Georges Perec

**Georges Perec** (født 7. mars 1936, død 3. mars 1982) var en fransk forfatter og filmprodusent som skrev romaner og essays og framstilte dokumentarfilmer. Han var medlem av Oulipo-gruppen, en løs samling av fransktalende forfattere og matematikere som benyttet innskrenkende og begrensende forfatterteknikker, tilsvarende som med dogmefilm. I hans roman *[[La disparition]]* (1969) er eksempelvis bokstaven «e» ikke brukt en eneste gang.

## Liv og virke

### Bakgrunn og oppvekst
Perec var enebarn; foreldrene Icek Judko og Cyrla (Schulewicz) Peretz var polske jøder som begge emigrerte til Frankrike på 1920-tallet. Moren var syv år da familien hennes utvandret fra Warszawa; faren var fra Lubartów, som ligger 26&nbsp;km nord for Lublin. Perec er en fjern slektning av den jiddiske forfatteren Isaac Leib Peretz. 

Foreldrene giftet seg i 1934 og bosatte seg i Belleville, en forstad til Paris der de begge hadde sine respektive familier. Etter utbruddet av andre verdenskrig i september 1939 meldte Perecs far seg frivillig til den franske fremmedlegionen, og i juni 1940 døde han av skuddskader. I 1942 sendte Perecs mor Rivke Perec sin sønn Georges over grensen fra det tysk-okkuperte Paris til Villard-de-Lans, som ikke var okkupert. Der ble han tatt i mot av sin faster og hennes mann, som fikk ham anbragt først på et barnehjem, deretter på en katolsk pensjonatskole der han høsten 1943 ble døpt. Moren hadde blitt arrestert i begynnelsen av 1943, og sendt til konsentrasjonsleiren Auschwitz i februar 1943. Hun ble drept i konsentrasjonsleiren. I 1945 ble Georges Perec formelt adoptert av fasteren og hennes mann.

### Litterært virke
Perec begynte å skrive litterære omtaler og essayer for magasinene *[[Nouvelle Revue Française]]* og *[[Les Lettres Nouvelles]]* mens han studerte historie og sosiologi ved Sorbonne. I 1958-1959 var Perec i hæren, og han giftet seg deretter med Paulette Petras. De bodde et år (1960&nbsp;1961) i Sfax i Tunisia, der Paulette arbeidet som lærer. I 1961 begynte Perec å arbeide som arkivar ved et forskningslaboratorium, en dårlig betalt stilling han beholdt til 1978. Perecs første roman, *Les Choses* kom i 1965. For denne romanen mottok han Prix Renaudot.

Perec begynte å arbeide med en serie hørespill sent på 1960-tallet, og mindre enn ti år senere begynte han å lage filmer. Den første filmen, basert på Perecs egen roman *Un Homme qui dort*, der Bernard Queysanne var medregissør, vant *[[Prix Jean Vigo]]* i 1974. Perec lagde også kryssordoppgaver for *[[Le Point]]* fra 1976.

Perec er ikke minst kjent for å ta i bruk særegne virkemidler. Romanen *[[La disparition]]* (1969) er et lipogram, skrevet uten at bokstaven «e» er brukt en eneste gang. Novellen *Les revenentes* fra 1972 er en oppfølger, her er bokstaven «e» den eneste vokalen som blir brukt. Dette påvirker også bokas tittel, som tradisjonelt skulle ha blitt stavet *Reven*'a*'ntes*.

*W ou le souvenir d'enfance* (1975) er delvis biografisk, et verk det er vanskelig å klassifisere. Boken forteller vekselvis to historier &ndash; en historie om den fiktive, totalitære øystaten «W», og en historie med beskrivelser fra barndommen &ndash; som smelter sammen mot slutten, der fellestemaet holocaust forklares.

I 1978 vant han Prix Médicis for *La Vie, mode d'emploi* (norsk tittel: *Livet bruksanvisning*). I de 99 kapitlene i boka beveger han seg som en springer på et sjakkbrett mellom rommene i en bygård i Paris, beskriver rommene og trappegangen, og forteller beboernes historier. Denne romanen brakte ham også økonomisk suksess, slik at han kunne satse som forfatter på heltid.   

I 1981 tilbrakte han et år ved University of Queensland i Australia, der han arbeidet med den ufullendte *53 Jours*. Kort tid etter hjemkomsten fra Australia begynte helsen å svikte. Storrøykeren Perec fikk diagnosen lungekreft, og døde året etter, førtifem år gammel.

David Bellos har skrevet en omfattende Perec-biografi: *Georges Perec: A Life in Words*. 

Flere bøker er utgitt posthumt, deriblant *Kunsten og måten å nærme seg avdelingssjefen på for å be om lønnspålegg*, en roman som er bygget opp som et organigram som skal dekke alle mulige utfall av situasjonen angitt i tittelen. Hvordan kan organigrammet innfange hva som skjer om sjefen ikke er på kontoret? Teksten er uten tegnsetting, og består av en setning på omkring 100 sider.

## Bibliografi (utvalg)
* *Les choses* (1965)
:* Utgitt på norsk som *Tingene. En historie fra sekstitallet*. Oversatt fra fransk av Truls Winther. (Gyldendal, 1999)
* *Un homme qui dort* (1967)
* *La disparition* (1969)
* *Les revenentes* (1972)
* *W ou Le souvenir d'enfance* (1975)
:* Utgitt på norsk som *W, eller Barndomsminnet*. Oversatt fra fransk og med etterord av Ragnar Hovland. (Samlaget, 1984)
* *Je me souviens* (1978) 
* *La vie, mode d'emploi. Romans* (1978)
:* Utgitt på norsk som *Livet bruksanvisning: romaner*. Oversatt fra fransk av Truls Winther. (Gyldendal, 1996) 
* *Un cabinet d'amateur* (1979)
:* Utgitt på norsk som «En privatsamling» i *Vinterreisen og En privatsamling*. Oversatt fra fransk av Thomas Lundbo. (Minuskel, 2007)
* *Le voyage d'hiver* (posthumt utgitt 1993)
:* Utgitt på norsk som «Vinterreisen» i *Vinterreisen og En privatsamling*. Oversatt fra fransk av Thomas Lundbo. (Minuskel, 2007)
* *L'art et la manière d'aborder son chef de service pour lui demander une augmentation* (2008)
:* Utgitt på norsk som *Kunsten og måten å nærme seg avdelingssjefen på for å be om lønnspålegg*. Oversatt fra fransk av Sissel Lie. (Gyldendal, 2011)

## Filmer
* *A Man Asleep* – (1973)
* *Les Lieux d'une fugue*, 1975
* *Ellis Island* (TV-film)

## Referanser


## Litteratur
* Bellos, David (1993): *Georges Perec: A Life in Words*
* Pedersen, J. (1985): *Perec ou les textes crois&#233;s*

## Eksterne lenker
* 
* 
*  Oversikt over forfatterskapet, *Kirjasto.sci.fi*
*  ''Je me souviens de Georges Perec'', omfattende nettsted på fransk, med lenker til mange andre
*  ''L'Association Georges Perec'', på fransk
*  Melo litteratur- og mediavev om Perec