra Bergen de fleste norske seere. Eurovision Song Contest ble det mest sette programmet på norsk fjernsyn i&nbsp;1986, og 89&nbsp;prosent av nordmenn over 15 år så finalen, ifølge en ScanFact-undersøkelse utført blant 200 nordmenn. Undersøkelsen ble gjort på oppdrag for avisen *[[VG]]*.

Sjefregissør for Eurovision Song Contest 1986 var John Andreassen, som tidligere hadde stått bak en rekke store norske underholdningsprogrammer siden 1960-årene. Prosjektleder var Per Selstrøm, mens Harald Tusberg var ansvarlig produsent. Sjefdirigent og musikalsk ansvarlig var Egil Monn-Iversen. Terje Fjærn var assisterende musikalsk ansvarlig, mens Pete Knutsen var musikkprodusent.

## Deltakere
Liste over deltakerne og det offisielle resultatet. Tabellen er rangert etter startrekkefølge, plasseringen og poengsummen finnes i kolonnene til høyre.

## Tilbakevendende artister

## Poengtavle
Tavlen er ordnet etter stemmerekkefølgen i finalen.

### 12 poeng
Hvert land ga 12 poeng til sin favoritt. Under er en oversikt over alle 12-poengere som ble avgitt under avstemningen.

## Hendelser

### Folkefest i Bergen
I forkant av finalen arrangerte vertsbyen en rekke større og mindre fester for å markere konkurransen. Blant annet arrangerte Bergen fjordturer med skoleskipene «Statsraad Lehmkuhl» og SS «Christian Radich». Byen laget også et skihopp i Johanneskirkebakken midt i Bergen sentrum. Rennet ble omtalt som «verdens største i en bygate», og Roger Ruud vant med et hopp på vel 21 meter. Snøen til skihoppet var fraktet med tog fra Finse.

På Fisketorget ble det laget et langt laksebord med  kanapeer, og etter finalen 3. mai ble det tent varder på byens syv fjell. Arrangementet ble deretter avsluttet med et fyrverkeri. Også i Oslo var det flere markeringer i anledning Eurovision Song Contest.

### Strid om vinnerens alder

Størst oppmerksomhet fikk naturlig nok vinneren Sandra Kim. Hun var den store favoritten i forkant av konkurransen og ble fulgt tett av norsk og utenlandsk presse. Under en pressetur med Fløibanen, måtte vognen stoppe ved det nest siste stoppet før Fløien stasjon på grunn et sikkerhetsproblem. Vognen skled et par meter bakover, før passasjerene måtte klatre ut. Norsk presse moret seg også over at Sandra Kim bare ønsket seg iskrem dersom hun skulle vinne.

Sandra Kim vant også, og hadde før seieren fortalt presse og produsenter at hun var 14 år. Etter seieren ble det imidlertid kjent at hun bare var 13 år. Det var ingen aldersbegrensninger på denne tiden, men Sveits som ble nummer to, krevde at Belgia skulle diskvalifiseres. Den europeiske kringkastingsunion (EBU) tok imidlertid ikke protesten til følge. Dette var andre gang Sveits protesterte mot vinneren. Første gang var i 1963, da Danmark vant like foran Sveits etter at den norske juryen endret på poengene sine. Heller ikke da ble den sveitsiske protesten tatt til følge.

Fra og med 1990 innførte EBU 16-års aldersgrense for å delta, og dermed vil Sandra Kim forbli den yngste vinneren av konkurransen gjennom tidene.

### Angrepet mot kronprinsesse Sonja
Den mest dramatiske hendelsen skjedde like før showets start, da kronprinsfamilien ankom Grieghallen. Da de kongelige var på vei opp den røde løperen, klarte en sinnsforvirret, lokal kvinne å ta seg forbi sperringene og kaste en illeluktende væske over kronprinsesse Sonja. Kvinnen ble raskt pågrepet og ført bort fra området. Det viste seg også at væsken ikke var farlig, men en blanding av vann, olje og pepper. Kronprinsessen fortsatte inn i Grieghallen og ble vasket og stelt av NRKs sminkører og kostymepersonell. Hendelsen fikk ingen konsekvenser for sendingen, og kronprinsfamilien satt som planlagt i salen gjennom hele finalen.

Politiet i Bergen bekreftet kort tid etter at den angripende kvinnen hadde handlet på egen hånd, uten noen form for politiske eller religiøse motiver. Hun ble senere fremstilt for en psykiater.

### Bombetrusselen mot finalen
I flere år etter konkurransen holdt politiet og Grieghallens ledelse skjult for allmennheten at det ble ringt inn en bombetrussel under sendingen. Innringeren hevdet at det var plassert en bombe i Griegsalen, og at den ville detonere under sendingen. Med kronprinsfamilien i salen og angrepet mot kronprinsesse Sonja like før, var beredskapen ekstra skjerpet. En stund vurderte politiet om sendingen skulle avbrytes, og salen evakueres. Men før sendingen hadde politiet gått grundig gjennom salen og scenen med bombehunder, og trusselen ble derfor raskt vurdert som falsk. Bergens daværende politimester Oskar Hordnes besluttet at sendingen skulle fortsette, og showet ble avholdt uten problemer.

## Dirigenter
Mens Egil Monn-Iversen var sjefdirigent, hadde de fleste landene med sin egen dirigent. Under er en liste over deltakerlandenes dirigenter, listet etter startrekkefølgen.

## Kommentatorer og poengopplesere

### Poengopplesere
Hvert land hadde en talsperson som annonserte sitt lands poeng på engelsk eller fransk over telefon. Under er talspersonene i samme rekkefølge som under avstemningen:

# Frédérique Ries
# Enver Petrovci
# Patricia Lesieur
# Nina Matheson
# Colin Berry
# Guðrún Skúladóttir
# Joop van Zijl
# Ümit Tunçağ
# Matilde Jarrín
# Michel Stocker
# Yitzhak Shim'oni
# John Skehan
# Jacques Olivier
# Christoph Deumling
# Anna Partelidou
# Tilia Herold
# Agneta Bolme Börjefors
# Bent Henius
# Solveig Herlin
# Margarida Andrade

### Kommentatorer og sendinger
33 land sendte finalen, og de fleste hadde kommentatorer som formidlet informasjon og hendelser direkte til seerne. Oversikt over kommentatorer og poengopplesere under Eurovision Song Contest 1986:

} Australia
|SBS
|SBS TV
|Brukte BBC-kommentaren til Terry Wogan. Vist i opptak dagen etter
|-
! scope="row" style="text-align:left; font-weight:normal;" | Hellas
|ERT
|ERT1
|Mako Jeorjádou
|-
! scope="row" style="text-align:left; font-weight:normal;" | Polen
|TP
|TP1
|Ukjent, vist i opptak 24. mai
|-
! scope="row" style="text-align:left; font-weight:normal;" | Russland
|CT USSR
|Program 1
|Ukjent, vist i opptak 30. mai
|-
! scope="row" style="text-align:left; font-weight:normal;" | Tsjekkoslovakia
|ČST
|ČST2
|Ukjent, vist i opptak 2. juni
|-
! scope="row" style="text-align:left; font-weight:normal;" | Ungarn
|MTV
|MTV1
|Ukjent
|}

## Se også
* Melodi Grand Prix 1986

## Noter


## Referanser


## Litteratur
* 

* 

## Eksterne lenker
* Offisiell nettside for Eurovision Song Contest 1986
* Hele finalen på NRK TV
* ''Bergen 3. mai'' – bak kulissene-dokumentar om Eurovision Song Contest Tilgjengelig på NRK TV