Ulrik C. Gyldenløve

:*Se også Christian IVs sønn [[Ulrik Christian Gyldenløve]] (1630–1658)

*'Ulrik Christian Gyldenløve*' (1678–1719) var [[Utenomekteskapelige barn|uekte sønn]] av kong [[Christian V]]. Hans mor var [[Sophie Amalie Moth]]. Navnet [[Gyldenløve]] ble tildelt de sønner kongen eventuelt fikk utenfor ekteskap. Han ble ved fødselen utnevnt til [[Grevskapet Samsøe|greve av Samsø]] og fra 1699 også [[friherre]] til [[Marselisborg slott|Marselisborg]].

== Som sjøoffiser ==
Som sin berømte onkel [[Ulrik Fredrik Gyldenløve]], søkte han militær karriere i tillegg til sine adelige oppgaver. I ung alder reiste han i utenlandstjeneste og tjenestegjorde  som underoffiser på et krigsskip, da han i årene 1693 til 1696 var han i først nederlandsk, deretter i fransk tjeneste hvor han særlig fikk utdannelse innen [[navigasjon]] og militær taktikk til sjøs, samt fikk også krigserfaring mot blant annet [[England]]. Bare 18 år gammel ble han deretter [[admiral]] i den danske orlogsflåten, etter at han året før også hadde blitt tildelt [[Elefantordenen]].

Hans første tokt tilbake i dansk tjeneste var ombord på fregatten *Svenske Falk'' der skipsjefen var Christen Thomesen Sehested, som også hadde blitt beordret tii å videreføre Gyldenløves sjømilitære utdannelse. I 1698 viste han dyktighet som sjøoffiser under en øvelse i Øresund, der en eskadre under hans ledelse utførte en rekke kompliserte manøvrer for å trene mennene på kongens skip til større flåteoperasjoner under fremtidige kriger. Observatører, blant dem Niels Juels bror generaladmiral Jens Juel, var fornøyd med hans resultater.

Da han i 1701 ble utnevnt til sjef for hele den danske flåten, som generaladmiralløytnant og deretter admiralitetspresident hadde han bakgrunn og erfaring for dette, og var ikke bare avhengig av hjelp og støtte fra sin far og senere halvbror Frederik IV. Noe av det første han gjorde som flåtesjef var å ta initiativet til å få opprettet en dansk sjøkrigsskole.

## Under krig
Da krigen i 1700 brøt ut i mars 1700 ble orlogsflåten utrustet for krig og i mai var den klar under Gyldenløves ledelse. Denne ble kjennetegnet av forsiktighet, dugelige ledelse og rask reaksjon. Slik klarte de å unngå en militær katastrofe da den engelsk-nederlandske flåten kom til Øresund. Da Danmark under den store nordiske krig erklærte Sverige krig i 1709, dro den svenske flåten mot København, men den danske flåten lyktes i å stoppe et svensk angrep mot byen fra sjøsiden. Gyldenløves avhengighet av erfaren hjelp viste seg å være en ulempe da han i mangel på annet måtte ta kontakt med sin halvbror for råd. Dette var med på å gjøre hans oppgave nær umulig.

På denne tiden hadde Gyldenløve vunnet seg betydelig erfaring og kunne delvis sette seg opp mot sin halvbror om tilstanden til den danske orlogsflåten som var avhengig av Niels Juel og Jens Juel, og hadde blitt svekket gjennom for lite oppfølging og finansielle midler siden han ble flåtesjef.

I tillegg måtte Gyldenløve følge opp virkningene av slaget i Køge bukt 4. oktober 1710 der Danmark ble reddet av innsatsen fra «Dannebroge» under ledelse av Ivar Huitfeldt, da «Dannebroge» kom i brann og eksploderte. I 1711 til 1712 skulle han ha avskåret Svenske Pommern fra Sverige, men hans forsiktighet gjør at han satser på manøvrering i stedet for direkte konfrontasjon som under Rügen-affæren. Han ble utsatt for kritikk og måtte trekke seg som flåtesjef.

Han rekrutterte Peter Wessel til den danske flåten i 1713, og sørget for at han fikk opplæring i krig til sjøs.

I 1715 overtok Gyldenløve igjen den formelle ledelsen av den dansk-norske flåten etter at viseadmiral Peter Raben ble syk. Han deltok de følgende årene aktivt i blokaden av svenske flåtebaser som Karlskrona, og fortsatte å være en viktig støttespiller for Peter Wessel Tordenskiold. Gyldenløve døde i København 8. desember 1719, 41 år gammel, og ble begravet i Vor Frue kirke.

## Ettermæle
Hans ettermæle er nært knyttet til forbindelsene med far og halvbror i en tid da nepotismen stod sterkt ved hoffet. Økonomiske vanskeligheter og svake resultater i administrasjonen bidro til å overskygge hans personlige innsats.

Vurderingene av hans ledelse under Rügen-affæren (1712) er delte. Samtiden og enkelte senere historikere kritiserte en forsiktig linje og mangel på åpen konfrontasjon, mens andre har vektlagt sjømannskap og risikobevissthet i en situasjon der motstanderen Hans Wachtmeister var mer erfaren. I 1712 erobret han om lag 80 svenske transportskip ved Rügen, men ellers «skete intet af betydning».

## Referanser


## Eksterne lenker
*