Jørgen og Inger

«**Jørgen og Inger**» er et dansk skillingstrykk fra slutten av 1800-tallet, samlet inn av Alf Prøysen, til «Magasinet for alle» på 1950-tallet. Den er også tatt opp i viseboken De gamle visene av Alf Prøysen.

## Teksten

**1.**Så mange bølger man i hav ei finner som kjærligheten har i sitt skjød,
så mange stjerner ei på himmelen brenner som kjærlighet har sorger, kval og nød.

**2.**En fattig pike bodde i sitt lille men nette hus ved landsbyhyttens hjem,
hun var så smukk som engens roser ville og sorger aldri kom til henne frem.

**3.**Den rike gårdsmannssønn han så den lille han tenkte det var smukt at eie den,
han sagde: Inger du har all min vilje, jeg lever ei hvis du ei blir min venn.

**4.**Hun sagde: Sorger skal du aldri eie hvis jeg som fattig pike huer deg,
da skal jeg trofast følge dine veie men lov at du aldri vil svike meg.

**5.**Og kan du stå i mot når gullet klinger og gledes ved din fattigfødte viv
og kan du elske meg når gleden vinker da Jørgen, da tilhører deg mitt liv.

**6.**Så tok han Inger glad i sine armer og trykket hete kyss på hennes munn
og tolkede sitt hjertes elskovsvarme i mens de gikk på skogens blomsterlund.

**7.**Han svor: før skulle solens stråler isne før jeg en annen enn Inger tok
før skulle denne hånd av meg bortvisne før jeg min kjære elskede venn bedro.

**8.**I skogen lys der svor han troskapseden der ofret hun ham kjærlighet og dyd,
han lovet ekteskap, men hjertefreden vek bort og elskovsrøst ble klagelyd.

**9.**Alt sjeldnere han vanket hos sin Inger i mens en gårdsmannsdatter rik og smukk,
man sammen med den skjønne Jørgen bringer mens Inger taug og kvalte smertens sukk.

**10.**Hun skrev ham til: Har du ditt løfte sveket. Han svarte: Kjære Inger frykt dog ei,
jeg fikk din gunst alt hva der var ditt eget og kun med deg til kirken går min vei.

**11.**Du har mitt løfte, og hun sang dog atter, mens han foreldre hun for ringe var,
de talte hånlig: Hun er husmannsdatter, en bedre brud for Jørgen alt vi har.

**12.**Og der ble lyst for Jørgen og den rike alt tvende ganger presten spurte så:
Har nogen derimot at sige så nekt i tide om han rett vil få.

**13.**Den tredje gang da presten atter lyste så trådte Inger frem i kirkens rum,
Jeg har i mot den lysning, Jørgen gyste, den rike gårdsmannsbrud ble mer enn stum.

**14.**Han enset ikke på den stakkars pike, de blotte ord er ei beviser nok,
og neste søndag Jørgen med den rike til kirken dro med slekt og venneflokk.

**15.**Og brudekransen smykket brudens lokker mens frem for alteret sto det unge par,
og høyt fra tårnet kimet kirkens klokker og presten midt i alterringen var.

**16.**Da ble den krans av brudens lokker revet og atter trådte Inger modig frem,
I tror ei mine ord så les da brevet og tør I så herr pastor vie dem.

**17.**Jeg talte først i tide, i ei hørte nu krever jeg for siste gang min rett,
besvimet bruden man av kirken førte mens Jørgen sto som naglet til en plett.

**18.**Og presten sagde: Ja så bør det være, her er beviser vi må lyse om,
og Jørgen sagde: Bli du min med ære min Inger fattig, men dog god og from.

**19.**Foreldrene bød  Inger hundre daler så to og tre men Inger svarte stolt:
Ei gull en fattig pikes dyd betaler hun får ei fred før han har holdt sitt ord.

**20.**Først stred foreldrene i mot men siden så de at hun var ærlig god og from,
så fikk hun Jørgen da, og nu for tiden bor paret lykkelig i Vensløv by.


## Kilder
*Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007