Mehmed IV

**Mehmed IV** også kjent som **Mohammed IV** (arabisk محمد الرابع, født 2. januar 1642 i Topkapipalasset i Istanbul, død 6. januar 1693 i Edirne) var sultan av Det osmanske riket fra 1648 til 1687.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av sultan Ibrahim I og Turhan Hadice, en rutensk konkubine.  Kort etter hans fødsel kranglet faren og moren kraftig, og Ibrahim ble så rasende at han rev Mehmed fra morens armer og kastet han ned i en cisterne. Heldigvis ble han reddet av haremets tjenerskap. Men hendelsen gav Mehmed et arr på pannen for hele livet.

### Sultanstid
Han skulle selv få tilnavnet *Avci* (اوجی, Avcı, «jegeren») fordi han tilbrakte det meste av sin tid med jakt. Han interesserte seg lite for statsskikk; den slagt overlot han til sine storvesirer. Blant dem rager Köprülü Mehmed Pasja (1580–1661, storvesir fra 1656), som videreførten den siden 1645 pågående krigen om Kreta mot Republikken Venezia og i 1658–1660 var seierrik i Siebenbürgen mot Georg II Rákóczi.

Etter Mehmed Köprülüs død kalte han i 1661 dennes sønn Köprülü Fâzıl Ahmed Pasja til storvesir. Denne anførte Ungarn-felttoget 1663–1664, som til tross for det tapte slaget ved Mogersdorf endte opp med fremgang og territoriell gevinst for Det osmanske rike. På øya Kreta avsluttet han i 1669 i krigen mot Venezia med fremgang den lange (siden 1648) beleiringen av Candia, og under fredsslutningen etterpå vant han både Kreta og en rekke andre venetianske besittelser i Egeerhavet og langs Dalmatiakysten for Det osmanske rike. den osmansk-polske krig 1672–1676 vant Ahmed Köprülü Podolia for sultanen. En beretning om felttoget i 1672 skrevet av Hacı Ali er overlevert for ettertiden. Men forsøket på å erobre hele Ukraina i den russisk-tyrkiske krig, slo feil.

Den neste storvesiren, Kara Mustafa Pasja (1634/35–1683, storvesir fra 1676), var mindre heldig. Han beleiret med fremgang kosakkbyen Tsjyhyryn og støttet Imre Thökölys oppstand mor østerrikerne i 1683. Den påfølgende tyrkiske beleiringen av Wien var imidlertid mislykket, idet den polske kong Jan III Sobieski og riksfeltherren Karl V slo dem og drev dem på retrett.

Mehmed IV, som var blitt helt overrasket over felttoget mot Wien, var riktignok forbitret over storvesirens egenmektighet og over nederlaget, men ville til å begynne med ikke straffe Kara Mustafa. Igjen var det viktigere for han å gå på jakt enn å ta seg av statsanliggender. Først ved at folk ved hoffet hadde klart å intrigere mot storvesiren ble sultanen beredt til å undertegne hans dødsdom. Han lot Kara Mustafa kvele i Beograd. Men dette reddet ikke tronen. Under den store tyrkerkrig 1683–1699 ble hans rike for første gang tvunget på defensiven. Nederlagene endte med at sultanen ble fratatt makten og holdt i fangenskap i Edirne.

Hans etterfølger ble Süleyman II (sultan fra 1695 til 1703).

## Litteratur
* Historisches Museum der Stadt Wien, Robert Waissenberger (utgiver): *Die Türken vor Wien. Europa und die Entscheidung an der Donau.* Residenz Verlag, Salzburg/Wien 1982, ISBN 3-7017-0312-4.
* Ferenc Majoros, Bernd Rill: *Das Osmanische Reich 1300–1922. Die Geschichte einer Großmacht*. Marix, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-25-8.
* Josef Matuz: *Das osmanische Reich. Grundlinien seiner Geschichte*. 4. Auflage. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2006, ISBN 3-534-20020-9.
* Nicolae Iorga: *Geschichte des Osmanischen Reiches. Nach den Quellen dargestellt.* 5 Bände, Verlag Perthes, Gotha 1908–1913, Nachdruck Frankfurt/Main 1990.
* Gabriel Effendi Noradounghian: *Recueil d’actes internationaux de l’Empire Ottoman 1300–1789.* Tome I. Paris, Neufchâtel 1897. Reprint: Kraus, Nendeln 1978, ISBN 3-262-00527-4.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Illustration von Mathias van Somer von 1665: Mahomet, Der Vierte Dieses Namens Und Von Dem Otthomanischen Geschlechte der neunzehende Türkische Kayser ()