open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tone-Lise Skagefoss

**Tone-Lise Skagefoss** (født 1974) er en norsk programleder og musikkjournalist. Hun er musikksjef i Radio Norge.

Skagefoss begynte karrieren som programleder og musikksjef i Radio Oslofjord. Deretter arbeidet hun for Ole Evenrud i plateselskapet Polygram. Hun var også musikkjournalist i NRK Petre og var programleder for *[[Poprush]]*, *Hammock* og *Platina*. Hun ledet også musikkprogrammet *Svisj-show* på NRK 2 i to år. I 1997 var hun en av de tre på det norske laget i den nordiske Popquiz konkurransen ''Pick-Up''.

Skagefoss satt i juryen i tredje og fjerde sesong (2005–2006) av ''Idol'' på TV 2. Hun ledet programmet *[[Absolutt Underholdning]]* på TV 2, samtidig var hun ansatt i Radio Norge.

I 2009 deltok hun i *[[Zebra Grand Prix]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Dagbladet – Blond bøddel
Strange Days

**Strange Days** har flere betydninger:

* *[[Strange Days (film)|Strange Days]]*, en amerikansk sciencefiction- og fremtidsfilm fra 1995 med Ralph Fiennes i hovedrollen.
* *[[Strange Days (album)|Strange Days]]*, et musikkalbum fra 1967 av The Doors.
Belgia under Sommer-OL 1908

**Belgia under Sommer-OL 1908**. Sportsutøvere fra Belgia deltok i elleve sporter, bryting, fekting, friidrett, roing, seiling, skyting, stuping, svømming, sykling, turn og vannpolo under Sommer-OL 1908 i London. Belgia kom på tiendeplass med en gull-, fem sølv- og to bronsemedaljer.  

## Medaljer

## Medaljevinnerne

## Eksterne lenker
* Resultater og profilside  på sports-reference.com
Litot

En **litot** er en språklig figur hvor meningen uttrykkes (og forsterkes) ved å benekte det motsatte av det som menes. For eksempel: I stedet for å si at en person ser bra ut, kan man si at vedkommende er «ikke akkurat stygg». En litot er en form for bevisst underdrivelse for å understreke meningen på en mer eller mindre subtil måte. I talespråk kan meningen være avhengig av måten uttrykket sies på (gjennom trykk og tone), slik at «ikke verst» kan bety alt fra 'middelmådig' til 'strålende'. Litoter er mye brukt i den norrøne sagalitteraturen.
## Litteratur
*
Talk (album)

***Talk*** er det fjortende studioalbumet fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt i mars 1994 på Victory Records. Dette er bandets første albumutgivelse på et uavhengig plateselskap, etter en lang karriere hos de store selskapene Atlantic Records og Arista Records. *Talk* er også det siste Yes-albumet der Trevor Rabin og Tony Kaye medvirker.

Albumet kom på 33.-plass på Billboard 200 i USA og på 20.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Bakgrunn
Etter den suksessrike *[[Union (album)|Union]]*-turneen i 1991 håpet mange at åttebands-versjonen av Yes skulle spille inn musikk sammen, men dette viste seg å være svært vanskelig. Både personlige motsetninger og innblanding fra de enkelte medlemmenes management forhindret dette. Bill Bruford, Steve Howe og Rick Wakeman ble av plateselskapet ofret til fordel for mulighetene for en hit i stil med «Owner of a Lonely Heart». Derfor ønsket de at medlemmene som medvirket på albumet *[[90125]]* skulle fortsette som Yes.

Rabin tok kontrollen over såvel musikken som produksjonen, og forsøkte å oppdatere lydbildet til Yes for at det skulle passe 1990-tallets musikk. I tillegg til å ha en hånd med på hver eneste låt på albumet, tok han seg den frihet å spille de fleste instrumentene selv, inkludert en del overdubbinger av Chris Squires bass-spill. Dette irriterte Squire, og Anderson var fra før skeptisk til Rabins arbeidsmetoder.

*Talk* fikk gode kritikker av musikkjournalistene, paradoksalt nok på grunn av at det minnet en del om lydbildet fra 1970-tallet, mens publikum generelt ignorerte albumet. Dette var det første Yes-albumet som ikke nådde gullplate-salg verken i Storbritannia eller USA. Albumet er et av de første som ble innspilt 100% digitalt, noe som var banebrytende. Men på grunn av barnesykdommer med teknikken og problemer med minnekapasitet tok det uforholdsmessig lang tid for Rabin å ferdigstille albumet.

Etter den påfølgende turneen valgte Trevor Rabin og Tony Kaye å forlate bandet for godt. Dette «utnyttet» Anderson, Squire og White til å invitere Steve Howe og Rick Wakeman med i bandet igjen.

## Sporliste
Alle titler skrevet av Jon Anderson og Trevor Rabin, unntatt hvor annet er notert.

# «The Calling» (Jon Anderson/Trevor Rabin/Chris Squire) – 6:56
# «I Am Waiting» – 7:25
# «Real Love» (Trevor Rabin/Chris Squire/Jon Anderson) – 8:49
# «State of Play» – 5:00
# «Walls» (Jon Anderson/Trevor Rabin/Roger Hodgson) – 4:57
# «Where Will You Be» – 6:09
# «Endless Dream: I. Silent Spring» – 1:55
# «Endless Dream: II. Talk» – 11:55
# «Endless Dream: III. Endless Dream» – 1:53
### Bonusspor på ny-utgivelse fra 2002
:10. «The Calling» (spesialversjon) – 8:08

## Personell
*Jon Anderson – vokal
*Trevor Rabin – gitarer, keyboard, dataprogrammering, vokal
*Tony Kaye – Hammondorgel
*Chris Squire – bass, vokal
*Alan White – trommer

## Referanser


## Eksterne lenker
*
USAs konkurslovgivning

**USAs konkurslovgivning** er føderale bestemmelser kodifisert i U.S. Code.

## Kapitler
### Kapittel 11

**Chapter 11** er et avsnitt i konkurslovene i USA (US bankruptcy code). Begrepet betegner at et selskap søker konkursbeskyttelse for å kunne restrukturere selskapet i et forsøk på å unngå konkurs.

Den såkalte **US bankruptcy code** er Bok 11 (Title 11) i United States Code. **Chapter 11** av denne koden omhandler en rett et selskap eller en person har til å søke reorganisering av (selskapets) aktiva. Det korrekte uttrykket på engelsk er følgende: *Chapter 11 of Title 11 of the United States Code*.

Når et selskap blir insolvent, innebærer dette at summen av selskapets gjeld overstiger selskapets verdier. I USA har et selskap plikt til å melde dette til en føderal konkursrett (federal bankruptcy court). Selskapet har da to muligheter:

* Selskapet kan søke om **„Chapter 7“** («Liquidation») (engelsk: *to file under chapter 7*)
:eller
* Selskapet kan søke om **„Chapter 11“** («Reorganisation») (engelsk.: *to file under chapter 11*). 

Regler for hvordan et selskap skal restrukturere sin gjeld er beskrevet i **„Chapter 13“**.

## Eksterne lenker
* ''Chapter 11'' lovtekst (engelsk)
* 15 Largest Corporate Bankruptcies (engelsk)
*  US changes bankruptcy protection laws, via BBC News
Keys to Ascension 2

***Keys to Ascension 2*** er et dobbeltalbum fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i november 1997. Dette albumet inneholder en CD med konsertopptak fra Edward's Fremont Theatre i San Luis Obispo i California, innspilt under tre konserter 4., 5. og 6. mars 1996. Dette er de resterende konsertopptakene fra det foregående albumet *[[Keys to Ascension]]*. CD nummer to inneholder fem nye studioinnspillinger. 

Rick Wakeman ønsket at studioinnspillingene skulle utgis som et eget album, og Anderson hadde forslaget til albumtittelen, *Know*. Men da *Keys to Ascension 2* endelig ble utgitt hadde Wakeman allerede forlatt bandet igjen. De tilsammen syv nye studiolåtene fra de to *Keys to Ascension*-albumene ble senere utgitt samlet på albumet *[[Keystudio]]*.

Albumet kom på 62.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Sporliste
### CD 1
# «I've Seen All Good People» – 7:15
## «Your Move» (Jon Anderson)
## «All Good People» (Chris Squire)
# «Going for the One» (Jon Anderson) – 4:59
# «Time and a Word» (Jon Anderson/David Foster) – 6:23
# «Close to the Edge» (Jon Anderson/Steve Howe) – 19:41
#: I. «The Solid Time of Change»
#: II. «Total Mass Retain»
#: III. «I Get Up I Get Down»
#: IV. «Seasons of Man»
# «Turn of the Century» (Jon Anderson/Steve Howe/Alan White) – 7:55
# «And You And I» (Jon Anderson; temaer av Bill Bruford/Steve Howe/Chris Squire) – 10:50
#: I. «Cord of Life»
#: II. «Eclipse» (Jon Anderson/Bill Bruford/Steve Howe)
#: III. «The Preacher The Teacher»
#: IV. «Apocalypse»
### CD 2
# «Mind Drive» (Jon Anderson/Chris Squire/Alan White/Steve Howe/Rick Wakeman) – 18:37
# «Foot Prints» (Jon Anderson/Chris Squire/Alan White/Steve Howe) – 9:07
# «Bring Me to the Power» (Jon Anderson/Steve Howe) – 7:23
# «Children of Light» – 6:03
## «Children of Light» (Jon Anderson/Vangelis/Chris Squire)
## «Lifeline» (Rick Wakeman/Steve Howe)
# «Sign Language» (Steve Howe/Rick Wakeman) – 3:28

## Personell
*Jon Anderson – vokal
*Chris Squire – bass, vokal
*Steve Howe – gitarer, vokal
*Rick Wakeman – keyboard
*Alan White – trommer

## Referanser


## Kilder
* Allmusic.com
* *Top Pop Albums 1955-2001*, Joel Whitburn, 2002

## Eksterne lenker
*
Open Your Eyes

***Open Your Eyes*** er det femtende studioalbumet fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt i november 1997. Dette er det første albumet der Billy Sherwood medvirker som fulltids-medlem av bandet etter at Rick Wakeman forlot bandet tidlig i 1997. Dette er også det første albumet der Igor Khoroshev medvirker, her kun som studiomusiker.

Albumet kom på 151.-plass på Billboard 200 i USA.

## Bakgrunn
Opprinnelig ble innspillingene startet som et samarbeide mellom Chris Squire og Billy Sherwood, men Jon Anderson ble såpass imponert over materialet at han ønsket å synge på albumet. Etter hvert kom også Steve Howe og Alan White med i prosjektet, og man bestemte seg for at dette skulle bli det neste Yes-albumet.

Til tross for medlemmenes entusiasme for materialet, var de ikke fornøyd med sluttresultatet. Det ble ifølge Anderson og Howe for kommersielt og lett, noe de selv tok en god del av skylden for. Verken publikum eller kritikere var særlig imponert over utgivelsen, og albumet ble straks regnet som et av bandets mest forglemmelige øyeblikk, selv om det finnes enkelte lyspunkter her også.

Roger Dean står nok en gang bak platecoveret, denne gangen med et noe minimalistisk bidrag. Coveret består av den klassiske Yeslogoen i røde nyanser på sort bakgrunn.

## Sporliste
Alle titler skrevet av Jon Anderson, Steve Howe, Billy Sherwood, Chris Squire og Alan White.

# «New State of Mind» – 6:00
# «Open Your Eyes» – 5:14
# «Universal Garden» – 6:17
# «No Way We Can Lose» – 4:56
# «Fortune Seller» – 5:00
# «Man in the Moon» – 4:41
# «Wonderlove» – 6:06
# «From the Balcony» – 2:43
# «Love Shine» – 4:38
# «Somehow, Someday» – 4:47
# «The Solution» – 5:26
# «The Source» – 16:21 (skjult spor)
:Sporene «The Solution» og «The Source» er ikke delt opp, men er et 23 minutter og 47 sekunders sammenhengende spor. «The Source» består først av to minutter med stillhet, så 16 minutter og 21 sekunder med naturlyder og et lydcollage med korte a cappella-versjoner av albumets øvrige sanger.
 
## Personell
*Jon Anderson – vokal
*Chris Squire – bass, vokal, munnspill
*Steve Howe – elektrisk og akustisk gitar, banjo, mandolin, vokal
*Billy Sherwood – keyboard, gitar, vokal
*Alan White – trommer, perkusjon
### Studiomusikere
*Igor Khoroshev – keyboard på spor 1, 4 og 5
*Steve Porcaro – keyboard på spor 2

## Kilder
* Allmusic.com 
* *Top Pop Albums 1955-2001*, Joel Whitburn, 2002

## Eksterne lenker
*
Taube

**Taube** er en gammel svensk adelsslekt som opprinnelig stammer fra Bispedømmet Minden (i nåværende Nordrhein-Westfalen i Tyskland). Slekten spredte seg allerede i første halvdel av 1200-tallet til Livland med ordensridderne fra Niedersachsen, der medlemmene av slekten hørte til Sverdbroderordenen.

På 1600-tallet mottok flere medlemmer av Taube-slekten svensk adelskap. Oberst for den estlandske adelsfanen, Berndt Taube, ble i 1652 utnevnt til friherre av Carlöö, og ble stamfar for den i Sverige nå utdøde friherrelige ætten Taube af Carlöö.

Edvard Taube av Odenkat, oberst for den estlandske adelsfanen og Torstenssons Dragonregemente, ble introdusert på Riddarhuset som svensk adelsmann i 1668 og ble stamfar for den adelige ætten Taube (nr. 734). Edvard Taubes slektskap med Berndt Taube er ikke helt sikkert, men sannsynlig. Edvard Taubes sønn Fredrik Evert Taube ble i 1692 utnevnt til friherre og ble stamfar for den friherrelige ætten Taube af Odenkat. Fredrik Evert Taubes sønn Edvard Didrik Taube ble opphøyet i grevestanden i 1734 og ble stamfar for den grevelige ætten Taube (nr. 112).

En annen grevelig ætt Taube (nr. 62) stammer fra generalguvernør i Narva, Ingermanland og Kexholm Jakob Johan Taube av Kuddinge (Livland) til Sesswegen (Cesvaine i Latvia) (1624–1695), i det hans sønn, Gustaf Adam (1673–1732) ble greve 1719.

Visekunstnerne Evert Taube og hans sønn, Sven-Bertil Taube, tilhører den adlige ætten Taube (nr. 734 på Riddarhuset).
The Ladder

***The Ladder*** er det sekstende studioalbumet fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt september 1999. Dette albumet ble ansett som Yes' definitive retur til soundet fra 1970-tallet, selv om det er meget moderne i lydmiksingen. Dette er det første albumet Igor Khoroshev medvirker som fulltids-medlem. 

Albumet kom på 99.-plass på Billboard 200 i USA og på 36.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Bakgrunn
Gitarist og keyboardist Billy Sherwood var hovedsakelig den som produserte det forrige albumet, *[[Open Your Eyes]]*, og bandet søkte nå etter en ekstern produsent og fant canadiske Bruce Fairbairn for å få objektive ører og tanker. Sherwood var nå nærmest degradert til «annen-gitarist» i bandet etter at Khoroshev tok over tangentene.  

Selv om innspillingene gikk over all forventning og alle var meget fornøyd med resultatet, endte avslutningen av albumet tragisk. Rett før de siste vokal-opptakene og den siste lydmiksingen, døde Bruce Fairbairn. Han ble funnet i sitt eget hjem av vokalist Jon Anderson, og Yes har dedisert albumet til Fairbairn.

## Sporliste
All musikk skrevet av Jon Anderson, Steve Howe, Billy Sherwood, Chris Squire, Alan White og Igor Khoroshev. Tekster av Jon Anderson.

# «Homeworld (The Ladder)» – 9:32
# «It Will Be a Good Day (The River)» – 4:54
# «Lightning Strikes» – 4:35
# «Can I?» – 1:32
# «Face to Face» – 5:02
# «If Only You Knew» – 5:43
# «To Be Alive (Hep Yadda)» – 5:07
# «Finally» – 6:02
# «The Messenger» (En hyllest til Bob Marley)– 5:13
# «New Language» – 9:19
# «Nine Voices (Longwalker)» – 3:21

## Personell
*Jon Anderson – vokal
*Chris Squire – bass, vokal
*Steve Howe – gitarer, vokal
*Billy Sherwood – gitarer, keyboard, vokal
*Igor Khoroshev – keyboard
*Alan White – trommer
### Studiomusikere<small></small>
*Randy Raine-Reusch – diverse instrumenter
*Rhys Fulber – loops 
*Tom Colclough – altsaksofon
*Tom Keenlyside – tenorsaksofon, piccolotrompet
*Derry Burns – trompet
*Rod Murray – trombone
*Neil Nicholson – tuba

## Referanser


## Kilder
* Allmusic.com
* *Top Pop Albums 1955-2001*, Joel Whitburn, 2002

## Eksterne lenker
*
Keystudio

***Keystudio*** er et samlealbum utgitt i 2001 av det engelske progressiv rock-bandet Yes, bestående av samlingen av studioinnspillingene som første gang ble utgitt på albumene *[[Keys to Ascension]]* og *[[Keys to Ascension 2]]*. Den eneste forskjellen fra de originale utgivelsene, er en litt annerledes lydmiksing på låten «Children of the Light». Her er en lengre intro, «Lightning», byttet inn for det første vokale verset på *Keys 2*-versjonen.

Rick Wakeman ønsket allerede under innspillingen av låtene å utgi de på et eget album med tiltenkt tittel *Know*.

## Sporliste

# «Foot Prints» (Anderson/Squire/Howe/White) – 9:09
# «Be the One» (Anderson/Squire/Howe) – 9:51
## «The One» (Anderson/Squire) 
## «Humankind» (Anderson/Squire)
## «Skates» (Howe)
# «Mind Drive» (Anderson/Squire/White/Howe/Wakeman) – 18:38
# «Bring Me to the Power» (Anderson/Howe) – 7:25
# «Sign Language» (Howe/Wakeman) – 3:25
# «That, That Is» (Anderson/Howe/Squire/White) – 19:15
## «Togetherness» (Howe)
## «Crossfire» (Anderson/Squire)
## «The Giving Things» (Anderson/Howe)
## «That Is» (Anderson/Squire)
## «All in All» (Anderson/White)
## «How Did Heaven Begin» (Anderson/Howe/White)
## «Agree to Agree» (Anderson/Squire)
# «Children of Light» – 6:34
## «Lightning» (Wakeman)
## «Children of Light» (Anderson/Vangelis/Squire)
## «Lifeline» (Wakeman/Howe)

## Personell
* Jon Anderson: vokal, synth-gitar (på spor 3), harpe
* Steve Howe: gitarer, 6-strengers bass (på spor 2), vokal
* Chris Squire: bass, vokal
* Rick Wakeman: keyboard
* Alan White: trommer, vokal

## Se også
**[[Keys to Ascension]]*
**[[Keys to Ascension 2]]*

## Eksterne lenker
* 
* Yescography
Magnification

***Magnification*** er det syttende studioalbumet fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i september 2001. Det er bandets første nye album på 2000-tallet, og det andre i deres karriere der de benytter et symfonisk orkester. Første gang var på albumet *[[Time and a Word]]* fra 1970. Dette albumet viste seg å være et av bandets aller beste utgivelser de seneste årene.

Etter at medlemmene Billy Sherwood og Igor Khoroshev forlot bandet i 2000, ble det gjort forsøk på å få med Rick Wakeman i Yes igjen. Da han takket nei, valgte de å fortsette uten fast keyboardist. Under innspillingen kontaktet de filmmusikkkomponisten Larry Groupé, og han orkestrerte den delen av musikken som ellers ville blitt spilt av en keyboardist.

*Magnification* fikk en god mottakelse av både kritikere og publikum, og salget var relativt bra. Albumet kom på 186.-plass på Billboard 200 i USA og på 71.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Sporliste
Alle titler skrevet av Jon Anderson, Chris Squire, Steve Howe og Alan White.

# «Magnification» – 7:16
# «Spirit of Survival» – 6:02
# «Don't Go» – 4:27
# «Give Love Each Day» – 7:44
# «Can You Imagine» – 2:59
# «We Agree» – 6:30
# «Soft as a Dove» – 2:17
# «Dreamtime» – 10:46
# «In the Presence of» – 10:24
#: «i) Deeper»
#: «ii) Death of Ego»
#: «iii) True Beginner»
#: «iv) Turn Around and Remember»
# «Time Is Time» – 2:09
### Bonus-CD fra 2002 (begrenset opplag)
# «Deeper (In the Presence of)» (konsertopptak) – 11:18
# «The Gates of Delirium» (konsertopptak) – 23:47
# «Magnification» (konsertopptak) – 7:44
#CD-ROM-spor inneholdende:
## Jon Anderson Video-intervju
## «Don't Go» (musikkvideo)
## «The Gates of Delirium» (konsertvideo)
### Ny-utgivelse fra 2004 (dobbel-CD)
#### CD 1
# «Magnification» – 7:16
# «Spirit of Survival» – 6:02
# «Don't Go» – 4:27
# «Give Love Each Day» – 7:44
# «Can You Imagine» – 2:59
# «We Agree» – 6:30
# «Soft as a Dove» – 2:17
# «Dreamtime» – 10:46
# «In the Presence of» – 10:24
#: «i) Deeper»
#: «ii) Death of Ego»
#: «iii) True Beginner»
#: «iv) Turn Around and Remember»
# «Time Is Time» – 2:09
#### CD 2
# «Close to the Edge» (konsertopptak) – 20:04
# «Long Distance Runaround» (konsertopptak) – 3:44
# «The Gates of Delirium» (konsertopptak) – 22:41

## Personell
* Jon Anderson: vokal og gitarer
* Chris Squire: bass og vokal
* Steve Howe: akustisk gitar, elektrisk gitar, Pedal steel-gitar, mandolin og vokal
* Alan White: trommer, perkusjon, piano og vokal

:* symfoniorkester med dirigent Larry Groupé

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ingemund Berulvson

**Ingemund Berulvson** (født 1900 i Grimstad, død 1976 i Kristiansand) er en norsk billedhugger som bodde og hadde sitt atelier i Kristiansand gjennom 45 år. Han ble utdannet ved Statens håndverk- og kunstindustriskole under Torbjørn Alvsåker fra 1922 til 1924 og på Statens kunstakademi som elev av Wilhelm Rasmussen fra 1924 til 1926. Han fikk også veiledning hos Antoine Bourdelle i Frankrike.

Berulvsons skulpturer, byster og krigsminnesmerker finnes blant annet i Kristiansand, Lillesand, Vestre Moland og Evje, hvor også hans siste arbeid, en statue av Jørgen Løvland, ble avduket i 1976. Alt i alt produserte Berulvson rundt 50 skulpturer, majoriteten var portrettbyster i bronse.

Berulvson og flere fra hans kull deltok i skulpturutsmykningen av Nidarosdomen. 

## Enkelte arbeider
* *Tjuvfiskeren*, parkskulptur i bronse (1934, oppsatt ved Kristiansand stasjon i 1951. Flyttet til Ravnedalen i 2015)
* «Minnesmerke over falne fra Oddernes 1940 – 45», (oppsatt 1949)
* *Målet er nådd*, minneskulptur i bronse på Kristiansand stadion (modellert etter Haakon Tranberg)
* Camilla Collett, skulptur i bronse, (oppsatt i 1964 i Tresse ved Christiansholm festning)
* *Gutt med fisk*, parkskulptur i bronse, (oppsatt ved Myren gård, 1972)

## Referanser
Antoine Bourdelle

**Émile Antoine Bourdelle** (født 30. oktober 1861 i Montauban i Frankrike, død 1. oktober 1929 i Le Vésinet, en forstad til Paris) var en fransk billedhugger og lærer. I mange år arbeidet han også som assistent til Auguste Rodin.

Gjennom sitt virke som lærer fikk han stor innflytelse på billedhuggere fra en lang rekke europeiske land, USA og Japan som studerte og fikk veiledning av Bourdelle.

Blant de norske billedhuggerne som studerte hos Bourdelle var Aimée Collett Bang Døhlen, Ingemund Berulvson, Nic Schiøll, Rolf Lunde, Hanna Jessen, Stinius Fredriksen og Ståle Kyllingstad.

## Referanser


## Litteratur
* Luigi Carluccio: *The sacret and profane in Symbolist art*. AGO, Toronto 1969 (utstillingskatalog, Art Gallery of Ontario, 1. november - 26. november 1969).

## Eksterne lenker
*
Norges Røde Speiderforbund

**Norges Røde Speiderforbund** var en norsk speiderbevegelse som var i drift i perioden 1922–1927. Den var dannet av Arbeiderpartiet for å motvirke den konservative speiderbevegelsen, som Arbeiderpartiet mente hadde som eneste oppgave å «skape lydige soldatemner for det kapitalistiske samfunnet». Det røde speiderforbundets formål var å «virke for barnas kommunistiske opdragelse, saa de kan tilegne seg den kommunistiske livsoppfatning».

En tilsvarende svensk arbeiderspeiderbevegelse hadde blitt stiftet i 1909. Det ble opprettet norske arbeiderspeiderkorps blant annet i Kristiania, Bergen, Trondheim, Hamar, Gjøvik, Drammen og Moss. Korpset i Kristiania ble dannet som en del av Grünerløkkens kommunistiske ungdomslag. Blant de første patruljeførerene her var Haakon Lie og Ola Hofmo. Det ble i 1923 gitt ut en håndbok for den norske arbeiderspeiderbevegelsen.

Friluftslivet ble ikke like høyt prioritert som hos de tradisjonelle speiderne, da friluftslivet ble betraktet mer som en aktivitet for samvær enn som en verdi i seg selv.

Som den øvrige arbeiderbevegelse, ble også de røde speiderne rammet av splittelsene utover i 1920-tallet, første gang i forbindelse med splittelsen av Arbeiderpartiet i november 1923, og neste gang i forbindelse av eksklusjonen av *[[Mot Dag]]* i 1925. På dette tidspunktet var de røde speiderne splittet i tre ulike organisasjoner.

Framfylkingen ble vedtatt opprettet på Arbeiderpartiets landsmøte i 1933, og kan sies å være en senere videreføring av de røde speiderne. 

## Kilder
*frifagbevegelse.no, 15. november 2007: Den røde speideraand
*Sondre Ljoså, ”At göra barnen til socialister är at göra dem till människor”, Norges Røde Speidere, Fortid, s 38, nr 2, 2006
Gustaf Fröding-selskapets lyrikkpris

**Gustaf Fröding-selskapets lyrikkpris** (svensk:*Gustaf Fröding-sällskapets lyrikpris*) er en årlig litterær pris på  kroner (2007).

## Prisvinnere

## Referanser


## Eksterne lenker
* Frödingsällskapet lyrikpriset
House of Yes: Live from House of Blues

***House of Yes: Live from House of Blues*** er et dobbelt konsertalbum og en konsertfilm fra progressiv rock-bandet Yes, utgitt i september 2000. Konserten i House of Blues i Las Vegas den 31. oktober 1999 (på halloween-kvelden) er dokumentert i sin helhet under turneen for albumet *[[The Ladder]]*. 

Dette er det siste albumet der Billy Sherwood medvirker da han forlot bandet etter turneen en stund før innspillingene ble utgitt. Dette er også det siste albumet som Igor Khoroshev spiller på. Han fikk senere i 2000 sparken på grunn av en skandale som inkluderte beskyldninger om seksuell trakassering. 

Fra slutten av 2000 fortsatte Yes som en kvartett bestående av Jon Anderson, Chris Squire, Steve Howe og Alan White. 

*House of Yes: Live from House of Blues* ble også utgitt på DVD med samme sporliste som på CD-utgivelsen, og begge formatene ble godt mottatt av både kritikere og Yes-fans. 

## Sporliste
### CD 1
# «Yours Is No Disgrace» (Jon Anderson/Chris Squire/Steve Howe/Tony Kaye/Bill Bruford) – 13:04
# «Time and a Word» (Jon Anderson/David Foster) – 0:58
# «Homeworld (The Ladder)» (Jon Anderson/Steve Howe/Billy Sherwood/Chris Squire/Alan White/Igor Khoroshev) – 9:45
# «Perpetual Change» (Jon Anderson/Chris Squire) – 10:49
# «Lightning Strikes» (Jon Anderson/Steve Howe/Billy Sherwood/Chris Squire/Alan White/Igor Khoroshev) – 5:07
# «The Messenger» (Jon Anderson/Steve Howe/Billy Sherwood/Chris Squire/Alan White/Igor Khoroshev) – 6:39
# «Ritual – Nous Sommes Du Soleil» (Jon Anderson/Chris Squire/Steve Howe/Rick Wakeman/Alan White) – 0:59
# «And You And I» (Jon Anderson; temaer av Bill Bruford/Steve Howe/Chris Squire) – 11:25
#: I. «Cord of Life»
#: II. «Eclipse» (Jon Anderson/Bill Bruford/Steve Howe)
#: III. «The Preacher the Teacher»
#: IV. «Apocalypse»
### CD 2
# «It Will Be a Good Day (The River)» (Jon Anderson/Steve Howe/Billy Sherwood/Chris Squire/Alan White/Igor Khoroshev) – 6:29
# «Face to Face» (Jon Anderson/Steve Howe/Billy Sherwood/Chris Squire/Alan White/Igor Khoroshev) – 5:32
# «Awaken» (Jon Anderson/Steve Howe) – 17:35
# «I've Seen All Good People» – 7:28
## «Your Move» (Jon Anderson)
## «All Good People» (Chris Squire)
# «Cinema» (Jon Anderson/Chris Squire/Alan White/Trevor Rabin/Tony Kaye) – 1:58
# «Owner of a Lonely Heart» (Jon Anderson/Chris Squire/Trevor Rabin/Trevor Horn) – 6:04
# «Roundabout» (Jon Anderson/Steve Howe) – 7:43

## Personell
*Jon Anderson:  vokal
*Chris Squire:  bass, vokal
*Steve Howe:  gitarer, vokal
*Igor Khoroshev:  keyboard
*Billy Sherwood:  gitar, vokal
*Alan White:  trommer

## Eksterne lenker
*
Lotten von Kræmers pris

**Lotten von Kræmers pris** er en svensk litterær pris på 150&nbsp;000 SEK (2016) som deles ut av Samfundet De Nio. Prisen ble innstiftet i 1984 og er oppkalt etter forfatteren Lotten von Kræmer.

## Prisvinnere
* 1984 Erik Hjalmar Linder
* 1985 Erik Mesterton
* 1986 Harry Järv
* 1987 Bengt Holmqvist
* 1988 Ulf Linde
* 1989 Sven Stolpe
* 1990 Per Erik Wahlund
* 1991 Eva Adolfsson
* 1992 Torsten Ekbom
* 1993 Jan Olov Ullén
* 1994 Ying Toijer-Nilsson
* 1995 Olof Lagercrantz
* 1996 Staffan Söderblom
* 1997 Ronny Ambjörnsson
* 1998 Göran Rosenberg
* 1999 Sven Lindqvist
* 2000 Peter Englund
* 2001 Karin Johannisson
* 2002 Birgitta Holm
* 2003 Sigrid Kahle
* 2004 Ebba Witt-Brattström
* 2005 Sven-Eric Liedman
* 2006 Cecilia Lindqvist
* 2007 Carina Burman og Carl-Henning Wijkmark 
* 2008 Carl-Göran Ekerwald og Gunnar Fredriksson
* 2009 Elisabeth Mansén
* 2010 Peter Handberg
* 2011 Beata Arnborg
* 2012  Ingrid Elam
* 2013 Anna Williams
* 2014 Åsa Moberg og Ingeborg Nordin Hennel
* 2015 Håkan Håkansson og Lena Kåreland
* 2016 Kristoffer Leandoer
* 2017 – Görel Cavalli-Björkman
* 2018 – Per Wirtén
* 2019 – Anna-Karin Palm og Anna Nordlund
* 2020 – Ulrika Knutson

## Referanser
Skjønnhaug skole

**Skjønnhaug skole** er en barneskole (1-7-skole) som ligger i bydel Alna i Oslo. Skolen ble bygd i 1978 og har ca. 40 ansatte og 220 elever. Skolen har kulturell kapital fra 35 ulike nasjoner.

Skolen består av fem bygg. A-bygget er for de minste elevene, Paviljongen er for syvende trinn, mens resten av elever, administrasjon og ledelse er lokalisert i det største bygget, B-bygget. Skolen har også egen gymsal og SFO-bygg.

## Rektorer
* 2011-2016: Ellen Sundby (til Vestli skole)
* 2016-2020: Bente Blaker
* 2020-2024: Marit Spjelkevik Håberg †
* 2024-: Cecilie Bakkem

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Biopolymer

**Biopolymerer** er polymerer som lages av levende organismer.

## Anvendelser
Noen biopolymerer kan anvendes som bioplast, som for eksempel polymelkesyre (PLA) og poly-3-hydroksybutyrat.

## Eksempler på biopolymerer
Ulovfestet rett

**Ulovfestet rett** er gjeldende rett som ikke er lovfestet. Til forskjell fra skrevne rettsregler som vedtas av kompetent myndighet gjennom formelle prosedyrer, skapes den ulovfestede retten gjennom praksis, dels gjennom avgjørelser fra domstolene, men også gjennom sedvanerett. 

Ulovfestet rett skapes av domstolene gjennom rettskapende virksomhet. Domstolene avsier i enkelte tilfelle dommer som bygger på rettsregler som ikke er lovfestet.  En enkelt dom er sjeldent tilstrekkelig til å etablere ulovfestet rett, selv om utviklingen oftere viser dommer som skaper selvstendig ny rett.

Et klassisk eksempel på domstolenes rettskapende virksomhet er reglene om ulovfestet objektivt ansvar som i sin helhet ble skapt av Høyesterett. Gjennom en serie dommer fra Lysakerdommen (Rt 1875, s 330) til Vannledningsdommen (Rt 1905, s 715) fastla og utvilket Høyesterett innhold og vilkår for objektivt ansvar.  

Et eksempel på ulovfestet rett skapt ved en enkelt dom er Sykejournaldommen (Rt. 1977 s. 1035), hvor en pasient fikk medhold i sitt krav om utlevering av sin egen pasientjournal.  Førstevoterende i Høyesterett bygget sin avgjørelse på alminnelige rettsgrunnsetninger:

*«Etter en samlet vurdering av sykejournalen, og for øvrig på grunnlag av en interesseavveining som jeg kommer tilbake til, er jeg kommet til at det må følge av alminnelige rettsgrunnsetninger at den pasient i utgangspunktet har rett til å gjøre seg kjent med den sykejournal som gjelder ham selv.»*

Retten til utlevering av journal ble senere lovfestet i legeloven § 46 og i tannlegeloven § 43.

Ulovfestet rett skapes også gjennom sedvanerett. Det er et krav at sedvanen har fast og lang tids praksis, at sedvanen er blitt oppfattet som bindende og kan rettshåndheves.  Sedvanerett har tilsvarende betydning som lovfestet rett, og kan også endre eller oppheve lovfestet rett. 

Noen av de grunnleggende prinsipper som Kongeriket Norges konstitusjon bygger på, så som parlamentarisme, er ikke lovfestet i Grunnloven, men bygger på ulovfestet rett gjennom konstitusjonell sedvanerett.

Legalitetsprinsippet, det fundamentale prinsipp om at inngrep i borgernes rettssfære krever hjemmel i lov var heller ikke lovfestet i norsk rett før det ble tatt inn i Grunnloven i 2014. Enkelte bestemmelser i Grunnloven, så som § 99, vern mot fengsling, og § 102 vern mot vilkårlige husundersøkelser, krever hjemmel i lov for å gripe inn mot borgernes vernede interesser. I norsk rett har dette ulovfestede prinsippet Grunnlovs rang.

Grunnlovens § 96, om at ingen kan dømmes uten etter lov innebærer at ingen kan straffedømmes etter ulovfestet rett. 

Omfanget av ulovfestet rett varierer med de ulike lands rettssystemer, og myndighetenes vilje til lovregulering.  Norge har et relativt begrenset omfang ulovfestet rett i forhold til Storbritannia og USA hvor rettssystemet bygger på "common law", dvs at rettsreglene fastlegges gjennom dommer.
Kutyme

**Kutyme** er skikk eller sedvane. 
I handelsforhold som er så kjent og vanlig at det utgjør en rettsregel som slår igjennom også i forhold til deklaratorisk lov.  Etter hvert som de fleste lovregler i norsk rett er gjort preseptoriske, er ordet kutyme omdefinert til å bety skikk og bruk i vid forstand.

## Se også
*Presedens

## Referanser
Oton Župan

:*Må ikke forveksles med den slovenske dikteren [[Oton Župančič]]*

**Oton Župan** var en jugoslavisk turner. 

Han deltok i VM i Lyon i Frankrike i 1926, der Jugoslavia vant sølv i lagkonkurransen, bak Tsjekkoslovakia. Župan vant ingen individuelle medaljer.
Wilfred Breistrand

**Wilfred Breistrand** (1921 - 2007) var en norsk skuespiller.

## Biografi
Breistrand debuterte 1941 på Trøndelag Teater som Amund i *Til Sæters* av C. P. Riis. Ansatt her til 1944, på Det Nye Teater 1944–48, Nationaltheatret 1948–70, Fjernsynsteatret 1970–73, Det norske teatret fra 1973. Breistrand debuterte på film i ’’Ni liv’’ (1957) og hadde hovedroller i blant annet i TV-dramaet *De hvite bussene *(1989), *Anton* (1973) og ’’''Åpenbaringen''’’ (1977). Han mottok Amandaprisen som beste mannlige skuespiller i 1989, for hovedrollen i tv-dramaet *[[Thomas F’s siste nedtegnelser til almenheten|Th. F's siste nedtegnelser til almenheten]]*.

Han er far til regissøren og forfatteren Ulf Breistrand.

## Filmografi
### Skuespill
*2001 – *Nini* - Den kalkulerte risiko – Hanzen (1 episode, TV-serie)
* 2000 – *[[Før stormen]]* – Sanders far 
* 1996 – *[[Spor (film)|Spor]]* – mann nr 1 
* 1996 – *[[Syndig sommer]]* 
* 1996 – *[[Markus og Diana (film)|Markus og Diana]]* – faren 
* 1989 - Fedrelandet (TV-drama) – Gamle Eggen
* 1989 - Thomas F's siste nedtegnelser til almenheten – Thomas F
* 1988: *[[De hvite bussene (TV)|De hvite bussene]]* – Niels Christian Ditleff (TV)
* 1983 – *[[Hockeyfeber]]* – Mr. Big 
* 1983 – *[[Piratene]]* – Dr. Bakke 
* 1982 – *[[Fleksnes fataliteter]]*  - Villmarkens sønn – lege (1 episode, TV-serie)
* 1977 – *[[Olsenbanden & Dynamitt-Harry på sporet]]* – kriminalsjefen 
* 1977 – *[[Åpenbaringen (film)|Åpenbaringen]]* – Walter 
* 1976 – *[[Bør Børson II (1976)|Bør Børson II]]* – Olsen Jammerdal 
* 1976 – *[[Den sommeren jeg fylte 15]]* – Faren 
* 1976 – *[[Vårnatt (film)|Vårnatt]]* – Faren 
* 1975 – *[[Skraphandlerne]]* – Arthur Hagen 
* 1975 – *[[Faneflukt (film)|Faneflukt]]* – tysk offiser 
* 1974 – *[[Olsenbanden møter Kongen & Knekten]]* – kriminalsjefen 
* 1973 – *[[Anton (film)|Anton]]* – Antons Far 
* 1973 – *[[Kirsebærhaven]]* – Simjeonov Pistsjik (TV)  
* 1972 – *[[Motforestilling]]*
* 1970 – *[[Balladen om mestertyven Ole Høiland]]* – urmaker Enger 
* 1968 – *[[Smuglere (film)|Smuglere]]* 
* 1968 – *[[Unge helter]]* – kaptein Kantzeler 
* 1966 – *[[Sult (film)|Sult]]* 
* 1966 – *[[Før frostnettene]]* 
*1966 – *Kontorsjef Tangen* (TV-serie) 
* 1965 – *[[De kalte ham Skarven]]* – Lektor Marbo 
* 1964 – *[[Alle tiders kupp]]* – politifullmektig Berg 
*1964 – *Husmorfilmen høsten 1964* 
* 1962 – *[[Sønner av Norge kjøper bil]]* – bilrepratør 
* 1961 – *[[Hans Nielsen Hauge (1961)|Hans Nielsen Hauge]]* – løytnant i Fredrikstad 
* 1961 – *[[Sønner av Norge (film)|Sønner av Norge]]* 
* 1961 – *[[Den store barnedåpen]]* (TV) – Storm, hjelpeprest 
* 1960 – *[[Den fjerde nattevakt]]*  – David Finne (TV) 
* 1960 – *[[Venner (film)|Venner]]* – reservelegen 
* 1957 – *[[Ni liv (film)|Ni liv]]* – kjelketrekker 
* 1956 – *[[Kvinnens plass]]*

### Regi
* 1968 - Sirkulæret - Nationaltheatret
* 1965 – *[[De kalte ham Skarven]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Wilfred_Breistrand hos Store norske leksikon
* 
*
Belgisk hare

**Belgisk hare** er en kaninrase. Rasen stammer fra Belgia, og i 1875 ble den avlet fram som en egen rase. 
Denne kaninrasen skal ligne på en hare, den skal være høy, slank og elegant.

## Eksterne lenker
*
Sørkorridoren

**Sørkorridoren** betegner veier og jernbanen gjennom Oslo sør og Akershus i retning Østfold. De viktigste trafikkårene er E6, E18 og Østfoldbanen. Hertil er et nytt dobbelt jernbanespor Oslo-Ski (Follobanen) - som ble åpnet i desember 2022. Det også under planlegging en direkte godsforbindelse mellom Follobanen og godsterminalen på Alnabru (Bryndiagonalen). Follobanen skal, iflg. Jernbaneverket, få like stor kapasitet som tre firefelts motorveier. Bryndiagonalen vil avlaste sørkorridoren for rundt 750 trailere per virkedøgn.

I likhet med de fleste hovedveier rundt Oslo, er det tidvis sterkt redusert fremkommelighet langs veiene gjennom Sørkorridoren, også etter at flere av dem er utvidet til motorveistandard; gjennomsnittshastigheten i rushtidene er på 34–38&nbsp;km/t. Og i rushtidene er tog og busser ofte overfylt.

## Se også
* Nordøstkorridoren
* Vestkorridoren

## Kilder
* Konsekvensutredning for hovedvegsystemet i Nordøstkorridoren 

## Referanser
Monsieur de Sainte-Colombe

**Monsieur de Sainte-Colombe** (ca. 1640 – 1690/1700) var en fransk gambist og komponist.

## Biografi
Sainte-Colombe er knapt nevnt i samtidige kilder. Verken hans fulle navn, foreldrenes navn, hans føde- eller dødssted eller nøyaktig fødsels- og dødsdato er kjent med full sikkerhet, men ifølge nyere forskning var fornavnet høyst sannsynlig *Jean*. Han skal ha bodd en tid i Paris og fått undervisning blant annet av  teorbisten og gambisten Nicolas Hotman. I kildene omtales han ofte som Sainte-Colombe *le père* («faren») fordi det finnes en annen komponist og gambist med samme navn (ca. 1660–1720) som i samtidige dokumenter opptrer under tilnavnet *le fils* («sønnen»).

Familien stammet fra sydvestre Frankrike, muligens Pau og var hugenotter. Med de religiøse motsetningene som eksisterte i Europa på 1600-tallet blir det spekulert i om knappheten på samtidige kilder om Sainte-Colombe skyldes at de katolske myndighetene uvilje til å registrere data om protestantiske innbyggere. Det er ikke usannsynlig at Sainte-Colombe *le fils* virkelig var hans sønn, for *le fils* opptrer i kilder fra Durham i England, og mange hugenotter rømte til protestantiske land etter at Ludvig 14. opphevet ediktet i Nantes i 1685.

Sainte-Colombe *le père* ble regnet som en av sin tids mest begavede gambister. Det lille man vet om ham fra samtidige kilder stammer stort sett fra hans elever, blant andre Jean Desfontaines, Marin Marais, Pierre Méliton og Jean Rousseau.

Sainte-Colombe føyde sannsynligvis en sjuende streng til bassgamben for å utvide toneomfanget og gi instrumentet en større uttrykksfylde. Jean Rousseau beskrev  spillet hans som «perfekt» og Marin Marais komponerte i 1701 gambestykket *[[Tombeau]] pour Monsieur de Sainte-Colombe* som et musikalsk minne over sin lærer. Sainte-Colombe hadde minst to døtre (Françoise og Brigide) som han opptrådte sammen med under konserter de holdt i deres eget hjem. Ved hoffet opptrådte han ikke.

Det er bevart over 170 stykker for sjustrengs sologambe og 67 *Concerts à deux violes esgales* for to gamber etter Sainte-Colombe, noe som gjør han til den mest produktive franske gambekomponisten før Marin Marais.

## Film om Sainte-Colombe og Marin Marais
I 1991 regisserte Alain Corneau inn filmen *Tous les matins du monde* (omtrent «Allverdens morgener», filmen ble i Norge markedsført under navnet *Alle årets dager*) etter Pascal Quignards roman med samme navn. Gambemusikken i filmen ble spilt av den katalanske gambisten Jordi Savall. Hendelsene i historien er fiksjon, men er basert på de historiske karakterene Sainte-Colombe (spilt av Jean-Pierre Marielle) og Marin Marais (spilt av Guillaume og Gérard Depardieu).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Jonathan Dunfords forskingsarbeid om Sainte-Colombe (engelsk og fransk)
* Lydeksempel: ''Les Pleurs''
* Patrice Connelly, ''Historiske avhandlinger om viola da gamba'' (engelsk)
* Filmen ''Alle årets dager'' på imdb.com
*
Jan Helge Solbakk

**Jan Helge Solbakk** (født 1956) er en norsk lege, teolog og professor i medisinsk etikk ved Universitetet i Oslo.

Han studerte først kjemi og matematikk ved NTNU 1976-78, og ble utdannet cand. med. i 1987 og cand. theol. i 1989, begge deler ved UiO. I 1993 ble han dr. philos. ved UiO.

Solbakk var studentstipendiat ved Albert Schweitzer-arkivet i Strasbourg 1983-1984 (Schweitzer var forøvrig også både lege og teolog), fransk statsstipendiat i teologi ved Université de Strasbourg 1985-1986, studentstipendiat i medisinsk etikk ved Institutt for allmennmedisin ved UiO 1986-1987 og utdanningsstipendiat samme sted 1988-1989.

Han har vært ansatt i Rådet for medisinsk forsknings etikkutvalg, senere Den nasjonale forskningsetiske komité for medisin i Norges forskningsråd. Han har undervist i medisinsk etikk ved UiO siden 1989, og ble professor II i medisinsk etikk ved Universitetet i Tromsø i 1994 (til 1996). I 1996 ble han professor II i medisinsk vitenskapsteori og etikk ved Universitetet i Bergen, og har siden 1996 vært professor ved Senter for medisinsk etikk ved UiO (fast ansatt 1998). Han ledet senteret fra 1996 til 2007.

## Eksterne lenker
Kristian Kapelrud

**Kristian Kapelrud** (født 1972) er en norsk forfatter og grafisk designer.

Kapelrud arbeidet fra 1997 en periode for den kristne ukeavisa *[[Magazinet]]* i Oslo. I 2000 omarbeidet han sin  artikkelserie om utviklingslære og kreasjonisme i *Magazinet* til et debattskrift for ungdom under tittelen *Evolusjon – opplest og vedtatt?*

Kristian Kapelruds romantrilogi *[[Tegnets forsvarere]]* er en fantasyserie for ungdom. Bøkene handler om forfatteren Louis Mackenzie og den fantasiverdenen han beskriver og samtidig lever seg inn i. I landet Alfabeta-Nia er en dyp sannhet blitt avslørt for folket, nemlig at livet deres består av bokstaver og ord. I den ideologiske krigen som følger, deler innbyggerne seg i tre leire: troende helter, uvitende tvilere og de onde som ønsker å ta makten fra Forfatteren. 

De fleste av bøkene til Kapelrud er preget av hans kristne tro.

Kristian Kapelrud vokste opp i Elverum og Asker. Han bor på Ottestad utenfor Hamar. Han er gift og har tre barn. 

## Bibliografi

* 2000: *Evolusjon – opplest og vedtatt?* – temabok om kreasjonisme, utgitt på Lunde forlag
* 2002: *Dippedangser og andre greier* – morovers, Lunde forlag
* 2004: *Tegnets forsvarere, Den siste striden* – roman, Lunde forlag
* 2007: *I begynnelsen var tegnet, [[Tegnets forsvarere]] 1* – roman, Gyldendal forlag
* 2008: *Pakten, Tegnets forsvarere 2* – roman, Gyldendal
* 2009: *Det siste slaget, Tegnets forsvarere 3* – roman, Gyldendal
* 2015: *Hemmelig liga av døde menn* – spenningsroman, Prokla-Media
* 2016: *Rikke husker absolutt alt – nesten*, bildebok om bibelvers, med illustrasjoner av forfatteren, Ventura forlag
* 2016: *Guds rike er for slike som Rikke*, bildebok, Ventura forlag
* 2017: *Den evige blodspakten – forstå Bibelens røde tråd*, sammen med Ken Wright

## Referanser


## Kilder
* Presentasjon av Kristian Kapelrud i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
* Tegnet.no – nettsiden til trilogien om Tegnets forsvarere
* Gyldendal forlags presentasjon av Kristian Kapelrud
Nicolas Hotman

**Nicolas Hotman** (ca. 1610 – 1663) var en fransk komponist, luttspiller og gambist av belgisk avstamming.

## Biografi
Hotman ble antakelig født i Brussel og stammet fra en fiolinbyggerfamilie fra Antwerpen og en familie av jernstøpere fra Dinant. Etter farens død i 1620 flyttet Hotman med sin mor Jeanne de Saint-Hubert til Paris. Han fikk sannsynligvis undervisning av André Maugars. I 1629 giftet Hotman seg med Anne Paris, datter til en kanselliskriver. Hun viste liten interesse for musikk og sannsynligvis derfor startet han også med børs- og eiendomsforretninger.

Likevel betegnet Marin Mersenne i 1636 ham som en av tidens beste gambister og teorbister. I 1661 ble Hotman Louis Couperins etterfølger som *musicien ordinaire de La Chambre du Roy* (musiker ved det kongelige kapell), en stilling han hadde til sin død få år etter.

Hotman grunnla den franske gambeskolen. Han var antakeligvis lærer for Monsieur Demachy og Monsieur de Sainte-Colombe, og øvet innflytelse på betydelige franske gambevirtuoser som Marin Marais, Louis de Caix d'Hervelois og Antoine Forqueray. Hotman må ha vært en virtuos musiker, for  komposisjonene for viola da gamba og teorbe er spillteknisk vanskelige og fikk liten utbredelse til tross for at de var godt kjent.

## Verk
* Samlingen *Airs à boire à trois parties*, publisert et år etter hans død
* En suite kalt *Suitte de Monsieur Otteman*

## Eksterne lenker
* 
*  Kort om Hotman 
* 

## Referanser
Radiosender

**Radiosender**, også kjent under begrepet ***transmitter*** (gjennom-sender, formidler)  er en elektronisk innretning som sender (simpleks) og eventuelt også mottar (dupleks) elektromagnetisk signal som formidler innhold i form av radio, television, eller telekommunikasjon. 

Eksempler på radiosendere er WLAN-sender (og -mottaker) i bærbar PC, mobil basestasjon, senderen i en mobiltelefon, eller store installasjoner som radisenderne på Tryvann i Oslo.

De første radiosenderne var gnistsendere, oppfunnet og patentert av Nikola Tesla. Gnistsenderne kunne bare brukes for telegrafi, og de beslagla så stort frekvensområde at de ble forbudt. De ble efterfulgt av rørsendere som kan moduleres med lyd og andre signaler. Rørsendere og transistor består av en oscillator som er en forsterker med positiv tilbakekobling slik at den oscillerer, og et frekvensbestemmende ledd som kan være et krystall. Oscillatoren blir gjerne efterfulgt av ett eller flere forsterkertrinn. Det siste trinnet kobles til antennen. Amplitudemodulering kan skje i det siste trinnet. Frekvensmodulering kan skje i oscillatoren.                                                                                     

Det trådløse dataoverføringssystemet inkluderer vanligvis to komponenter - en sender som avgir et signal (lyd, video eller digitale data) og en mottaker som lar mottakeren få de tiltenkte dataene. Lyd-, video- eller tekstinformasjonen overføres via et radiosignal på en forhåndsdefinert radiobølge av en bestemt lengde. Hver stat har spesifikke lovbestemmelser angående styrken til et radiosignal du kan bruke. Så sendere ment for individuell eller kommersiell bruk varierer vanligvis fra 100 til 1000 fot når det gjelder signalets reiseavstand.                                                                                     

## Referanser


## Eksterne lenker
* International Telecommunication Union
* Jim Hawkins' Radio and Broadcast Technology Page 
* WCOV-TV's Transmitter Technical Website
Viking (tidsskrift)

***Viking***, med undertittelen *Norsk arkeologisk årbok*, blir publisert én gang i året av Norsk Arkeologisk Selskap, og har blitt utgitt siden 1937. Lenge var tidsskriftet utstyrt med den beskrivende undertittelen «tidsskrift for norrøn arkeologi», som fra og med 1996-utgaven ble endret til «norsk arkeologisk årbok». *Viking* er en viktig publiseringskanal for arkeologisk forskning med særlig vekt på norsk arkeologi. Tidsskriftet ønsker et bredt spekter av tematikker velkommen, fra bearbeidelse og diskusjoner av arkeologiske undersøkelser, landskap og materiale til artikler som setter fokus på teoretiske og metodiske perspektiver. En viktig målsetting for *Viking* er å også nå et bredere publikum utenfor akademia. 

## Historien
Den 22. september 1937 avholdt Norsk Arkeologisk Selskap et styremøte som skulle behandle saken om navngivning av det årlige tidsskriftet som foreningen skulle gi ut. Det var enighet om at navnet skulle være “kort og greit”, med en undertittel som angir at tidsskriftet blir gitt ut av foreningen. Etter lange diskusjoner sto styret igjen med to forslag til hovedtittel, nemlig “Norröna” og “Viking”. Brevveksling mellom styremedlemmene antyder at en på dette tidspunktet hellet mot “Norröna”, da flere i styret mente at “Viking” var et så misbrukt ord. Dagen etter styremøtet skrev Bjørn Hougen et brev til Haakon Shetelig, hvor han ber om hans tanker om saken. Hva Shetelig svarte vites ikke, men kort tid etter brevvekslingen besluttet styret at hovedtittelen på tidsskriftet skulle være “Viking”. Senere samme år, i 1937, ble tidsskriftets første volum gitt ut. Initiativtaker og redaktør var Anton Wilhelm Brøgger.

*Vi søker ikke popularisering i den gamle forstand, hvor det blev skilt mellem videnskap og folkelesning. Tidsskriftet skulde gjøre sitt til å få arkeologene til å kunne skrive og folk til å kunne lese*.

- Anton Wilhelm Brøgger, *Viking* Vol. 1

## Viking Special Volumes
I tillegg til den tradisjonsrike årboka gir Norsk Arkeologisk Selskap også ut den engelskspråklige antologi-serien ***Viking Special Volumes***. I denne serien presenteres norsk arkeologisk forskning for et internasjonalt publikum.

## Redaksjon
Redaksjonen består i 2025 av Irene Baug (hovedredaktør), Anja Mansrud, Håkon Reiersen, Marianne Moen og Thomas Kjær (redaksjonssekretær)

## Eksterne lenker
* Viking
* Fulltekstpublisert 1937-2013