Projeksjonsapparat

Et **projeksjonsapparat**, også kalt **videokanon**, **prosjektør**, **prosjektor/projektor** eller bare **framviser**, er en teknisk innretning som projiserer lysbilder på en flate ved hjelp av lys, en optisk linse og en bildekilde. 

Vanlige prosjektører er lysbildeapparater, filmframvisere og overheadprosjektører. Etter 2000 er det blitt vanligere med elektroniske prosjektører som kan behandle digitale signaler fra datamaskiner, videospillere og andre kilder og vise dem som forstørrede bilder på et lerret.

Ordet *prosjektør* kan også brukes om en lyskaster eller spotlight.

## Historikk og typer
En kan gruppere projeksjonsapparatene etter hvilken teknologi som blir brukt. De første projeksjonsapparatene var camera obscura, en type avtegningsmaskin, og laterna magica, et enkelt lysbildeapparat. Seinere kom episkoper og epidiaskoper med elektrisk lys og filmframvisere. 

Overheadprojektorer, i entall ofte bare kalt *overhead*,  er projeksjonsapparater som projiserer tekst og bilder fra gjennomsiktige, A4-store, såkalte lysark, foiler eller transparenter til et hvitt lerret. Lysarket legges på en lysflate på apparatet, og det gjennomlyste motivet sendes via et speil og en linse på et stativ. Slike projektorer er enkle i bruk og har siden 1970-tallet vært svært vanlige på skoler og kontorer, i møterom og foredragssaler.

Videokanoner som kom på 1980-tallet, projiserte til å begynne med analoge videosignaler, men ble etter hvert digitale. Laserkanoner bruker kraftig lys med stor presisjon og kan vise bilder og lys også over lang avstand. Moderne projektorer som sender ut bilder fra digitale framvisere av forskjellig størrelse, blir stadig vanligere på jobb, i skolen og hjemme.

## Digitale projeksjonsapparater

## Digital kino : DLP Cinema
Film & Kino finansierte først et prøveprosjekt. I 2009 begynner fase to, der målet er at alle kinoene i landet skal være fulldigitalisert i 2011.

I Sverige blir sceneforestillinger jevnlig sendt til digitaliserte Folkets Hus-kinoer.

## Lerret
Projiserte lysbilder kan vises på alle lyse flater, for eksempel en hvit vegg. Spesielle projeksjonsduker eller lerreter kan imidlertid forbedre gjengivelsen betydelig. Duken må tilpasses apparatene og visningsforholdene ellers.

En hvit duk er best ved forhold der man kan kontrollere lyset i rommet. Den forvrenger ikke fargene, og i de fleste situasjoner er en matt, hvit duk med gain 1,1 foretrukket. Størrelsen *gain* beskriver hvor mye lys fra prosjektøren som vil bli reflektert av lerretet. Et høyere nummer betyr sterkere refleksjon av lyset. Hvit duk med høyere gain er foretrukket når framviseren er lyssvak. En slik duk er «glass beaded» og reflekterer i større grad lyset tilbake til seeren som opplever bildet som mer lyssterkt. Slike lerreter er særlig egnet hvis framviseren er montert  i omtrent samme høyde som øyehøyden hos seeren. Ellers bør ikke betraktningsvinkelen være større enn 30 grader med denne type duk.  

Mange hevder at kontrastnivået i en grå projeksjonsduk er bedre, og grå lerreter har derfor blitt populære. Gråtonen gjør at ikke alle fargene blir like riktig reflektert, men dette merkes i liten grad.

## Se også
* Lysbilder
* Episkop, også kalt balloptikon
* Overheadprosjektør
* Filmframviser
* Videokanon
* Laserkanon
* Dokumentkamera (visualizer)
* Interaktiv tavle

## Referanser


## Litteratur
* Laurent Creton, Kira Kitsopanidou (sous la direction de), ''Les salles de cinéma : enjeux, défis et perspectives'', Armand Colin/Recherches, Paris, 2013.
* Eric Le Roy, ''Cinémathèques et archives du film'', Armand Colin, Paris, 2013.

## Eksterne lenker
*