open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Diamond League

**Diamond League** er en årlig serie med friidrettskonkurranser organisert av World Athletics. Fra sesongen 2010 erstattet serien den tidligere konkurranseserien Golden League, som løp fra 1998.

Med Diamond League er målet å øke bredden i store stevner i verden, og gi de en større bredde enn det stevnene i Golden League, som var sentrert i Europa. Ifølge IAAF er formålet å fremheve en verdensomspennende appell til friidrett ved å gå utover Europa for første gang («*enhance the worldwide appeal of athletics by going outside Europe for the first time.*») I tillegg til at det fortsatt vil være en rekke stevner i Europa vil den nye serien inkludere konkurranser i USA, Kina og Qatar.

## Poeng og premiering
Utøverne konkurrerer i til sammen syv stevner gjennom sesongen. Øvelsene er fordelt over 14 stevner (for 2017), slik at ikke alle øvelser er med i alle stevner. Fra 2010 til 2015 fikk vinneren av en øvelse i et stevne 4 poeng, nummer to fikk 2 poeng og nummer tre fikk 1 poeng. I sesongens siste stevne ble disse poengene doblet til hhv. 8, 4 og 2 poeng. For å vinne måtte man få flest poeng i en øvelse, og man måtte også delta i finalestevnet, som var et av de to siste stevnene for sesongen; enten i Zürich eller Brussel. Utøvere som ikke deltok i det siste stevnet i en øvelse kom heller ikke på den offisielle sluttstillingen.

I 2016 ble poengsystemet utvidet, slik at de 6 beste i hver øvelse fikk poeng. Poengene ble fordelt som følger: 10–6–4–3–2–1, og i finalene ble poengene doblet til 20–12–8–6–4–2. 

Et nytt poengsystem ble innført i 2017. De åtte beste i hver øvelse i hvert Diamond League-stevne får poeng (8–7–6–5–4–3–2–1), gjennom de 12 første stevnene. Men, i motsetning til tidligere år brukes disse poengene kun til å bestemme hvilke utøvere som blir kvalifisert for finalen, som arrangeres i enten Zürich eller Brussel. Utøveren som vinner en øvelse i finalen vinner denne øvelsen i Diamond League for sesongen, og pengepremiene fordeles også utelukkende ut ifra resultatene i finalen.

Pengepremiene i kvalifiseringsstevnene (de 12 første i sesongen) fordeles som følger:
# plass: 10&nbsp;000 US$
# plass: 6&nbsp;000 US$
# plass: 4&nbsp;000 US$
# plass: 3&nbsp;000 US$
# plass: 2&nbsp;500 US$
# plass: 2&nbsp;000 US$
# plass: 1&nbsp;500 US$
# plass: 1&nbsp;000 US$

I tillegg premieres 9. - 12.-plass i langdistanseløp, og de som må løpe i løpebane 9 i sprintløp.

I finalen er pengepremiene som følger:
# plass: 50&nbsp;000 US$
# plass: 20&nbsp;000 US$
# plass: 10&nbsp;000 US$
# plass: 6&nbsp;000 US$
# plass: 5&nbsp;500 US$
# plass: 4&nbsp;000 US$
# plass: 2&nbsp;500 US$
# plass: 2&nbsp;000 US$

Vinneren av finalen mottar i tillegg et Diamond League-trofe, som er lagd av Beyer.

## Stevner
Følgende stevner er en del av Diamond League 2017.

## Diamond League-vinnere

### Menn

### Kvinner

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* IAAF Diamond League agrees a global calendar of 14 cities for 2010
Moderne slaveri (dokumentarfilm)

***Moderne slaveri*** er en norsk dokumentarfilm fra 2009, om menneskehandel som foregår i dag. Den ble regissert av Thomas Robsahm, og handler om mennesker som lever under ekstremt restriktive forhold. Opptakene tatt opp blant annet i Uganda, India, Moldova, Kambodsja og Frankrike.

Filmen fikk Amandaprisen for beste dokumentarfilm i 2009.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Engelen

**Engelen** kan vise til:

* Engel – et overnaturlig vesen
** Englene – en rang i englehierarkiet
* Engelen (karavell) – en dansk karavell som blant annet deltok i slaget ved Bornholm 1511
* Engelen (kriminalfigur) – en norsk fiktiv kriminalfigur skapt av Fritjof Knudsen
* Einar Engelstad – en norsk musikkjournalist og musikkritiker
* Engelen (film 1937) – en amerikansk film fra 1937 med Marlene Dietrich i hovedrollen
* Engelen (film) – en norsk film fra 2009 regissert av Margreth Olin
* Engelen (TV-serie) – en svensk TV-serie fra 1974

## Se også
* Engel (andre betydninger)
Riksväg 40

**Riksväg 40** i Sverige er en svensk stamvei som går mellom Göteborg og Västervik over Jönköping. Veiens lengde er 321 km. Av det er 96 km motorvei, mest av alle ikke europaveier i Norden. Den mest brukte veien for reiser mellom Göteborg og Stockholm er Riksväg 40 og E4. Det er 470 km, herav 420 km motorvei.

## Historikk
Frem til 1. april 2009 gikk Riksväg 40 bare mellom Göteborg og Jönköping. Strekningen Jönköping–Västervik het til da Riksväg 33.

## Knutepunkter

;Göteborg kommune
*     Göteborg Kallebäck, Rv27 felles trasé til Borås
;Härryda kommune
*  Rya
;Borås kommune
*  Borås Viared
*  Borås Göta
*   Borås
;Ulricehamn kommune
*   Ulricehamn
*  Ulricehamn

;Jönköping kommune
*  Bottnaryd
*  Ryd, felles trasé til Hedenstorp
*    Hedenstorp, Rv47 felles trasé til Gisshult
*  Jönköping Haga
*  Jönköping
*   Huskvarna
;Nässjö kommune
*   Nässjö-Gisshult
;Eksjö kommune
*  Broarp
*  Eksjö, felles trasé til Västra Brudbadet
*  Västra Brudbadet
*  Mariannelund

;Vimmerby kommune
*   Vimmerby
;Västervik kommune
*  Gunnebo, felles trasé til Rössle
*  Rössle
* Endepunkt Västervik

## Referanser
Språklyd

**Språklyder** er de artikulerte lydene som mennesker frembringer med munnen. De er de minste elementene i tale, og bygger opp ord og setninger.

Språklyder deles i vokaler og konsonanter. Hvis forskjellen på to språklyder endrer betydningen på et ord, kalles lydene fonemer. Hvis forskjellen ikke endrer betydningen av ord, kalles lydene allofoner og foner.
Frankrike under Sommer-OL 1920

**Frankrike under Sommer-OL 1920**. 296 sportsutøvere fra Frankrike, 290 menn og seks kvinner, deltok i flere sporter under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Frankrike kom på åttendeplass med ni gull-, nitten sølv- og tretten bronsemedaljer. 

## Medaljer

## Medaljevinnerne

 
## Eksterne lenker
* Resultater og profilside  på sports-reference.com
Julien Brulé

**Julien Louis Brulé** (1875–1928) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.

Brulé ble olympisk mester i bueskyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant den individuelle konkurransen i *50 meter bevegelig fugl*. Han vant sølv i både den individuelle og i lagkonkurransen *33 meter bevegelig fugl*.

## OL-medaljer
* 1920  Antwerpen &ndash;  **Gull** i bueskyting, 50 meter bevegelig fugl
* 1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 33 meter bevegelig fugl
* 1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 33 meter bevegelig fugl, lagkonkurranse  Frankrike
* 1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 50 meter bevegelig fugl, lagkonkurranse  Frankrike
* 1920  Antwerpen &ndash;  Bronse i bueskyting, 28 meter bevegelig fugl, lagkonkurranse  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lars Klinting

**Lars Klinting** (født 25. april 1948 i Stockholm, død 2006) var en svensk forfatter og illustratør.

Klinting var en selvlært tegner og startet sin tegnerkarriere i 1980.

## Bibliografi

* *Örjan-den höjdrädda örnen* 1982
* *Pärlsork* 1983
* *Vårdträdet* 1984
* *Pohlmans väderlek* 1984 (medforfatter John Pohlman)
* *Håll stövlarna leriga* 1985 (medforfatter Ulf Svedberg)
* *Sexbente Simon* 1987 (medforfatter Ulf Svedberg)
* *Första fågelboken* 1988
* *Första trädboken* 1990
* *Första insektsboken* 1991
* *Lilla kuten och andra ungar i naturen* 1992
* *Första djurboken* 1993
* *Lilla kultingen och andra ungar på gården* 1993
* *Leopold* 1994
* *Castor snickrar* 1995
* *Castor syr* 1996
* *Castor bakar* 1996
* *Castor odlar* 1997
* *Castor målar* 1998
* *Frippe lagar allt* 1999
* *Tuppen vill ha* 2003
* *Castors punka* 2004

## Priser og utmerkelser

* Årets Pandabok (barneboksklassen) 1986
* Elsa Beskow-plaketten 1987
* Årets Pandabok (barneboksklassen) 1989
* Årets Pandabok (barneboksklassen) 1991
* Årets Pandabok (barneboksklassen) 1993
* Bokjuryn (kategori 0-6 år) 1998
* Bokjuryn (kategori 0-6 år) 1999
* Wettergrens barnbokollon 2000

## Referanser


## Litteratur
* Les mer om Lars Klinting i *Författare och illustratörer för barn och ungdom*, del 4 (ISBN 91-7018-436-4)

## Eksterne lenker
* 
*  Forlagets presentasjon
Shakespeares skjulte koder

***Shakespeares skjulte koder*** er en norsk dokumentarserie i fire deler som ble sendt høsten 2009 på NRK1. Den ble regissert av Jørgen Friberg. I filmen forteller den norske organisten Petter Amundsen om sine teorier om forfatterskapet til William Shakespeare samt hva kodene viser til.

Amundsen tolker av kodene blant annet at Shakespeares verker egentlig *ikke* ble skrevet av Shakespeare, men av vitenskapsmannen Francis Bacon og hans nevø Henry Neville, muligens i samarbeid med proto-frimurerordenen rosenkreuzerne. I tillegg skal originalmanuskriptene befinne seg på den kanadiske «skatteøya» Oak Island. Dette prosjektet involverte angivelig også andre, som Ben Jonson, Kong Henry I, Thomas Bushell, m. fl. Den historiske personen som krediteres forfatterskapet av Shakespeares verker, Will Shaxsper, betraktes av Amundsen som en betalt "front-mann".

Forfatteren Erlend Loe forsøkte fremstille teoriene til Amundsen i boken *Organisten*, men ville ikke være involvert i filmen og mente at historien var altfor «rotete». Skuespiller Kim Haugen, selv en framstående Shakespeare-tolker, karakteriserer filmen som «morsomt nonsens». Typografen, arkitekten, kode-eksperten og MENSA lederen Sigmond Jola støtter Amundsens funn og hevder at kodene er svært forseggjorte.

Jørgen Friberg vant fagprisen beste klipp/redigering under Gullruten 2010 for serien. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Shakespears skjulte koder» på Facebook
*
Hyperstate

**Hyperstate** var et norsk ravearrangement med fokus på house, techno og trance. Arrangementet ble arrangert årlig i Oslo Spektrum fra 1995 til 2000.

## Historikk
Hyperstate ble etablert av «Dub the Universe», ledet av Torje Norén, med inspirasjon fra det tyske arrangementet Mayday. Første utgave fant sted natt til 1. mai 1995 og samlet rundt 8000 deltakere.

I løpet av de første årene satte arrangørene opp et program preget av mange internasjonale liveartister, noe som var uvanlig innen norsk elektronisk klubbkultur på den tiden. Mot slutten av 1990-tallet fikk arrangementet en tydeligere trance-profil og et større innslag av DJ-sett.

I 1999 ble arrangementet overtatt av miljøet rundt «Temple of Love». I 2000 overtok Eventuta AS gjennom prosjektet UltraWorks.

## Artister og DJ-er
1995: The Chemical Brothers, Dreadzone, The Prodigy  

1996: André from Norway, Apollo 440, Arkarna, Armand Van Helden, BBE, Fluke, Fatboy Slim, Josh Wink, Leftfield, The Prodigy m.fl.  

1997: André from Norway, Daft Punk  

1998: Antiloop, Armand Van Helden, Astral Projection, Fatboy Slim, Les Rythmes Digitales, Palace of Pleasure, Run-D.M.C. m.fl.  

1999: Argonauts, Deepsky, Paul Oakenfold, The Sunclub, Tiësto, Veracocha  

2000: Ferry Corsten, DJ Stigma, DJ Jean, Sonique

## Diskografi
* *Absolute Hyperstate* (1996)  
* *Hyperstate – The Album: 1998* (1998)  
* *Hyperstate 99 – The Abduction* (1999)  
* *Hyperstate 2000* (2000)

## Design
1997–1998: Union Design utviklet identitetsprofilen for Hyperstate.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hyperstate 1998 – offisiell nettside (arkiv)  
* Hyperstate 2001-video
Armand Massard

**Armand Émile Nicolas Massard** (født 1. desember 1884 i Paris, død 8. april 1971) var en fransk fekter som deltok i de olympiske leker  1920 i Antwerpen og 1928 i Amsterdam.

Massard ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant den individuelle fektekonkurransen i kårde og han var også med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i kårde.

Åtte år senere, under Sommer-OL 1928 i Amsterdam vant han en sølvmedalje i lagkonkurransen i kårde.

## OL-medaljer
* 1920  Antwerpen -  **Gull** i fekting, kårde 
* 1928  Amsterdam -  Sølv i fekting, kårde lagkonkurranse  Frankrike
* 1920  Antwerpen -  Bronse fekting, kårde lagkonkurranse  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den skandinaviske føderasjon av Le Droit Humain

**Den skandinaviske føderasjon av Le Droit Humain** er den skandinaviske føderasjonen av den internasjonale frimurerordenen Le Droit Humain.

Ordenen ble første gang etablert i de nordiske land, da losje Yggdrasil ble grunnlagt i Kristiania i 1912. Losjen overlevde ikke andre verdenskrig. I 1923 ble likeledes losje Bifrost grunnlagt i Trondhjem, men denne er for tiden ikke aktiv.

I 1917 ble den første losjen dannet i Danmark, og i 1918 i Sverige. Island og Finland fulgte raskt etter, og har idag det største medlemstallet i Norden.

I Norge ble det i 1979 opprettet en frimurergruppe i Stavanger med 3 medlemmer. I 1981 var antall medlemmer økt til 7, og samme år ble Losje Isis formelt innviet og fikk sitt charter fra ordenenens Høyeste Råd i Paris. I september 2007 hadde losjen 40 medlemmer.

Loge Jotunheim i Drammen ble stiftet i november 2017 som en triangel under Loge Parsifal. Loge Jotunheim ble tildelt eget logenummer i januar 2019. I august samme år ble logen offisielt innviet. Logen har 15 medlemmer.

I Sverige finnes det en losje i Stockholm. I Danmark finnes Loge Odin i København, Loge Hermes i Århus og Loge Parsifal i Aalborg.

## Eksterne lenker
* Det Internationale Fælles-Frimureri «Le Droit Humain», LOSJE ISIS, 1321, Stavanger
Snøhulemannen

***Snøhulemannen*** er en norsk dokumentarfilm fra 2010 som handler om en mann som har levd ute i den norske fjellheimen i 30 år. Regi er ved Fridtjof Kjæreng. 

## Handling
Filmen handler om en mann som lever på tvers av det norske samfunnet og konsumkulturen og som et korrektiv til utstyrsfiksert friluftsliv. 

Filmen følger livet til Sverre Nøkling som med gamle treski på beina beveger seg fra snøhule til snøhule. Hulene isolerer godt og beskytter ham mot kulden og snøstormen utenfor, og han utviklet egne og morsomme løsninger på å overleve i de barske omgivelsene.

Livet hans er helt forskjellig fra dagliglivet til folk flest og kan også sees på som en beskyttelse mot det materialistiske jaget i en moderne verden. Omgitt av reinsdyr og med brøytebilsjåfører som nærmeste naboer, nyter Snøhulemannen friheten og filosoferer over samfunnet og sin egen tilværelse.

Snøhulemannen hadde norsk kinopremiere i mars 2010. Filmen er regissert av Fridtjof Kjæreng, mannen bak TV-suksessen med Lars Monsen. 50 minutters versjonen ble sendt på TV2 første gang i 2010.

## Priser
* 2010 Hovedprisen fra Zakopane internasjonale filmfestival
* 2010 Ungdomsprisen Zakopane internasjonale filmfestival
* 2010 Prisen «Vie des hommes – Ethnologie» Mountain Film Festival of Autrans 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Édouard Bader

**Édouard Bader** (født 26. juli 1899 i Ferrières-en-Brie, død 21. april 1983) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Bader vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1920 i Paris. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt én kamp. Han var med på det franske laget som tapte finalen mot USA med 0-8.

## OL-medaljer
* 1920  Antwerpen -  Sølv i rugby union  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Antoine Forqueray

**Antoine Forqueray** (1672–1745) var en fransk komponist og kongelig kammermusiker, og ved siden av Marin Marais den mest betydelige gambist ved Ludvig den 14.s hoff.

## Liv og virke
Familien Forqueray stammet fra Chaumes-en-Brie, Seine-et-Marne og Antoine Forqueray er den andre i en linje av komponister som omfatter faren Michael I (1650–1714), broren Michael II (1681–1757) og Nicolas Gilles (1703–1761), alle organister, og ikke minst sønnen Jean-Baptiste (1699–1782) som i likhet med faren var gambist og komponist.

I aprilnummeret 1682 av tidsskriftet *[[Mercure de France|Mercure galant]]* fortelles det at den svært unge bassgambespilleren Forqueray fikk æren av å spille for Ludvig den 14, og kongen besluttet at den unge musikeren skulle oppfostres ved hoffet og få opplæring i gambespill. Etter at Forqueray hadde utviklet seg til en virtuos gambist ble han utnevnt til musiker (*musicien ordinaire*) ved det kongelige kapell (*La Chambre du Roy*).

I kapellet musiserte han sammen med François Couperin, Robert de Visée og andre. Under sine framføringer akkompagnerte hans kone ham på cembalo fram til 1710. Han ble ved hoffet til han trakk seg tilbake i 1730, og bosatte seg da i Mantes-la Jolie. Sønnen Jean-Baptiste Forqueray overtok Antoines stilling ved hoffet i 1742.

I Versailles fikk Antoine Forqueray ikke bare ry for sine improvisasjoner, men han skrev også gambemusikk. Sønnen samlet en del av musikken i *Pièces de Viole* (1747), som i tillegg til gambestykkene inneholdt versjoner av stykkene for cembalo. Forquerays musikk er av en relativt robust italiensk karakter, nokså forskjellig fra den affekterte og sterkt ornamenterte stilen som var vanlig i Frankrike den gangen, og som for eksempel preger Marin Marais' verker.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Dypfryser

En **dypfryser** er et husholdningsapparat som brukes til å konservere matvarer over lengre tid. Den finnes som fryseboks, fryseskap eller kombinert kjøle- og fryseskap (kombiskap). Slike apparater er vanlige i private hjem og gir mulighet til langtidslagring av mat.

En stabil frysetemperatur på om lag −18 °C regnes som nødvendig for trygg lagring av matvarer. Nedfrysing hindrer vekst av bakterier og bremser enzymatiske og kjemiske prosesser som ellers ville ført til forringelse av maten.

For fisk og sjømat som skal spises rå eller nesten rå gjelder egne regler. Mattilsynet krever at slike produkter fryses ned til minst −20 °C i 24 timer for å drepe parasitter.

## Historie

### Generelt
Dypfrysing av mat ble utviklet industrielt i første halvdel av 1900-tallet, særlig gjennom arbeidet til Clarence Birdseye i USA. Han eksperimenterte på 1920-tallet med hurtigfrysing av fisk, noe som la grunnlaget for en global industri for frossenmat. På 1930- og 1940-tallet ble teknologien gradvis tatt i bruk i Europa og Asia, og etter andre verdenskrig ble fryselagre og frossenmat viktig i en stadig mer global matforsyningskjede.

Dypfrysere og kombiskap ble etter hvert standard i husholdninger over store deler av verden, og frossenmat utgjør en betydelig del av dagligvaremarkedet i regioner som Nord-Amerika, Europa og Øst-Asia.

### Norge
I Norge startet husholdningenes tilgang til dypfrysing ofte gjennom felles fryseboksanlegg, der brukerne leide en egen låsbar boks for oppbevaring av råvarer. Etter hvert ble frysebokser rimelige nok til å bli vanlige i private hjem, og det statlig støttede informasjonsorganet Dypfrysingskontoret bidro på 1950- og 1960-tallet til å utbre kunnskap om frossenmat, blant annet med Rolf Kirkvaag som frontfigur.

## Referanser
Zhouritene

***Zhouritene*** (kinesisk: 周禮, pinyin: *Zhōulǐ*), tidligere kjent under tittelen ***Zhouembedsmennene*** (周官 pinyin: *Zhōuguān*) og til tider ***Zhou-embedsmennene og -ritene*** (周官禮, pinyin: *Zhōuguānlǐ*), er en av de såkalte ni klassikere (九經, pinyin: *Jiǔjīng*). 

De ble antagelig til i usurpatorens Wang Mangs maktperiode (9–23 e.Kr.). Boken beskriver svært inngående og omfattende det som ble hevdet å være den statlige og administrative struktur og organisatoriske virkemåter i kongedømmet Zhou.

## Litteratur
* Michael Nylan: *The Five 'Confucian' Classics*, New Haven (Yale University Press), 2001, ISBN 0-300-08185-5,  4 The Three Rites Canon s. 168-202. 
* William G. Boltz: «Chou li»,  i: *Early Chinese Texts. A Bibliographical Guide* (Loewe, Michael, red.), s. 24-32, Berkeley: Society for the Study of Early China, 1993, (Early China Special Monograph Series No. 2), ISBN 1-557-29043-1.
*Bernhard Karlgren: «The Early History of the Chou li and Tso chuan Texts», i: *Bulletin of the Museum of Far Eastern Antiquites*, 3 (1931), d. 1-59

## Eksterne lenker
* Zhouritene på kinesisk
Wanja Basel

**Wanja Basel** (født 22. januar 1944) er en svensk skuespiller.

## Filmografi
* 1980 – *[[Sverige åt svenskarna]]*
* 1972 – Snapphanepojken (TV-serie)
* 1971 – Badjävlar (TV)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Barringerkrateret

**Barringerkrateret** (også *Meteor Crater*) er et meteorittisk nedslagskrater lokalisert omtrent 69 km øst for Flagstaff, nær Winslow i ørkenen nord i Arizona (Amerikas forente stater). Stedet var tidligere kjent som **Canyon Diablo-krateret**, men tilnavnet *Barringerkrateret* ble gitt av forskere til ære for Daniel Barringer som var den første som foreslo at krateret kom av et meteorittnedslag. Krateret er privateid av Barringer-familien gjennom Barringer Crater Company. Kratereierne påstår at krateret er «det første påviste, best bevarte meteorittkrateret på jorda». 

Det anslås at meteorittnedslaget skjedde for omtrent 50.000 år siden. Meteoritten var rundt 50 meter i diameter, og skal ha hatt en hastighet på 12,8 km per sekund (ca. 46000 km/t) da den traff.

Meteorittkrateret ligger på en høyde på omtrent 1740 meter over havet. Det er omtrent 1200 m i diameter, ca. 170 m dyp, og er omkranset av en rand som stiger 45 m over de omkringliggende slettene. Kratersenteret er fylt med 210-240 m med bruddstein som ligger over kraterets grunnfjell.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Barringerkraterets offisielle side
MS 1970

**MS 1970** er et skihoppanlegg i Štrbské Pleso i Slovakia. Anlegget består av to hoppbakker med størrelse K120 og K90 (HS100). Det ble brukt under ski-VM 1970, vinter-Universiaden 1987 og 1999, og junior-VM 1990, 2000 og 2009.

## Můstek Jarolímkový
Den første hoppbakken i distriktet ble bygd ved Klát til det tsjekkoslovakiske mesterskapet i 1920. I 1932 konstruerte Karel Jarolímek en ny hoppbakke, som senere ble oppkalt etter ham. Den ble ombygd til VM i 1935. Etter at tårnet i bakken ble kraftig skadet vinteren 1939/40, måtte det repareres nesten hvert år. Bakken ble revet i 1962. Den hadde til sist K-punkt 72,5 meter og bakkerekord 76,5 meter.

## Dagens anlegg
Dagens hoppanlegg ble bygd på samme sted som den gamle Jarolímek-bakken sto. Byggingen av de nye hoppbakkene var omdiskutert, fordi de ligger i et naturvernområde. Etter at den gamle bakken var revet, ble dagens to hoppbakker bygd i perioden 1966-1969, foran VM i 1970. De hadde da størrelse K110 og K88. Storbakken, MS 1970 A, ble utbygd til K114 i 1984 og K120 i 1988. Den har imidlertid foreldet bakkeprofil i dag (2012), og har ikke hatt renn siden 1999. Normalbakken, MS 1970 B, ble først utstyrt med plastmatter til helårsbruk i 1982, og ble modernisert og utbygd til K90 i perioden 2000–02.

På grunn av administrative problemer og skader etter en storm 19. november 2004 var både hoppanlegget og langrennsløypene i Štrbské Pleso stengt fra sommeren 2003. Langrennsløypene ble gjenåpnet relativt kort tid etter uværet, og normalbakken åpnet på nytt til hoppsesongen 2006–07. Det finnes planer om å modernisere også storbakken.

I tillegg til mesterskapene, har hoppbakkene i Štrbské Pleso vært arena for verdenscuprenn i både spesielt hopp og kombinert. Siste verdenscuprenn i hopp ble holdt i 1991, mens siste verdenscuprenn i kombinert var i 2001.

Bakkerekord i K120-bakken er 128,5 meter, satt av Sergej Bobrov (Belarus) i vinter-universiaden 29. januar 1999. I K90-bakken er rekorden på snø 100 meter, satt av Kenneth Gangnes (Norge) i junior-VM 6. februar 2009. På plast er rekorden 102,5 meter, satt av Dawid Kowal (Polen) i et FIS-renn 13. september 2009.

## Bakkerekorder i K120-bakken

## Viktige renn
### Menn

### Kvinner

## Kilder/andre eksterne lenker
* Skisprungschanzen-Archiv: Štrbské Pleso (Jarolímek) (besøkt 7. august 2012)
* Skisprungschanzen-Archiv: Štrbské Pleso (MS 1970) (besøkt 7. august 2012)
* Ski jumping Štrbské Pleso, SVK: História (besøkt 7. august 2012)
* FIS: Resultater (Strbske Pleso)
* FIS: Resultater (Vysoke Tatra)
* FIS: Resultater (Vysoke Tatry)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pascal Fauvel

**Pascal Fauvel** (født 8. april 1882, død 22. oktober 1942) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.

Fauvel vant tre olympiske medaljer i bueskyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på de franske lagene som kom på andreplass i lagkonkurransen på *33 meter- og 50 meter bevegelig fugl* og bronse på *28 meter bevegelig fugl*.

## OL-medaljer
*  1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 33 meter bevegelig fugl  Frankrike
*  1920  Antwerpen &ndash; Sølv i bueskyting, 50 meter bevegelig fugl, lag  Frankrike
*  1920  Antwerpen &ndash; Bronse i bueskyting, 28 meter bevegelig fugl, lag  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tommy Morrison

** Tommy Morrison** (født 2. januar 1969, død 1. september 2013) var en amerikansk tungvektsbokser og skuespiller. I 1993 ble han verdensmester i bokseforbundet WBO. Han er grannevø av skuespilleren John Wayne. Han hadde rollen som Tommy Gunn i spillefilmen *[[Rocky V]].*

Etter en amatørkarriere med 49 av 50 seire deltok han i kvalifisering for Sommer-OL i 1988. Her tapte han imidlertid en splittet avgjørelse på poeng mot Ray Mercer.

Morrison ble profesjonell i 1988 og var spesielt kjent for sin venstre hook.

Morrison var ubeseiret da han møtte Ray Mercer for WBO-tittelen i 1991. Etter å ha dominert kampen ble han brutale slått knockout i 5. runde og gikk på sitt første nederlag. I 1993 fikk han imidlertid sjansen igjen, og bokset mot George Foreman for den ledige WBO-tittelen. Kampen gikk full tid, 12, runder og Morrison  ble verdensmester på poeng. Etter seieren var en kamp mot Lennox Lewis forestående, men på grunn av et tap mot Michael Bentt ble den ikke arrangert. I 1995 ble det likevel kamp mot Lewis, men dette var ingen tittelkamp, da Lewis hadde mistet tittelen sin året før. Morrison lå klart under, og dommeren stoppet kampen i 6. runde. Året etter fikk imidlertid møte Razor Ruddock, som slo Morrison i canvasen i første runde og dominerte. I 6. runde traff imidlertid Morrison med en venstre og sendte  Ruddock ned til telling. Ruddock var tyedlig ustø, og kampen ble stoppet.

Samme år testet han positivt på HIV. Bokseselisensen ble inndratt, og karrieren syntes over. Testen vakte stor oppsikt, men Morrison nektet likevel for at han kunne være smittet. Han har over mange år avlagt nye tester og alle har vært negative, men boksekommisjonen har likevel nektet ham ny lisens. Noen få kamper har det likevel blitt i utlandet, men bare sporadisk og mot middelmådige motstandere.

1. september i 2013 døde Morrison på et sykehus i Omaha Nebraska. Dødsårsaken er ikke offentliggjort. Han ble 44 år.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Léonce Quentin

**Léonce Gaston Quentin** (født 16. februar 1880, død 1. desember 1957) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.

Quentin vant fire olympiske medaljer i bueskyting, tre sølv og en bronse, under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. En individuell, *28 meter bevegelig fugl* og tre i lag, *28- 33- og 50 meter bevegelig fugl*

## OL-medaljer
* 1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 28 meter bevegelig fugl
* 1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 33 meter bevegelig fugl, lagkonkurranse  Frankrike
* 1920  Antwerpen &ndash;  Sølv i bueskyting, 50 meter bevegelig fugl, lagkonkurranse  Frankrike
* 1920  Antwerpen &ndash;  Bronse i bueskyting, 28 meter bevegelig fugl, lagkonkurranse  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Robert Levasseur

**Robert Levasseur** (1898–1974) var en fransk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
  
Levasseur vant en olympisk sølvmedalje i rugby union under OL 1920 i Paris. Det var kun to lag som deltok og det ble kun spilt én kamp. Han var med på det franske laget som tapte finalen mot USA med 0–8. 

## OL-medaljer
* 1920  Antwerpen -  Sølv i rugby union  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Zhongzhengrifle

**Zhongzhengriflen** (中正式), også kjent som **Chiang Kai-shek-rifle** og **Type 24** (二四式), er en kinesisk rifle produsert i Hanyang (Wuhan) i Kina.

Den er en kinesisk kopi av den tyske Gewehr 98, forløperen til Karabiner 98k. For-produksjonen av riflen startet i august 1935 (år 24 etter den kinesiske republikanske kalender &ndash; derav type 24). Full produksjon var igang allerede senere samme året.

Riflen var en av standardriflene for hæren, og var også med i den tidlige delen av den andre kinesisk-japanske krig. Den ble også brukt i den kinesiske borgerkrig, men så ble den tatt ut av bruk (1950).

## Litteratur
*
Yes (album)

***YES*** er debutalbumet til det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1969. Albumet er ansett som en av de første utgivelsene innen progressiv-sjangeren. Selv om albumet ble godt mottatt av musikk-kritikere, for eksempel ga Lester Bangs en positiv anmeldelse i musikkmagasinet *[[Rolling Stone]]*, var det en salgsmessig skuffelse. Dette kan skyldes liten erfaring fra både bandets og produsentens side, dessuten hadde Led Zeppelin gitt ut sitt debutalbum kort tid i forveien. 

På albumet medvirker Yes' originalbesetning, vokalist Jon Anderson, bassist Chris Squire, gitarist Peter Banks, keyboardist Tony Kaye og trommeslager Bill Bruford. Musikken kan betegnes som jazz-inspirert popmusikk, men er helt klart en forløper til progressiv rock.

To av låtene er coverversjoner, «I See You» som først ble innspilt av The Byrds, og The Beatles-låten «Every Little Thing». Dessuten er to av låtene, «Beyond and Before» og «Sweetness» skrevet sammen med Clive Bailey, en tidligere band-kollega fra bandet *Mabel Greer's Toyshop*.

Albumet hadde i 2021 solgt over 4 128 370 eksemplarer og er det Yes-albumet som har solgt mest.

## Sporliste
# «Beyond and Before» (Chris Squire/Clive Bailey) – 4:58
# «I See You» (Jim McGuinn/David Crosby) – 6:54
# «Yesterday and Today» (Jon Anderson) – 2:53
# «Looking Around» (Jon Anderson/Chris Squire) – 4:05
# «Harold Land» (Jon Anderson/Chris Squire/Bill Bruford) – 5:45
# «Every Little Thing» (Lennon/McCartney) – 5:46
# «Sweetness» (Jon Anderson/Chris Squire/Clive Bailey) – 4:35
# «Survival» (Jon Anderson) – 6:23
### Bonusspor på remaster-utgivelse fra 2003
# «Everydays» (singelversjon) (Stephen Stills) – 6:23
# «Dear Father» (alternativ versjon nr. 2) (Jon Anderson/Chris Squire) – 5:51
# «Something's Coming» (Leonard Bernstein/Stephen Sondheim) – 7:09
# «Everydays» (alternativ versjon) (Stephen Stills) – 5:18
# «Dear Father» (alternativ versjon nr. 1) (Jon Anderson/Chris Squire) – 5:31
# «Something's Coming» (alternativ versjon) (Leonard Bernstein/Stephen Sondheim)  – 8:02

## Personell
* Jon Anderson (stavet «John Anderson» på originalutgivelsen): vokal
* Chris Squire: bass og vokal
* Peter Banks: gitar og vokal
* Tony Kaye: keyboard og Hammondorgel
* Bill Bruford: trommer

## Ny-utgivelser
*1989 – Atlantic – CD
*1994 – Atlantic – CD (Remaster)
*2003 – CD (Remaster med bonusspor)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Steyr-Mannlicher M1895

**Steyr-Mannlicher M1895** er en rifle med sylinderlås med rettrekk designet av Ferdinand Ritter von Mannlicher.

## Mekanisme
von Mannlicher utstyrte denne riflen med en forbedret versjon av sin (den gang) revolusjonerende rettrekkmekanisme, en liknende versjon av den han hadde brukt i Mannlicher M1890 karbin for å kunne takle røyksvakt krutt. På grunn av den distinkte bevegelsen ved ladegrep ble den kalt *Ruck-Zu(rü)ck* av de østerrikske soldatene (tysk slang for «fram og tilbake») og *Ta-Pum* av italienerne, som til og med skrev en sang om våpenet under første verdenskrig.

I samtiden var de aller fleste sylinderlåsrifler utrustet med en manuell vri-og-trekkmekanisme. Rerttrekkeren M1895 tillot en høyere skuddtakt og blokkerte ikke siktene under lading. Resultatet var at de østerriksk-ungarske troppene kunne fyre av 30-35 skudd i minuttet, mot 20 skudd i minuttet med en konvensjonell sylinderlåsrifle. Riflen var likevel pålitelig og relativt solid, skjønt den trengte noen mer vedlikehold og reparasjon i felt enn andre millitærrifler fordi manglen på vribevegelsen ikke hjalp til å løsne patronen fra kammeret, slik som på vanlige sylinderlåsrifler. Dette førte til at patroner av og til satte seg fast i kammeret. Primærutdrag ble istedet gjort ved at overflaten på bolten hadde en annen vinkel enn låseklakkene i glidekassen, slik at de første 20&nbsp;mm av bolthylsens bevegelse bakover bare resulterte i at sluttstykkehodet beveget seg rundt 3&nbsp;mm, og på den måten gav en mekanisk fordel.

## Brukere

Den ble brukt av den østerriksk-ungarske hær i første verdenskrig, og etterpå av både den østerrikske og ungarske hæren. Under andre verdenskrig brukte også Romania riflen. Mange av disse riflene dukket opp under andre verdenskrig, spesielt i bakre linjer og i reservetropper.

M1895 var opprinnelig kamret for ammunisjon i kaliber 8x50mmR. Mellom verdenskrigene bygget både Østerrike og Ungarn om riflene til den kraftigere 8x56mmR-patronen. De østerrikske riflene fikk da navnet M95-30 og ble også kortet ned til 1000&nbsp;mm. Løpslengden ble da 486&nbsp;mm og vekten 3.36&nbsp;kg. Jugoslavia bygde om mange av riflene de hadde tatt i krigsbytte til 7,92 x 57 mm Mauser. Disse fikk modellnavn M95/24 og M95M i Jugoslavia.

## Modeller
* **M1895** – standardmodell i kaliber 8x50mmR
* **M95-30** – østerriksk nedkortet modell i kaliber 8x56mmR
* **M95/24** og **M95M** – jugoslavisk modell i kaliber 7,92 x 57 mm Mauser

## Eksterne lenker
* 
* Modern Firearms – Steyr-Mannlicher M1895
Verdikurve

**Verdikurve** (engelsk: *value curve*) er et verktøy som brukes innenfor markedsføring og strategiarbeid i en bedrift, for å  analysere hvilken posisjon bedriften og dens produkter har i markedet, og hvilke kunders behov bedriften møter med sitt tilbud *(value proposition)*. Verdikurven gir en grafisk fremstilling av de eksisterende kundebehovene i et marked (for eksempel markedet for flyreiser eller mobiltelefoni), og viser i hvilken gradde ulike konkurrentene atskiller seg i sitt tilbud til forbrukerne i det enkelte marked.

Et typisk sett av verdikurver kan se slik ut, eksempelvis fra flyindustrien:

I verdikurven til høyre ser vi tilbudene til henholdsvis easyJet og et typisk tradisjonelt flyselskap (British Airways), og hvordan selskapene satser på å dekke ulike kundebehov. easyJet inntok en posisjon som lavprisselskap, og møtte behovene for kunder som typisk betalte billetten selv, og ønsket billigst mulig reise fra A til B. Tradisjonelle flyselskap var bygget opp rundt forretningsreisende, som fikk sine billetter betalt av arbeidsgiver, og som hadde større behov for fleksibel billett, plassreservasjon, bonuspoeng, osv. For å redusere kostnader droppet easyJet måltidet ombord, og valgte heller å selge dette til de flypassasjerene som prioriterte å spise på reisene. 

Ved å ha ulike verdikurver tilfredsstilte selskapene ulike kundegrupper, og tok dermed hver sine segmenter av markedet. Begge selskapene tjente penger så lenge de tilfredsstilte atskilte kundegrupper. Da British Airways, Ryanair og andre tradisjonelle selskaper introduserte lavprisbilletter, ble easyJet sitt tilbud mindre unikt, og verdikurvene ble mer sammenfallende. I en slik situasjon blir markedsføringsstyrke og pris viktigere som differensiatorer, og markedet blir preget av priskrig og lavere overskudd inntil en ny aktør finner nye måter å dekke nye behov hos kundene.

## Kilder
*Nirmalya Kumar, *Marketing as Strategy*, Harvard Business School Press, 2004. Spesielt side 35-42. ISBN 1-59139-210-1.
Viubråtan holdeplass

**Viubråtan holdeplass** var en holdeplass på Gjøvikbanen i Lunner i Akershus fylke. Holdeplassen ble åpnet i 1937. Før den ble endelig nedlagt måtte man en tid kontakte NSB en uke i forveien for å avtale stans ved holdeplassen. Holdeplassen var ikke tilgjengelig for biltrafikk.

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Norsk Jernbaneklubb.no – Om Viubråtan holdeplass
Time and a Word

***Time and a Word*** er det andre albumet til progressiv rock-bandet Yes, utgitt sommeren 1970 i Europa, og i november samme år i USA. Dette er det siste albumet der samtlige original-medlemmene i bandet medvirker. Gitaristen Peter Banks forlot bandet kort tid før albumet ble utgitt. 

Albumet kom på 45.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Bakgrunn

Etter ønske fra Jon Anderson og Chris Squire ble det benyttet et symfonisk orkester for å gi lydbildet ekstra fylde. Dette var Peter Banks sterkt i mot, og dette var en av grunnene til at han forlot bandet. Dessuten hadde Anderson oppdaget Steve Howe som da spilte i bandet Tomorrow, og ville ha han med i Yes. På grunn av denne utskiftningen i bandet, var Steve Howe avbildet på USA-versjonen av albumet til tross for at det er Banks som spiller. 

Da albumet ble utgitt, var responsen ikke særlig god fra hverken kritikere eller platekjøpere, og bandet fikk «kniven på strupen» av plateselskapet. I ettertid blir albumet ansett som et solid verk fra bandet, og som et viktig steg mot den musikkstilen bandet skulle bli mest kjent for på 1970-tallet.

Som på det forrige albumet, *[[Yes (album)|Yes]]*, har bandet spilt inn to coverlåter. På dette albumet finnes låtene «No Opportunity Necessary, No Experience Needed» av Richie Havens og «Everydays» av Stephen Stills. To av låtene er skrevet av Anderson sammen med en tidligere band-kollega fra bandet *The Warriors*, David Foster. Dette er låtene «Sweet Dreams» og tittellåten «Time and a Word».

## Sporliste
# «No Opportunity Necessary, No Experience Needed» (Richie Havens) – 4:48
# «Then» (Jon Anderson) – 5:46
# «Everydays» (Stephen Stills) – 6:08
# «Sweet Dreams» (Anderson, David Foster) – 3:50
# «The Prophet» (Anderson, Chris Squire) – 6:34
# «Clear Days» (Anderson) – 2:06
# «Astral Traveller» (Anderson) – 5:53
# «Time and a Word» (Anderson, Foster) – 4:32
### Bonusspor på remaster-utgivelse fra 2003
# «Dear Father» (Anderson, Squire) – 4:14
# «No Opportunity Necessary, No Experience Needed» (originalmiks) (Havens) – 4:46
# «Sweet Dreams» (originalmiks) (Anderson, Foster) – 4:20
# «The Prophet» (singelversjon) (Anderson, Squire) – 6:33

(Sporene 9–11 ble første gang utgitt på en vesttysk utgivelse av *Time and a Word*.)

## Personell
* Jon Anderson (stavet «John Anderson» på originalutgivelsen): vokal, perkusjon
* Chris Squire: bass, vokal
* Peter Banks: elektrisk og akustisk gitar, vokal
* Tony Kaye: piano, Hammondorgel
* Bill Bruford: trommer, perkusjon
:* David Foster: akustisk gitar på spor 8 – «Time and a Word»

## Ny-utgivelser
*1989 – Atlantic – CD
*1994 – Atlantic – CD (Remaster)
*2003 – Rhino – CD (Remaster med bonusspor)

## Referanser


## Kilder
* *Time and a Word* CD, notater på innercover av Mike Tiano, 2003
* Allmusic.com

## Eksterne lenker
*
The Yes Album

***The Yes Album*** er det tredje albumet til det engelske progressiv rock-bandet Yes. Dette er det første albumet der gitaristen Steve Howe medvirker. Albumet ble utgitt i februar 1971 i Europa og i mars samme år i USA. Dette albumet ble bandets store gjennombrudd, og ble hyllet av platekjøpere så vel som kritikere. Dette er også det siste albumet Tony Kaye medvirker på, før hans gjenintreden i bandet 12 år senere på albumet *[[90125]]*.

Albumet kom på 40.-plass på Billboard 200 i USA, og på 4.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Bakgrunn
*The Yes Album* ble nettopp det albumet plateselskapet ønsket seg etter den labre interessen for bandets to første album. Innspillingene ble gjort i studioet Langley Studios i Devon i England, og Steve Howe likte seg så godt der at han senere kjøpte huset med tilliggende landområder. 

Også på dette albumet er Jon Andersons fornavn stavet «John» men for siste gang ettersom alle de påfølgende albumene bruker staveformen «Jon». På coveret er det et bilde av bandet, og man kan se Tony Kaye med gips på det ene benet. Dette på grunn av at han kort tid før fotografiet ble tatt var innblandet i en mindre bilulykke. 

Under den påfølgende turneen var bandet Strawbs med som oppvarmingsband. Keyboardisten i Strawbs var den unge og meget lovende Rick Wakeman, som med sitt virtuose spill på alle sine forskjellige tangentinstrumenter tiltrakk seg oppmerksomhet fra alle, Yes-medlemmene inkludert. Etter turneen fikk keyboardist Kaye sparken fordi han kun motvillig gikk med på å spille på Moog-synthesizer og generelt nektet å ta i bruk moderne synthesizer og Mellotron, og ønsket kun å spille piano og Hammondorgel. Dermed tok Yes kontakt med Wakeman, som under tvil godtok å møte på en øvelse. Få dager senere ble han presentert som Yes' nye keyboardist.

## Sporliste
# «Yours Is No Disgrace» (Jon Anderson/Chris Squire/Steve Howe/Tony Kaye/Bill Bruford)&nbsp;– 9:41
# «Clap» (Steve Howe)&nbsp;– 3:17
#* *Innspilt live på The Lyceum Theatre i London, [[17. juli]] [[1970]]*
# «Starship Trooper»&nbsp;– 9:25
## «Life Seeker» (Jon Anderson)
## «Disillusion» (Chris Squire)
## «Würm» (Steve Howe)
# «I've Seen All Good People»&nbsp;– 6:56
## «Your Move» (Jon Anderson)
## «All Good People» (Chris Squire)
# «A Venture» (Jon Anderson)&nbsp;– 3:18
# «Perpetual Change» (Jon Anderson/Chris Squire)&nbsp;– 8:54
### Bonusspor på remaster-utgivelse fra 2003

## Personell
* Jon Anderson (stavet «John Anderson» på originalutgivelsen)&nbsp;– vokal
* Chris Squire&nbsp;– bass, vokal
* Steve Howe&nbsp;– elektrisk og akustisk gitar, mandolin, vokal
* Tony Kaye&nbsp;– piano, Hammondorgel, Moog synthesizer
* Bill Bruford&nbsp;– trommer, perkusjon

## Ny-utgivelser
*1988&nbsp;– Atlantic&nbsp;– CD
*1994&nbsp;– Atlantic&nbsp;– CD (Remaster)
*2001&nbsp;– Japansk Limited Edition 
*2003&nbsp;– Rhino&nbsp;– LP & CD (Remaster med bonusspor)

## Referanser


## Kilder
* *The Yes Album*, CD-notater fra innercover av Bill Martin, 2003
* AllMusicGuide.com
* *Top Pop Albums 1955-2001*, Joel Whitburn, 2002
* Yes Lyrics: The Yes Album
* Prog Archives: The Yes Album

## Eksterne lenker
*
Badedammen

**Badedammen** ligger i Strømsteinen mellom Verven og Badehusgata i Stavanger. Badedammen er byens eldste badeplass med en lang historie. I 1849 står det i bystyreforhandlingene at Badedammen har vært brukt som badested i «umindelige tider».

Det har stått mye strid om Badedammen. Ved flere anledninger ble det foreslått å fylle igjen dammen, også kalt «Lusapytten» og «Strømsteinshålå». Men gang på gang protesterte folk. Badedammen var nemlig et yndet badested og en herlig tumleplass for barna i strøket. Arbeidsfolk i fabrikkene i området satte også pris på å ta en dukkert her på varme sommerdager.

Lærerne ved skolene i bydelen forsvarte Badedammen fordi det var en utmerket plass for svømmeopplæring. Her, midt mellom røyken fra hermetikkfabrikkene, var det mange som tok sine første svømmetak og deltok på sine første svømmekonkurranser. Det var ikke uten grunn at elever fra  Johannes skole ofte utmerket seg ved sommerens svømmestevner.

Da Bybrua over til Buøy og Hundvåg skulle bygges, greide ikke planleggerne å unngå Badedammen. Derfor er en av brupilarene plassert midt ute i dammen, som fortsatt består, til glede for beboerne i området. En kampestein ved Badedammen bærer et bronserelieff av Halvor Sivertsen, som takk fra folk i bydelen til den populære svømmeinstruktøren og "Badedammens far".

Badedammen inneholder i dag en liten sandstrand, to brygger, rutsjebane og fast grill. Like ved finnes også toaletter. Totalarealet er noe over 6 dekar, hvorav vannflaten utgjør halvparten.

## Eksterne lenker
* https://www.erlingjensen.net/badedammen/ erlingjensen.net
Fragile (album)

***Fragile*** er det fjerde albumet fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i november 1971 i Europa og i januar 1972 i USA. Det er bandets første album der keyboardisten Rick Wakeman medvirker, etter at Tony Kaye forlot bandet sommeren 1971. Dette er også det første Yes-albumet som Roger Dean laget coveret til, og hans kunstverk skulle nærmest bli synonymt med Yes og progressiv musikk generelt på 1970-tallet.

Albumet kom på 4.-plass på Billboard 200 i USA, og på 7.-plass på UK Albums Chart i Storbritannia.

## Bakgrunn

For første gang benytter bandet aktivt diverse lydeffekter, og lydbildet preges av Eddie Offords «magiske» fingre. Albumet består av fem individuelle låter, der hvert enkelt bandmedlem presenterer sine talenter samt fire gruppelåter. Rick Wakeman var av kontraktmessige årsaker forhindret til å bidra som låtskriver, men har helt klart satt sitt preg på musikken.Utgivelsen ble utsatt i to måneder i USA på grunn av det gode salget av det forrige albumet *[[The Yes Album]]*.

Albumet presenterer også den episke komposisjonsstilen som Yes skulle bli så kjent for. Låtene «South Side of the Sky» og «Heart of the Sunrise» er gode eksempler på dette.

Albumet hadde i 2021 solgt over 2 300 000 eksemplarer.

## Sporliste
# «Roundabout» (Anderson/Howe) – 8:30
# «Cans and Brahms (Extracts from Brahms' 4th Symphony in E Minor, Third Movement)» (Brahms, arrangement av Wakeman) – 1:38
# «We Have Heaven» (Anderson) – 1:40
# «South Side of the Sky» (Anderson/Squire) – 8:02
# «Five Per Cent for Nothing» (Bruford) – 0:35
# «Long Distance Runaround» (Anderson) – 3:30
# «The Fish (Schindleria Praematurus)» (Squire) – 2:39
# «Mood for a Day» (Howe) – 3:00
# «Heart of the Sunrise» (Anderson/Squire/Bruford) – 11:27
### Bonusspor på remaster-utgivelse fra 2003

## Personell
* Jon Anderson – vokal
* Steve Howe – elektrisk gitar, akustisk gitar og vokal
* Rick Wakeman – Hammondorgel, piano, cembalo, Mellotron og Moog synthesizer
* Chris Squire – bass og vokal
* Bill Bruford – trommer, perkusjon

## Ny-utgivelser
*1988&nbsp;– Atlantic&nbsp;– CD
*1994&nbsp;– Atlantic&nbsp;– CD (Remaster)
*2001&nbsp;– Japansk Limited Edition 
*2003&nbsp;– Rhino&nbsp;– LP & CD (Remaster med bonusspor)

## Referanser


## Kilder
* *Fragile*, CD notater i innercover av Bill Martin, 2003
* AllMusicGuide.com
* *Top Pop Albums 1955-2001*, Joel Whitburn, 2002

## Eksterne lenker
*
Nicolae Grigorescu

**Nicolae Grigorescu** (uttalt [nikoˈla.e ɡriɡoˈresku], født 15. mai 1838, Pitaru, Dâmbovița, død 21. juli 1907, Câmpina, Prahova) var en rumensk maler.

Han ble født inn i en fattig familie, og arbeidet i to år (fra 1848 til 1850) som lærling hos den tsjekkiske maleren Anton Chladek, og malte deretter ikoner for kirkene i Băicoi og klosteret Căldărușani.

Han studerte fra 1861 ved Kunstakademiet i Paris, hvor han ble kjent med Renoir. Etter kort tid flyttet han til Barbizon, hvor han ble påvirket av Jean-Baptiste Camille Corot, Gustave Courbet og Théodore Rousseau.

I 1877 ble han med den rumenske hæren som krigsmaler i uavhengighetskrigen mot Tyrkia, og malte bl.a. slagene ved Grivița og Rahova.

Fra 1890 bodde han i Câmpina, hvor han for det meste malte bondemotiver.

## Galleri

Fil:Nicolae Grigorescu 037.jpg|Oksekjerre i vadested
Fil:Nicolae Grigorescu 001.jpg|Akt
Fil:Nicolae Grigorescu 029.jpg|Liten pike
Fil:Nicolae_Grigorescu_-_Fete_lucrand_la_poarta.jpg|Piker spinner ved porten


## Bibliografi
* George Oprescu og Remus Niculescu: *Nicolae Grigorescu, anii de ucenicie*. București, 1956
* George Oprescu: *Nicolae Grigorescu*, 2 vol. București, 1961-1962
* Barbu Brezianu: *Nicolae Grigorescu*. București, 1959
* Vasile Varga: *Nicolae Grigorescu*. București, 1973

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Yuen Ren Chao

**Yuen-Ren Chao** (kinesisk: 赵元任, pinyin: *Zhào Yuánrèn*, født 3. november 1892 i Tianjin i Kina; død 25. februar 1982 i Cambridge i Massachusetts i USA) var en kinesisk lingvist. Han regnes som grunnlegger av moderne kinesisk språkvitenskap og var opphavsmann til  romaniseringssystemet Gwoyeu Romatzyh. 

Han er dessuten forfatter av et moderne verk om kinesisk grammatikk.

Hans oversettelse av Lewis Carrolls *Alice's Adventures in Wonderland*, der han gjorde sitt beste for å gjengi originalversjonens mange ordspill, regnes som et mesterverk. 

Han skrev «Den løveetende dikter i steinhiet» (forenklet skrift: 施氏食狮史; tradisjonell: 施氏食獅史; pinyin: *Shī Shì shí shī shǐ*). Denne kinesiske teksten består av 92 tegn, alle med lydene *shī*, *shí*, *shǐ* eller *shì* (de diakritiske tegn viser til de fire toner i mandarin). Når teksten skrives ved hjelp av kinesiske tegn, er den forståelig. Men den er ubegripelig når den leses høyt, eller når den skrives i romanisert form. 

## Referanser


## Litteratur
* *A Grammar of Spoken Chinese*, UCP, Berkeley, Calif. 1968, ISBN 0-520-00219-9
* *赵元任: 《汉语口语语法》,  商务出版社*, 2002 (1979), ISBN 71-000-2256-8

## Eksterne lenker
* Youtube: «Den løveetende dikter i steinhiet»