St Davids

**St Davids** (walisisk: *Tyddewi*), formelle navn *St David's and the Cathedral Close* en by og et samfunn i Pembrokeshire i Wales. Den ligger ved elven Alun, på St David's halvøy i Pembrokeshire, Wales. Det er Storbritannias minste by, med omkring 1750 innbyggere i henhold til folketellingen i 2021. Denne type bystatus forbeholdes normalt større byer, men det er ikke den minste byen etter kommunegrense (som er City of London). 

St Davids fikk bystatus på 1100-tallet. Dette kommer ikke automatisk, men i England og Wales ble den tradisjonelt gitt til katedralbyer i henhold til praksiser som ble fastsatt tidlig på 1540-tallet, da Henrik VIII opprettet bispedømmer. Bystatusen gikk tapt i 1886, men ble gjenopprettet i 1994 etter anmodning fra dronning Elizabeth II.  Byen er den *[[de facto]]* geistlig hovedstad i Wales og hvor skytshelgen i Wales er gravlagt, den hellige David, som har gitt byen sitt navn.

Byen har vokst opp omkring St Davidskatedralen, som er viet til Wales’ nasjonalhelgen. I middelalderen var byen et viktig pilegrimsmål. Ruiner av biskopens palass, fra det 1300-tallet, ligger ved siden av katedralen, og holdes vedlike av etaten Cadw, som ansvar for historiske minnesmerker i Wales. Den er den eneste byen i Storbritannia som i sin helhet ligger i en nasjonalpark, nærmere bestemt Pembrokeshirekysten nasjonalpark.

## Historie
### Eldste historie

Selv om det omkringliggende landskapet er hjemsted for en rekke steder fra paleolittisk tid (den eldste steinalder), bronsealder og jernalder, tyder skriftlige kilder og arkeologiske bevis på at Pembrokeshire ikke var tungt okkupert av romerne. Etter romernes tilbaketrekning fra Storbritannia tidlig på 400-tallet, var området som skulle bli St Davids kjent på kirkelatin som *Meneva* eller *Menevia* og på walisisk som *Mynyw*. Noen middelaldertekster oppgir at området var hjemsted for en celle, kirke eller kloster grunnlagt av den hellige Patrick av Irland rundt år 470 e.Kr., mange år før David av Wales ble født. Likevel har tradisjonen gitt David æren for grunnleggelsen av byen ca. 550.

### Davids tidsalder

Det sies at David ble født av en kvinne ved navn Non (senere helgenerklært) rundt år 500 e.Kr., på stedet der ruinene til Sankt Nons kapell nå står, ikke langt fra byen. Han ble døpt av den hellige Ailbe av Emly (på engelsk omtalt som Elvis) ved bukten Porthclais, ikke langt fra byen, og ble oppdratt av moren sin i landsbyen Llanon (som har navn etter sankt Non). Han kan også ha blitt utdannet ved «Ty Gwyn» (Whitesands Bay) av sankt Paulinus Aurelianus (bretonsk Paol Aorelian). Det antas at David grunnla et tidligere samfunn et sted vest for moderne St. Davids, før han etablerte en ny kirke og et nytt kloster på et sted som den gang var kjent som «Glyn Rhosyn» ved bredden av den lille elven Alun (der den nåværende katedralen nå står).

I løpet av sitt liv oppnådde David stor berømmelse i keltisk kristendom og var en nøkkelfigur i kampen mot det som ble oppfattet som pelagianismens kjetteri ved at de ikke trodde på dogmet om arvesynden. Ved synoden i Brefi i 545 e.Kr. skal sankt Dubricius (som hadde to bispeseter, Caerleon og Llandaff) ha gitt David den gamle metropolitanske stolen Caerleon.  Det antydes også at David, ved å overføre bispestolen fra Caerleon, også overførte et viktig kongelig hoff. De walisiske triadene, en gruppe walisiske manuskripter, kaller «Mynyw» som sete for «en av de tre stammetronene på øya Britannia» (de andre hoffene er Celliwig og Pen Rhionydd, og som begge var knyttet til legenden om kong Arthur). Oppføringen sier at hoffet hadde kong Arthur som overfyrste, «Dewi» som overbiskop og Maelgwn Gwynedd som den fremste eldre. Geoffrey av Monmouth ville faktisk beskrive David som «den fromme erkebiskopen av legioner, i byen Menevia» (Caerleons navn på både walisisk og latin betyr «legionenes by»).

### Middelaldersk pilegrimssted
Klosteret skulle bli kjent som *Tyddewi* («Davids hus») og var et berømt pilegrimssted tidlig i sin historie, og tiltrakk seg både utenlandske pilegrimer med status samtidig som det også var en rekke vikingangrep innen 800-tallet. Dets skolastiske fellesskap var også godt kjent over hele den keltiske verden og i angelsaksisk England. Da Alfred den store ønsket å etablere et lærdomssenter ved hoffet sitt, ba han Asserius Menevensis (Asser av St. Davids) om å delta. På den tiden hadde Asser bodd hele livet i St. Davids, hvor han ble oppdratt, ble tonsurert, trent og ordinert der. Likevel var Alfreds ønske om å sikre seg hans tjeneste at Alfred ga etter for en rekke forsinkelser og forespørsler før han til slutt gikk med på at Asser kunne dele tiden sin mellom Alfreds hoff og St. Davids.

Davidskulten ble aktivt oppmuntret av katedralens før-normanniske biskoper, spesielt Sulien og Rhigyfarch, som skulle skrive helgenbiografien *Vita sancti Davidis episcopi*, om helgenen. Den ble oversatt fra latin til morsmålet walisisk senere i middelalderen som *Buchedd Dewi*. Boken gjorde mye for å fremme kulten til sankt David i Wales.

Etter hvert som normannerne rykket inn i Pembrokeshire, ble byen en *marcher borough* (grenseby), og det nye grevskapet fikk navnet «Dewisland». Katedralen ble gjenoppbygd i løpet av normannertiden, og mange av de eldste delene som fortsatt er bevart, dateres tilbake til 1100-tallet. Det antas imidlertid at denne katedralen ville ha fulgt utformingen av middelalderens struktur og fortsatte å huse sine mange gamle relikvier, herunder også levningene etter David.

På sitt høydepunkt ble byen besøkt av mange pilegrimer, også adelsmenn og konger som Vilhelm Erobreren i 1081, Henrik II i 1171, og Edvard I og dronning Eleonore i 1284. Pave Callistus II bestemte at to pilegrimsreiser til St Davids tilsvarte én til Roma (*«Roma semel quantum dat bis Menevia tantum»*). Klosteret ble en katedral på 1100-tallet.[17] Dette ga store inntekter fra besøkende pilegrimer i middelalderen.

### Nedgang
Reformasjonen førte til at både inntektene og betydningen av St Davids begynne å falme etter hvert som pilegrimsreiser falt i unåde. Dette ble forverret av utnevnelsen av en rekke engelske biskoper som tilsynelatende var mindre opptatt av katedralens eller byens velferd. Kanskje mest beryktet er det at biskop William Barlow solgte blyet fra taket på bispepalasset i 1536, og dermed begynte en lang periode med forsømmelse for St Davids.

Barlow fikk biskopens hovedresidens flyttet til landsbyen Abergwili i Carmarthenshire i 1542, og St Davids fortsatte å forfalle. I 1603 beskrev oldtidsforskeren George Owen byen som en av fem borougher i Pembrokeshire, underlagt en *portreeve* (historisk tittel på en som hadde autoritet i en by). På 1600-tallet søkte to adskilte biskoper om lisenser for å rive noen av byens gamle bygninger, og biskopens palass ble nå ansett som «ikke-reparerbart».

På 1800-tallet var det bare katedralen i seg selv som så ut til å ha beholdt byens tidligere prakt, som beskrevet i det historiske leksikonet *Penny Cyclopaedia* (1833-1843):

### Moderne by

Den unike vesen til katedralen og byen var tydelig så sent som på 1900-tallet. Etter at kirken i Wales ble oppløst i 1920 grunnet separasjon av kirke og stat, fikk *Cathedral Close*, området rett rundt en katedral som lå under biskopens eller katedralens særegne juridiske jurisdiksjon framfor den omkringliggende byens, lov til å fungere som et eget sivilt sogn, atskilt fra den tilstøtende byen, de neste 50 årene.

Med bedre transportforbindelser og framveksten av turisme blomstret byen igjen på slutten av 1900-tallet, og byens 210 historiske, verneverdige bygninger gjorde den til et reisemål for turgåere, turister og moderne pilegrimer. Mange av de gamle bygningene, herunder bispepalasset, vedlikeholdes i dag av etaten Cadw og er åpne for publikum.

## Kultur
### Kunst

Byen var vertskap for den nasjonale kulturmønstringen eisteddfod i 2002. Den utpekte erkebiskopen av Canterbury, Rowan Williams, ble innlemmet i *Gorsedd Cymru* («Gorsedds barder»), en historisk druideorden.

### Veldedighet
St Davids Penknife Club er en gruppe mennesker som er dedikert til frivillig innsamling av midler til lokale grupper og veldedige organisasjoner.

### Sport
St Davids har en rugbyklubb, St. Davids RFC, som konkurrerer i Welsh Rugby Union League West.

### Media
TV-signaler mottas fra Preseli TV-sender og den lokale relésenderen som ligger vest for byen.

Radiostasjoner leveres av BBC Radio Wales på 95.9 FM, som sender den lokale reservasjonssendingen fra studioene sine i Carmarthen. Andre radiostasjoner er Heart South Wales på 105.7 FM og Radio Pembrokeshire på 102.5 FM, en lokal stasjon.

Byen betjenes av avisen *Western Telegraph*, som er baserte i Haverfordwest.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Offisielt nettsted for turisme i St Davids, *Visitpembrokeshire.com*
* Ytterligere historisk, genealogisk og kirkelig informasjon og kilder, *GENUKI*
* Bilder av St Davids og området rundt, *Geograph.co.uk*