Slaget ved Warksow

**Slaget ved Warksow** 18. januar 1678 var en militær trefning mellom Sverige på den ene siden og Danmark og fyrstedømmet Brandenburg-Preussen på den andre. Dette mindre kjente slaget ble også kjent som **slaget ved Alte Fehr**.

## Bakgrunn
I september 1677 kom kongen av Danmark-Norge, Christian V, til Rügen med  soldater. De ble fraktet dit med danske orlogsskip og transportfartøyer som senere tok med seg  brandenburgske soldater som sluttet seg til okkupasjonsstyrkene på Rügen. Disse gikk på land ved den nordøstlige odde på Jasmund og begynte å spre seg på øya. Det var bygget to skanseverk på sørsiden av Rügen som forsvarte fergeovergangen til fastlandet med byen Stralsund. Den ene ble raskt inntatt av Christian&nbsp;V i oktober 1677, men Königsmarck beholdt en garnison på 600 mann på fergeskansen på den andre siden av sundet vendt mot Stralsund. Et dristig angrep med en eskadre av flere krigsskip som kom seg til en holme like ved sundet, ble slått tilbake av sterk svensk artilleriild. Beleiringen trakk ut gjennom høsten og Christian&nbsp;V dro tilbake til København.

Med overlegne danske styrker på Rügen kunne ikke Königsmarck komme Stettin til hjelp. Byen var under beleiring i slaget om Stettin. Men mot senåret hadde danskene omorganisert sine tropper, og nesten bare vervede soldater av mindre verdi ble tilbake i mindre antall.  mann under general Lehndroff var utkommandert for å delta i slaget om Stettin. Dessuten hadde det vært mangel på ly og næringsmidler på den skrinne øya som de skulle overvintre på, slik at moralen i de vervede styrkene var lav.

Königsmarck ville derfor dra fordel av dette i et overraskelsesangrep. Da et tøvær løste opp isen over sundet, fikk han derfor hentet fram båtene og skip som var holdt i beredskap. Han fraktet sine styrker over Stralsund til Nyskansen på Rügen om aftenen og avledet general Rumohr med en konvoi av en kaper med tretti mindre fartøyer. Det ble sendt ut falske rykter om landgang på Wittou/Wittby i forveien. Etter å ha gått på land på Rügen ved Nyskansen fikk han et døgn på seg til å forberede seg til slaget. General Rumohr hadde nektet å angripe landgangsoperasjonen på Nyskansen, men ventet på at svenskene skulle kom ut i åpent lende.

Om morgen den 8. januar 1678 marsjerte Königsmarck sin hær nordover mot det indre av øya Rügen og nådde en stor eng hvor den danske hæren var oppmarsjert.

## Slagoppstillingen
Så snart Königsmarck hadde ført sin hær dit, stilte han opp hæren i de tre tradisjonelle slagorden i to linjer med venstrefløyen som består av syv skvadroner, senteret med fire bataljoner av fotfolk og høyrefløyen med fem skvadroner og en dragonskvadron.

Rumohr som hadde kommet til landet under Nyskansen ved Warksow, stilte sin hær opp i tre slagorden med seks skvadroner med ryttere i hver fløy og fire bataljoner i senteret samt en reserve på ni skvadroner og bataljoner. Han hadde 16 feltskyts med seg.

## Slaget
Det viste seg at det sterkere artillerivåpenet hos svenskene var avgjørende, for med deres ildkraft fikk de slått vekk den danske høyre fløyen som var holdt utenfor slagets gang, og så kunne Königsmarck konsentrere seg om den venstre fløyen av danskenes hær som var oppgitt å være på 5 000 til 5 400 mann i alt. Da Königsmarck overførte tropper fra den venstre fløyen til den høyre fløyen, fikk general Rumohr syn på bevegelsene og ville rekognoserer nærmere. Etter å ha ridd opp engen til egen høyre fløy som lå på noe høyere land, ble han beskutt og falt av sin hest.

Med et sterkt flankeangrep med både egen høyrefløy og senter, satte Königsmarck sterkt press på danskene som sloss hardnakket tilbake mens den svenske venstrefløyen kunne holde ned det danske senteret. Rumohr hadde stilt seg opp langs strekningen med myrlendt terreng slik at angrepet ikke kunne komme over og dermed måtte ryttere omgå denne for å angripe danskene på deres flanke. I mellomtiden hadde det svenske artilleriet blitt ført så nært at de på kloss hold pepret løs inn i det danske fotfolket i senteret og på deres venstre fløy.

Allerede ved starten ble general Rumohr dødelig såret så det oppsto forvirring da offiserer kom i krangel om hvem som skulle overta befalet, og det var ingen som ville overtar ledelsen i et slag som allerede var ved å komme uten av kontroll. De danske rytterne, støttet av sitt infanteri, sloss så hardt at svenskene måtte vike, helt til et motangrep endelige fikk slått hull på deres forsvar. Så snart den danske venstre fløyen var slått på flukt, vendte så svenskene seg mot senteret som etter en kort kamp overga seg *en masse.*

Königsmarck hadde med vilje latt være å engasjerer senteret fordi det var på fløyene danskene hadde deres beste og mer lojale styrker, i en hær hvor mesteparten besto av vervede tyskere som hadde vist seg mindre pålitelige i tidligere strid. Restene av det danske rytteriet var utslettet eller tvunget til å rømme øya, resten overga seg rundt på hele øya i dager etterpå. Fortet på Jasmund overga seg den 11. januar 1678.

Tapene er dessverre ikke enkelt å få kjennskap til, men visse dokumenter viser at det var langtfra et enkelt slag med store tap for svenskene i visse enheter som Smålandska Ryttere. 200 skulle ha blitt massakrert av finnerne da soldatene nektet å gir seg. Det var 2 000 til 2 400 hester i den danske hæren og alle ble tatt eller felt. 5 000 skal ha blitt tatt til fange under slaget, men det virker mer sannsynlig at det var resultatet av felttoget der hele Rügen ble gjenerobret fremfor den direkte konsekvensen av slagets gang. Bare to danske offiserer unnslapp ved å ta en båt til Usedom.

## Etterspillet
Seieren ved Warksow var en viktig rekrutteringskilde for Königsmarck som ut av disse fem tusen fangene, kunne rekrutter mange nok til å forsterke egne styrker som kunne gå ut på herjingstokt mot Brandenburg. I en fortegnelse er det vist at det var 23 kompanier i kavaleriet mot bare 8 fra Danmark som var vervede styrker. Selv om en stor del var brandenburgske styrker, var de raske med å delta i herjingstokt hvor de utøvde overgrep på den brandenburgske befolkningen.

Christian V var rasende over nyheten og meldninger om bruk av vervede tyske soldater som var i dansk sold, så han organiserte en ny ekspedisjon, nå med hovedsakelig norske tropper som hadde vist seg langt mer pålitelige. Etter at Niels Juel hadde kommet med sin flåte til Kalmarsund der de observerte den svenske flåten som lå der, besluttet han å krysse utenfor Rügen for å få bukt med kaprerplagen derfra. I september 1678 kunne Niel Juel henter de brandenburgske styrker ved Palmerort og seilte så til den lille fiskerbyen Witby på Rügen. Med 250 fartøyer og 8 000 mann seilte danskene og brandenburgerne rundt om, holdt svenskene i forvirring om hvor landgangen skulle skje. Først den 12. september startet angrepet da brandenburgerne fra Palmerort kom over mens 1 800 dansker og nordmenn kom på land ved Wittby. Det kom til harde trefninger hvor svenskene var blitt slått vekk, men ikke før 57 drepte og 52 sårede var falt hos danskene og nordmennene. De svenske tapene var større.

Etter harde forfektninger hvor hundrer var falt under kampene, trakk Königsmarck seg ut av Rügen og etterlot seg en garnison på 500 mann i en nybygget skanse. Disse overga seg kort etterpå til de allierte under et mytteri 16. september. Siden da var Stralsund satt under beleiring fram til den 15. oktober da byen kapitulerte. Bare en måned senere, den 15. november, kapitulerte den siste svenske festningen i Greifswald. Alle tyske besittelser holdt av Sverige var gått tapt. En svensk hær på 11 000 mann fra Riga, som fikk marsjere gjennom polske områder, måtte snu i januar 1679 ved Welau ikke langt fra Tilsit.

## Kilder
*Ulf Sundberg, *Svenska Krig 1521-1814*, Stockholm : Hjalmarson & Högberg, 1998, ISBN 91-89080-14-9

Året 1678

Slaget på Rügen 1678