Håkon I den gode Adalsteinsfostre

**Håkon I den gode**, **Håkon Haraldson** eller **Håkon Adalsteinsfostre** (norrønt: *Hákon Aðalstein, Hákon góði, Hákon Aðalsteinsfóstri*) var født ca. 915 og døde ca. 961. Han var konge på Vestlandet fra ca. 933 til ca. 961. 

Håkon var sønn til Harald Hårfagre og kanskje av ei Tora Mosterstong.

## Familie
Hákonarmál fra 960-tallet forteller at Håkon tilhører Yngves ætt. Yngve var etter sagnet stamfaren til den svenske Ynglingeætten. Hákonarmál forteller videre at da Håkon døde, var åtte av hans brødre var allerede døde, og befant seg i Valhall. En av dem var Bjarne eller Bjørn.

Ågrip forteller at Håkon var gift med en hedensk kvinne, men uten å navngi henne.

Heimskringla forteller at Håkon hadde datteren Tora, men ingen sønn som kunne arve kongedømmet. Opplysningen om Tora finnes ikke noen av de eldre sagaene, og er nok oppdiktet.

## Barndom og oppfostring i England - tilnavnet Adalsteinsfostre

Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) forteller at Håkon var var nær 20 år da han kom til Norge. Heimskringla (fra 1230-tallet) forteller at han var 15 år. Trolig ble Håkon da født en gang mellom 913 og 920.

Saxo Grammaticus (etter 1085) omtaler Håkon var sønn av en norsk konge (*Norvagiærex*). Sagaene navngir ham senere som Harald Hårfagre. De fleste av de eldre sagaene forteller ikke hvem som var mor til Håkon. Ågrip (fra slutten av 1100-tallet), Fagrskinna (fra 1220-tallet) og Heimskringla (fra 1230-tallet) mente at hun het Tora Mosterstong. Ågrip og Fagrskinna  mente hun var en trellkvinne. Heimskringla lar henne være av stormannsætt - i slekt med Horda-Kåre.   Navnet og bakgrunnen kan godt være oppdiktet.

Sagaene fra slutten av 1100-tallet forteller at Håkon var på oppfostring hos kong Adalstein og ble sendt dit før faren døde.    

Adalstein var engelsk konge i perioden 927–939. Forfatteren av Fagrskinna (fra 1220-tallet) forteller at Håkon ble sendt til England med sendebud. Håkon er ikke omtalt i engelske kilder, og kan være diktet av senere sagaskrivere. William av Malmesbury forteller at Harald ga et skip, sendt med budbringere til kong Adalstein i York, men uten at Håkon nevnes. 

Ifølge Hákonarmál fra 960-tallet var Håkon åpenbart hedning og spesielt from og ærbødig overfor de norrøne gudene. Det er ingen antydning til kristendom i hele diktet. Tvert imot fremstilles han som en from dyrker av de norrøne gudene som belønnes med evig ære i Valhall. Kvadet hevder at Fenrisulven vil løpe løs blant mennesker før en like god konge kommer igjen - ingen ville være hans like før Ragnarok. Dette står i strid med noen av de yngre sagaene. De forteller at Håkon var kristen, men prøvde å balansere mellom kristendommen og hedenskapet for å beholde støtte hos det hedenske folket.

De eldste sagaene spriker noe om Håkon ble kristen i England:
* Theodoricus (fra 1180-tallet) og Nóregs konungatal (fra 1190-tallet) forteller ikke noe om at Håkon var kristen eller døpt. 
* Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) forteller at  Håkon var kristen. 
* Historia Norvegiæ (fra en gang mellom 1150 og 1235) forteller at Håkon var frafallen.
De yngre sagaene forteller at Håkon var kristen. Det er ikke urimelig om Håkon ble døpt eller primsignet i England. 

Heimskringla (fra 1230-tallet) har en lengre fortelling om Håkon i England. Dette mangler helt i de eldre kildene, og regnes som oppdiktet.

Sagaene fra 1100-tallet forteller ikke hvor gammel Håkon var da han dro til England eller hvor lenge han var der.

## Skalder og skaldekvad
Håkon har trolig hatt skalder knyttet til sitt hoff. Skaldekvadene regnes som primærkildene om Håkons liv. Trolig er bare en liten del av kvadene bevart. Noen av skaldekvadene er:
* Guttorm Sindre laget Håkonardråpa like etter 961. Det skildrer felttoget mot Danmark omkring 950 og slaget på Fitjar ca. 961.
* Glum Geirason forteller i ei lausvise: "Harald (Gråfell) har hevnet Gamla godt" (Haraldr hefr vel hefnt Gamla). Om Haralds hevn over Håkon ca. 961.
* Einar Skålaglam diktet ei Håkonardråpa, der ett vers er bevart: Gamlas slekt (Gamla kind) bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene. Nå er Håkon den gode, modig i strid, bedre enn enhver fyrste, satt på de mektige høvdingers sete. Trolig fra 950-tallet.
* Øyvind Skaldespiller sier i lausvise 6 at Håkon rødfarget sverdet i Gamlas blod. Da drev han alle Eirik Blodøks' arvinger til sjøs. Det viser trolig til slaget på Rastarkalv på Møre på 950-tallet.
* Øyvind Skaldespiller diktet også Hákonarmál. Det omhandler Håkons fall i slaget på Fitjar omkring år 961, og hans mottagelse og etterliv i Valhall.

## Konge på Vestlandet

Sagatekstene spriker en del om hvorfor Håkon kom tilbake til Vestlandet. Noen kan tolkes som at han dro på eget initiativ, andre forteller at det ble sendt bud på ham:
* Theodoricus fortalte (på 1180-tallet) at Eirik Blodøks hersket i Norge i tre år hvorav to år alene og det tredje med sin bror (Håkon). Håkon ble kalt tilbake på grunn av Eiriks grusomheter, og innsatt som ny konge.
* Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) forteller at Håkon ble kalt hjem av fornuftige menn. Han kom i hemmelighet fra England med to skip, og var her i ett år før han tok kongsnavn. Flokken hans ble etter hvert så stor at Eirik rømte.
* Nóregs konungatal forteller at Håkon kom hjem fra England og krevde halve riket av Eirik Blodøks. Eirik flyktet så.
* Historia Norwegiæ (fra en gang mellom 1150 og 1235) forteller at Eirik ble avsatt av Håkon.

Håkon overtok riket til Eirik Blodøks. Det er stort sett enighet i forskningsmiljøene om at Harald Hårfagre gjorde seg til konge over større deler av Vestlandet. Dette var riket Håkon arvet. Det eldre synspunktet om at Harald Hårfagre og hans arvinger var konger over store deler av dagens Norge, er det likevel fortsatt noen få historikere som hevder. Historia Norwegiæ (fra en gang mellom 1150 og 1235) forteller at Håkon var konge over "sjølandsfolket i Norge".

Hákonarmál forteller at Håkon kalte sammen både håløygene og holmrygene til kamp. Håløygene var folk fra Hålogaland eller her muligens Håløygslekta (ladejarlene). Holmrygene var trolig folk fra Ryfylke. De eldste sagaene sier ikke noe om Håkons forhold til Trøndelag og ladejarlene. Heimskringla forteller (på 1230-tallet) at Håkon dro til Trøndelag og allierte seg med Sigurd Håkonsson Ladejarl. Jarlene kan ha anerkjent Håkon som overkonge, men denne oppfatningen kom først ved sagaene fra 1200-tallet, og trenger ikke være rett. Den vanligste oppfatningen er at de inngikk en allianse eller et vennskap.    Trolig inngikk Håkon avtaler, men vi vet ikke noe sikkert. Om Håkon gjorde avtaler med Håkon Grjotgardson, kan Håkons kongsnavn ha blitt ble brukt av jarlen i en maktkamp mot Eirik Blodøks, eller så var det var Håkon som utnyttet Sigurds maktbase i en kamp med broren.  

De yngre sagaene forteller at Håkon styrte i Viken. Dette regnes som oppdiktet.

De eldste sagaene forteller at Håkon styrte mellom 25 og 28 år:
* Theodoricus fortalte (på 1180-tallet) at Håkon var konge i 25 år, og styrte i fred i 19 år.
* Nóregs konungatal forteller at Håkon styrte i 26 vinter.
* Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) forteller at Håkon styrte i fred i 19 år og ni år i strid med Eirikssønnene.
* Historia Norwegiæ (fra en gang mellom 1150 og 1235) forteller at Håkon var konge i 27 år.

Annalis Regii (fra ca. 1300–1328) forteller at Harald Hårfagre gjorde Eirik til overkonge over brødre sine i 928, Eirik ble så konge da Harald Hårfagre døde i 931, Håkon kom i 933 og Eirik reiste i 934. Håkon falt i 960.

De norrøne kronologiene stemmer ikke med de engelske. Encyclopedia Britannica skrev at hans regjeringstid ble datert som ca. 933–960 av middelalderhistorikere, men ble senere mer pålitelig anslått til ca. 946–961. Det gis ikke noen kilder, men dette forutsetter trolig at Eirik Blodøks var den samme som kong Erik Haraldsson av Northumbria - se artikkelen om Eirik Blodøks.

## Felttoget i Sjælland, Skåne og Götaland
Guttorm Sindre forteller i Håkonardråpa om kong Håkon Adalsteinsfostres angrep på Sjælland, Skåne og Götaland. Dette kan ha vært før eller omkring år 950. Han angrep ikke Jylland, der Gorm den gamle styrte. Det kan være at felttoget ble utført sammen med Gorm.

## Striden med Eirikssønnene (Gunnhildssønnene)
Håkons store problem de siste årene av sin styringstid var nevøene sine. Broren, Eirik Blodøks, var gift med Gunhild Kongemor. Hennes opphav er ukjent, og kildene spriker. Hun kan ha vært alt fra engelsk, skotsk, fra Hålogaland, eller dansk - datter av danskekongen Gorm den gamle. Hun kan så fall ha vært søster til kong Harald Blåtann i Danmark.

Da Eirik rømte landet, skal Gunnhild og hennes sønner (Eirikssønnene eller Gunnhildssønnene som de også kalles) ha flyttet til Danmark. Eiriks sønner hadde arverett etter Harald Hårfagre. 

### Slaget ved Avaldsnes kongsgård
Slaget ved Avaldsnes kan ha vært starten på krigstiden mellom Håkon og Eirikssønnene. 

Ifølge Ågrip hadde Håkon på denne tiden vært konge i 15 år, som kan bety at slaget var omkring 948. Ågip forteller videre at slaget endte med tap for Eirikssønnene. Guttorm, Halvdan og Øyvind Eirikssønner ble drept.

Slaget er ikke omtalt av Theodoricus, i Historia Norvegiæ, Noregs konungatal eller Fagrskinna. Om slaget har funnet sted er derfor uvisst. Dateringen fra Ågrip stemmer også dårlig med når de andre sagaene mente at striden startet.

### Slaget på Rastarkalv på Møre
Håkon ble angrepet ved Frei i Kristiansund. Håkon vant, Gamla ble drept og Eirikssønnene flyktet. Det er foreslått at slaget sto i 955.

Slaget er omtalt i flere av sagaene, men mye av dette kan være oppdiktet. Sagaene forteller:
* Historia Norwegiæ forteller at Gamle Gunhildsson og storparten av hæren ble jagd på havet.
* Ågrip forteller at Håkon vant, og brødrene flyktet landet - unntatt Gamle. Han flyktet til lands, og ble drept der.
* Fagrskinna og Heimskringla har langt mer detaljerte beskrivelser av slaget enn de eldre kildene. 

Opplysningene om Gamla Eiriksson (Gunhildsson) er sene, og han kan være oppdiktet som en tolkning av skaldekvadene. Utsagnene har ikke støtte i skaldekvad. Claus Krag og Per Sveaas Andersen mente det er mulig at Gamla var tilnavnet til en av de andre Eirikssønnene: Guttorm Eiriksson.  At Eirik Blodøks skulle hatt sønnene Gamla og Guttorm, er uvisst. De dukker ikke opp før i sagaene på slutten av 1100-tallet. Ingen skaldekvad omtaler dem.

Flere skaldekvad fra 960-tallet omtaler Gamla. Skaldekvadene er:
* Glum Geirason forteller i ei lausvise: "Harald (Gråfell) har hevnet Gamla godt" (Haraldr hefr vel hefnt Gamla). 
* Einar Skålaglam diktet i Håkonardråpa: Gamlas slekt (Gamla kind) bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene. 
* Øyvind Skaldespiller sier i lausvise 6: Kong Håkon rødfarget tidligere sverdet i Gamlas blod (Gamla blóði). Da drev han alle Eiriks arvinger til sjøs. 

Glum Geirasons lausvise om at Harald (Gråfell) hevnet Gamla godt, kan passe både om Gamla var en Eiriksson eller Gorm den gamle. Einar Skålaglams beskrivelse i Håkonardråpa - at Gamlas slekt bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene – kan passe bedre om en dansk konge enn om en sønn av en tidligere norsk konge. Vi vet ikke om noen Gamla eller Guttorm Eiriksson som bygde noe land, det vil si styrte et land eller område og beskyttet helligdommene der. Gamla eller Guttorm er ikke kjent i noen kilder utenom av sagaene, og det er uvisst om de noensinne levde. Øyvind Skaldespillers lausvise kan tolkes som at Gorm Gamla var sammen med Eirikssønnene (barnebarna) til Norge. Gorm ble drept, og Eirikssønnene flyktet. Gorm er i flere kilder omtalt som Gorm den gamle eller Gorm Gamle. Identiteten til "Gamla" i skaldekvadene er usikker, men Gorm Gamle kan ikke utelukkes.

To islandske annaler som ble skrevet tidlig på 1300-tallet, har i kronologiske lister at: "Fall Gamla konungs". Gamla konge ble altså drept i kamp. Annales Regii: forteller at det var i 952, mens Skálholtsannáll angir 953. Annalene regnes likevel som upålitelige for hendelser på 900-tallet. Aasmund Ingve Blokkum mente at slaget sto i 955.

### Slaget ved Fitjar på Stord
Håkonarmål forteller at Håkon ble hentet til Odin i Valhall etter et slag i fjæra på Stord. Sagaene knytter det senere til Fitjar på Stord - se artikkelen om Slaget ved Fitjar. 

Håkon jaget Eirikssønnene på flukt, men Håkon ble truffet i sluttfasen av kampen.

Etter noen av kongesagaene forblødde Håkon og døde i Håkonshella.   Hákonarmál fra 960-tallet gir ingen indikasjon på at Håkon ble fraktet bort fra Stord før han døde. Tvert imot antyder overgangsstrofen at han døde der, på slagmarken ved stranden, sammen med de andre falne krigerne.

Annalis Regii (fra ca. 1300–1328) mente at Håkon falt i 960. Andre har regnet seg fram til 961.

## Reformatoren
Håkon knyttes i noen få sagaer til et forsiktig forsøk på å innføre kristendommen, og til reformene leidang og lagting.

### Håkon som kirkebygger
Theodoricus, Noregs konungatal, Historia Norvegiæ og Fagrskinna forteller likevel ikke noe om at Håkon fremmet kristendommen i Norge.   

Unntakene er Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) som forteller kort at Håkon fikk bygd noen kirker, og innsatte lærde menn. Videre reiste trønderne seg mot ham på Mære da han bød dem kristendommen. Fagrskinna forteller derimot at besøket på Mære gikk fredelig for seg, uten at kristning  omtales.  Heimskringla (fra 1230-tallet) gjenforteller det samme som Ågrip og Fagrskinna, men dikter det sammen til en større dramatisk fortelling. 

Håkon kan da ha fått bygd noen kirker, men det er usikkert. Teksten om Mære er trolig oppdiktet. Håkon hadde heller ikke herredømme i Trøndelag.

Fridtjov Birkeli har gjettet på om Håkon kan ha hatt med seg Sigfrid til Norge. Sigfrid er referert til i en engelsk kilde som biskop i Norge i kong Edgards kongeperiode (958-975). Men han kan også ha vært i Norge etter Håkons død.

### Håkon som opphavsmann til leidang
Håkon kan ha innført et forsvar basert på en slags verneplikt - leidangen. Noen mener at dette i så fall kan gjenspeile en del av den militære opplæring han fikk hos kong Adalstan.

Sagaene fra 1100-tallet (Theodoricus, Ågrip,  Noregs konungatal og Historia Norvegiæ) forteller ikke noe om at Håkon innførte leidangsordningen.     Forestillingen om at Håkon laget en leidangsordning kommer ikke før med de yngre sagaene på 1200-tallet, og trenger ikke være rett. Fagrskinna utdyper dette med at Håkon stilte krav om utbud mot utenlandske skip - antall skip fra hvert fylke, størrelsen på skipene, hvem som skulle stille, hvilke våpen de skulle ha og bruk av varder.

Om Håkon faktisk fikk gjennomført leidang, og i hvilket omfang er uvisst.

### Håkon som opphavsmann til Gulating
Håkon kan ha bygd ut en tingordning for vestlandsriket sitt (Gulatingslagen). Det har også vært gjettet på at han i så fall bygde på eksisterende lokale tingordninger.

De fleste sagaene fra 1100-tallet (Theodoricus, Noregs konungatal og Historia Norvegiæ) forteller ikke noe om at Håkon opprettet lagting.   Ågrip (fra slutten av 1100-tallet) er unntaket, og forteller at Håkon satte Gulatingsloven etter råd fra Torleiv Spake, men uten å gi detaljer.  

Om Håkon faktisk fikk dette gjennomført og i hvilket omfang er uvisst. Knut Robberstad mener at Håkon den gode ikke kan ha laget loven som var mønsteret til de islandske lovtekstene fra 
930. Videre at det som står i kongesagaene om at Håkon satte Gulatingsloven bare kan gjelde enkelte deler av lovverket. Den tidligste omtalen av Gulatingsloven er ikke før i Are Frodes Íslendingabók fra 1120-årene.

## Begravelse og ettermæle

Noregs Konungatal forteller at Håkon ble lagt i en haug "a Sæheimi", uten flere stedsreferanser. Ågrip sier at han ble hauglagt på Sæheim i Nordhordaland. Det er vanlig å knytte navnet til Seim i Alver kommune.

Etter Håkons død laget Øyvind Skaldespiller et kvad - Håkonarmål - som forteller om slaget på Stord, og om hans vei for å møte guden Odin i Valhall. Claus Krag mente at det er flere trekk ved det tilsvarende diktet om Eirik Blodøks (kalt Eiriksmål eller Eirikskvadet) som taler for at Eiriksmål ikke er ekte, men laget senere etter mønster av Hákonarmál. Andre har ment at Hákonarmál har hentet inspirasjonen fra Eriksmål, så dette er uvisst. Håkonarmål gir ingen indikasjon på at Håkon ble fraktet bort fra Stord før han døde. Tvert imot antyder overgangsstrofen at han døde der, på slagmarken ved stranden, sammen med de andre falne krigerne.

Håkon kalles stor sett bare Håkon eller Håkon Adalstensfostre i 1100-tallskildene. Ågrip og Fagrskinna kaller ham derimot Håkon den gode, men uten noen begrunnelse.  Når og hvorfor en begynte å bruke tilnavnet den gode på Håkon, sier sagaene ikke noe om. Derimot kaller Hákonarmál ham direkte "enn góði konungr" - "den gode kongen" - i vers 17. Så tilnavnet "den gode" kan være eldre eller laget basert på kvadet. Kvadet gir klare føringer for tilnavnet: Håkon var "god" fordi han æret gudene, hadde god karakter, var en god hersker for folket, og hans tid ble husket som en god tid. Det handler både om personlig godhet og om at hans regjeringstid var gunstig for folket. Skalden mente at Håkons død også fikk dramatiske konsekvenser. Husdyr og slektninger døde, land og rike ble ødelagt, og mange folkeslag ble slavebundet. Kvadets sterkeste utsagn er kanskje at Fenrisulven vil løpe løs før en like god konge kommer (vers 20), og at ingen like god konge vil komme før Ragnarok.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Saga Hákonar góða på norrønt.
* Håkon den godes saga