Tykkhornsau

**Tykkhornsau** (*Ovis canadensis*) er en storvokst vill saueart som lever i Nord-Amerika. Arten karakteriseres av hannenes (værenes) enormt tykke horn (slirehorn), som vokser opp fra fremre del av skallen i en nedadgående framovervendt skru langs sidene av hodet. Tykkhornsauen er verdens største sau, og en av underartene kan enkelte tilfeller nå en vekt på mer enn .

## Utvikling

Man antar at tykkhornsauen har innvandret til Nord-Amerika via landbruen som åpnet seg over Beringstredet, mellom Alaska og Sibir. En gang i tiden talte arten 1,5–2 millioner dyr, men som amerikansk bison (*Bison bison*) var arten nær ved å dø ut. Og liksom bison var viktig for first nations på prærien, var tykkhorn viktig for stammefolkene i de vestlige fjellene (Rocky Mountains, Sierra Nevada, Black Hills m.v.). Helleristninger av tykkhornsau er faktisk blant de mest vanlige i det vestlige statene i USA.

Innvandringen til Amerika fikk imidlertid dramatiske følger også for tykkhornsauen, i det folk utnyttet den mye raskere enn arten kunne formere seg. Omkring år 1900 var det kun noen få tusen individer tilbake. Den overlevde takket være innsatsen fra daværende president Theodore Roosevelt. Noen underarter døde allikevel ut, som *O. c. auduboni* i Black Hills. Utover på 1930-tallet skjøt vernetiltakene fart og arten økte igjen i antall. I dag teller arten nærmere  individer og er som sådan *[[livskraftig]]*, selv om en av underarten i Sierra Nevada regnes som *[[sterkt truet]]* av utryddelse.

## Beskrivelse
Tykkhornsau har slirehorn (horn som ikke felles årlig) og har fått navn etter de enormt tykke hornene værene bærer. Hornene vokser opp på fremre del av skalletaket og skrur nedover og framover langs sidene av hodet. Godt voksne værer kan ha horn med mer enn full skru, men for hornenes utvikling spiller også genetikken inn. Ikke alle godt voksne værer får horn med full skru. Hunnene har også horn, men disse er betydelig mindre og skrur ikke, men buer noe. Arten varierer i farge fra lys brun og gråbrun, til mørk sjokoladebrun. Mulen, buken og baken er hvit.

Tykkhornsauen har betydelig kjønnspreg, i det hannen kan bli dobbelt så stor som hunnen. Hannene veier typisk omkring  og blir cirka  i skulderhøyde. Kroppslengden utgjør normalt . Væren horn kan i seg selv kan faktisk veie opp mot  eller mer, altså mer enn resten av bena i kroppen til sammen. Hunnene veier typisk omkring  og blir cirka  i skulderhøyde. Kroppslengden utgjør normalt .

Den fysisk største underarten er Rocky Mountain tykkhornsau (*O. c. canadensis*), der værene (i området Big Sky, som grenser mot Yellowstone nasjonalpark i Montana) i særlige tilfeller hevdes å kunne veie opp mot og over , men dokumentasjonen på dette er upålitelig. Til sammenligning veier Sierra Nevada tykkhornsau (*O. c. sierrae*) sjelden mer enn . Argalisau (*O. argali*) er faktisk i snitt dobbelt så stor som tykkhornsau, og underaten altajargali (*O. a. ammon*) regnes som verden største sau.

I 1940 delte Ian McTaggart-Cowan tykkhornsauen inn i sju underarter, men nyere forskning har vist at dette nok var feil. Tre underarter anerkjennes imidlertid av de fleste, selv om det i 2000 ble reist spørsmål om validiteten til *O. c. canadensis*. Imidlertid gir en nylig publisert studie støtte til de tre underartene, og kanskje flere.

## Inndeling
Inndelingen følger i hovedsak Faysal Bibi (2013) og er i rekkefølge, men med enkelte endringer i henhold til nyere forskning, som Mori, Nerva & Lovari (2019).

* Artiodactyla, klovdyr
** Bovidae, kvegfamilien
*** Antilopinae, (antiloper, gaseller og deres nærmeste slektninger)
**** Caprini, sauer og geiter
***** *[[Sauer|Ovis]]*, sauer eller villsauer
****** *[[argalisau|O. ammon]]*, argalisau
****** *[[tamsau|O. aries]]*, tamsau
****** *[[tykkhornsau|O. canadensis]]*, tykkhornsau
******* *O. c. canadensis* (nominatformen), rockytykkhornsau
******* *O. c. sierrae*, sierratykkhornsau
******* *O. c. nelsoni*, ørkentykkhornsau 
****** *[[tynnhornsau|O. dalli]]*, tynnhornsau
****** *[[vestasiatisk muflon|O. gmelini]]*, vestasiatisk muflon
****** *[[snøsau|O. nivicola]]*, snøsau
****** *[[urial|O. vignei]]*, urial


Bighorn snow.jpg|Rocky Mountain tykkhornsau
Ovis canadensis - bighorn sheep.jpg|Sierra Nevada tykkhornsau
Desert Bighorn 3.jpg|Ørkentykkhornsau

### Taksonomi
En nyere studie av tykkhornsau viser at ørkentykkhornsau (*O. c. nelsoni*) representerer den mest basale linjen blant dem, og at både Rocky Mountain tykkhornsau (*O. c. canadensis*) og Sierra Nevada tykkhornsau (*O. c. sierrae*) splittet fra denne for omkring  år siden eller tidligere. Videre viser studien at dagens populasjon av ørkentykkhornsau (*O. c. nelsoni*) består av tre distinkte klader; nelsontypen (*O. c. nelsoni*), mexicotypen (*O. c. mexicana*), og halvøytypen (*O. c. cremnobates*). Det er imidlertid fortsatt uklart om disse kan regnes som egne underarter.

## Utbredelse og habitat
Tykkhornsauen er endemisk for Nord-Amerika og finnes i Rocky Mountains, fra det sørlige Canada til Colorado i USA. En underart (*O. c. nelsoni*) lever dessuten i ørkenlandskapet i Nevada og California til Vest-Texas og sørover inn i Mexico.

Tykkhornsauen er et utpreget fjelldyr, som trives på alpine gressletter og i gressrike og steinete fjellskråninger omgitt klipper og fjell, der det årlige snøfallet ikke overstiger 150 cm. Ørkentypen trives imidlertid i et betydelig tørrere klima enn de to andre typene.

## Atferd
Tykkhornsau lever i små flokker eller grupper, som består av 5–15 søyer, deres lam, åringer og 2-åringer. Værene danner mindre grupper, normalt 2–5 individer. Om vinteren danner søyene større grupper, som kan telle opp mot 100 individer.

På høsten konkurrerer værene om retten til å pare seg. Det skjer gjennom regulære kamper, der værene smeller i sammen med hornene i en hastighet på opp mot 30 km/t. Smellet etter sammenstøtet kan høres på lang avstand. Kampene kan vare i opp mot 24 timer, før enn vinner «kåres» - som oftest den største og kraftigste væren i området. Konkurransedyktige værer er typisk 8 år eller mer, men værene konkurrerer gjerne fra 4-årsalderen.

Paringen foregår i november og desember. Hunnen går drektig i 5–6 måneder og føder normalt ett lam. Lammene har lys, myk ull da de fødes og begynnende horndannelse. I løpet av et døgn kan lammet følge mora over alt i terrenget. Det blir hos mora i minst ett år, av og til to år.

## Referanser




## Eksterne lenker
*