open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dreiebenk

En **dreiebenk** er en verktøymaskin som roterer et emne slik at slipe- eller skjæreverktøy kan brukes til bearbeiding. Det resulterende objektet er symmetrisk rundt rotasjonsaksen. Med tilleggsutstyr kan en også dreie kone objekter og kuler. Moderne dreiebenker har gjerne en eller flere digitalavlesere.

Felles for alle dreiebenker er at arbeidsstykket vanligvis roterer, mens skjæreverktøyet er relativt stasjonært (motsatt av hva som gjøres i en fresemaskin). Alle dreiebenker har en spindeldokke som drives av en motor. En parallelldreiebenk er den vanligste formen for dreiebenk, og har mulighet for å montere en bakdokke. Motsatsen til en parallelldreiebenken er frontdreiebenk som er en type dreiebenk uten bakdokke, og ligner på en vanlig parallelldreiebenk hvor halvparten av vangen er tatt bort. De fleste dreiebenker er horisontale, som vil si at dreieaksen som arbeidsstykket roterer rundt ligger vannrett. En vertikal dreiebenk er i stedet orientert med vertikal dreieakse. 

## Oversikt
Å dreie emner i tre har vært utført i uminnelige tider. En tidlig dreiebenk for tre var en vippedreibenk, som fungerte slik at en snor ble lagt rundt emnet. Denne snoren ble holdt oppe av en bøyelig kvist eller kjepp. Når en trødde ned, roterte emnet. Når en slapp opp, roterte emnet tilbake. 

Dreiestålet ligner på huggjern (stemjern). Dreiestålet legges mot et anlegg og føres på øyemål for hånd mot emnet. For å oppnå et godt resultat trengs håndlag og trening. Senere ble det utviklet en sveivemekanisme slik at en med et trøbrett holdt et svinghjul i rotasjon. Svinghjulet trakk emnet rundt og emnet roterte da hele tiden samme vei. Deretter tok Roosevelt i bruk elektriske motorer. Fremdeles er det mest vanlig at tredreing skjer på øyemål og for frihånd.

De vanligste materialene for emnet er tre, plast eller metall.

Noen eksempler på gjenstander som kan produseres: lysestaker, balltre, bordbein, boller, akslinger, skruer, kanonløp, jetmotorakslinger, turbinhus, metalldeler til kikkert, runde kabelkontakter, osv.

## Komponenter

En dreiebenk består blant annet av følgende deler:

* Motor
* Girkasse eller bryter for justering av turtall
* Spindeldokke (også kalt drivdokke eller hoveddokke) og spindel
* Pinol eller bakdokke med senterspiss
* Anlegg
* Dreiestålholder
* Hovedsleide for å bevege seg langs lengderetningen
* Tverrsleide for å bevege seg på tvers
* Toppsleide for finjustering av kutt
* Planskive
* Kjoks eller bakker
* Vange
* Underdel
* Strømbryter, startknapp og nødstopp

## Se også
* Fres, komplementær arbeidsmetode hvor skjæreverktøyet roterer og arbeidsstykket står i ro (i motsetning til dreiing)
* Trapesgjenger, bruk på mateskruer
* Universaldreiebenk, også kjent som parallelldreiebenk
* Dreieautomat, automatisert dreiebenk, vanligvis med mekanisk styrt mating
* Frontdreiebenk, dreiebenk uten mulighet for montering av bakdokke
* Vertikal dreiebenk, dreiebenk der rotasjonsaksen er orientert vertikalt, i motsetning til de fleste konvensjonelle dreiebenker som er orientert horisontalt
** Dreieskive (keramikk), en type vertikal dreiebenk brukt til dreiing av keramaikk

## Eksterne lenker
*
Skrustikke

En **skrustikke** er en type stikke og et redskap laget for å holde på plass et arbeidsemne (en «tredje hånd») eller benyttes som tvinge eller presseverktøy ved hjelp av en skrumekanisme.

Skrustikker til mekanisk arbeid er som regel produsert av enten smidd eller støpt stål.  Den førstnevnte varianten er dyrere, men av seigere stål.

## Se også
* Trapesgjenger

## Eksterne lenker
*
SMS «Scharnhorst»

**SMS «Scharnhorst»** var et tysk krigsskip oppkalt etter den tyske feltherre Gerhard von Scharnhorst.

## Østasiaskvadronen
Den tunge krysseren SMS «Scharnhorst» var flaggskipet til kommandanten for den tyske østasiaflotiljen, viseadmiral Graf von Spee. Krysseren ble i 1909 stasjonert i Tsingtao. Ved utbruddet av første verdenskrig befant skipet seg til sjøs sammen med hele flotiljen. Da støttepunktene i Øst-Asia raskt måtte oppgis, bestemte flotiljens kommandant seg for å vende tilbake til Tyskland. 

### Første Verdenskrig
På vei til Tyskland møtte den tyske kampgruppen den 1. november 1914 på en britisk kampgruppe utenfor Chile. Engelskmennenes kommandant var viseadmiral Cradock. I løpet av de følgende kamphandlingene ble den britiske panserkrysseren HMS «Good Hope» og HMS «Monmouth» senket. De tyske skipene kunne derimot seile nesten uskadet vekk fra kampene, men etter å ha forbrukt nær halvdelen av ammunisjonen.

På veien videre rundt Kapp Horn, ved Falklandsøyene, møtte den tyske flotiljen på nytt på en britisk kampgruppe. De britiske skipene var under kommando av admiral Sir Frederick Sturdee. Blant de britiske skipene var slagskipene HMS «Invincible» og HMS «Inflexible». Von Spee sendte da sine lettere kryssere fra seg med beskjed om å prøve å nå trygge havner, mens han tok opp kampen mot engelskmennene med sine to sterkeste skip – SMS «Scharnhorst» og SMS «Gneisenau». 

I det påfølgende slaget ved Falklandsøyene ble begge disse skipene senket, SMS «Scharnhorst» med 860 mann om bord. Resten av den tyske styrken ble også forfulgt og senket, med unntak av SMS «Dresden» som kom seg unna, men gikk tapt like etterpå.

## Referanser
Tadd Dameron

**Tadley Ewing Peake (Tadd) Dameron** (født 21. februar 1917, død 8. mars 1965) var en amerikansk jazzpianist, arrangør, og komponist. 

Han var den mest innflytelsesrike arrangøren innen bebop, men skrev også for swing- og hard bop-musikere. Han arrangerte bl.a. for Count Basie, Artie Shaw, Jimmie Lunceford, Dizzy Gillespie, Billy Eckstine og Sarah Vaughan. Han arrangerte for, og spilte med rhythm and blues-artisten Bull Moose Jackson. Benny Golson, som også spilte med Jackson på den tiden, skulle også bli en høyt respektert jazzkomponist. Golson har sagt at Dameron var den som hadde størst innflytelse på hans utvikling som komponist. Dameron har komponert flere bopjazz standardlåter, bl.a «Hot House», «Our Delight», «Good Bait» og «Lady Bird».

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Guizhou

**Guizhou** (forenklet kinesisk: 贵州, tradisjonell kinesisk: 貴州, pinyin: *Guìzhōu*) er en provins i Folkerepublikken Kina. 

Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 黔 for *Qian*.

Hovedstaden i provinsen heter Guiyang.

Guizhou er en av de fattigste provinsene i Kina. Bare 11 % av naturen brukes til dyrking av mat. Ris er en av de viktigste eksportvarene, men det høstes bare en avling i året. Det dyrkes også en del mais og hvete. 

Det går mange jernbaner gjennom provinsen, men mange av landsbyene har ikke veiforbindelse i det hele tatt. 

## Administrative enheter
Guizhou er inndelt i seks byprefekturer og tre autonome distrikter:
*Byprefekturet Guiyang (贵阳市),
*Byprefekturet Liupanshui (六盘水市),
*Byprefekturet Zunyi (遵义市), 
*Byprefekturet Anshun (安顺市), 
*Byprefekturet Bijie (毕节市), 
*Byprefekturet Tongren (铜仁地市),
*Det autonome prefektur Qianxinan for bouyei og miao (黔西南布依族苗族自治州),
*Det autonome prefektur Qiandongnan for miao og dong (黔东南苗族侗族自治州),
*Det autonome prefektur Qiannan for bouyei og miao (黔南布依族苗族自治州).

## Historie
Guizhou var godt kjent av kineserne i oldtiden, men det var ikke før under Ming-dynastiet at området kom fast under kinesisk kontroll og ble organisert som provins. Deretter fulgte masseinnvandring av kinesere fra nærliggende provinser som Sichuan og Hunan.

Den folkegruppen som stod sterkest i området fra før, miaofolket, gjorde stadig opprør. Under Qing-dynastiet het det at det var mindre oppstander hvert tredevte år, og større hvert sekstiende. Opprørene ble slått ned av regjeringen. 

## Se også
* Xinan

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Guangdong

**Guangdong** (tradisjonell kinesisk: 廣東, forenklet kinesisk: 广东; pinyin: *Guǎngdōng*; EFEO: *Kouangtong*; Kinesisk postalromanisering: *Kwangtung*) er en provins i Folkerepublikken Kina. Den er også kjent utenlands som provinsen **Kanton**.

Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 粤 for *Yue*.

Provinshovedstaden er Guangzhou.

Guangdong gikk forbi Henan og Sichuan, og ble Kinas mest folkerike provins i 2005; da hadde den registrert 79 millioner fast bosatte innbyggere og 31 millioner migranter som hadde oppholdt seg lovlig i provinsen i minst seks måneder.

## Historie
Guangdong lå langt unna den antikke kinesiske sivilisasjons vugge på den nordkinesiske slette. Området var befolket av folkeslag som kineserne kalte de hundre yue; de kan ha vært kradai, og beslektet med zhuangfolket i dagens Guangxi.

Størstedelen av det som nå er provinsen Guangdong, som først hadde tilhørt det ikkekinesiske riket Nanyue, kom under kinesisk dominans allerede på 200-tallet f.Kr., under Qin-dynastiet. 

Fra 1500-tallet og fremover har Guangdong hatt mer kontakt med vesterlandske handelsfolk enn resten av Kina. Opiumkrigen ble i stor grad utkjempet i Guangdong mellom Kina og Storbritannia på grunn av opiumhandelen i provinsen. I 1850-årene var Guangdong et ev utgangspunktene for Taipingopprøret. 

Etter keiserrikets fall i 1911 og den republikanske statsmakts oppsmuldring ble provinsen Kuomintangs høyborg. De etablerte en sørkinesisk motregjering der. Mellom 1929 og 1936 regjerte krigsherren Ch'en Chi-t'ang, og tildels (i Guangzhou fra 1931) også Wang Ching-wei. Men fra 1936 klarte igjen Kuomintang å overta kontrollen. 

Under annen verdenskrig ble Guangzhou og deler av provinsen okkupert av Japan. I 1945 erobret Kuomintang atter hele provinsen. Men etter 1949 seiret kommunistene, og provinsen ble styrt som del av Folkerepublikken Kina.

## Administrative enheter
Guangdong er delt inn i 21 enheter på prefekturnivå (2 subprovinsielle byer og 19 byprefekturer).

Disse 21 enhetene på prefekturnivå er inndelt i 121 enheter på fylkesnivå (55 distrikter, 23 byfylker, 41 fylker og 3 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 1585 enheter på kommunenivå (1145 storkommuner, 4 kommuner, 7 etniske kommuner og 429 subdistrikter).

## Se også
* Zhongnan

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* GuangdongProvinsens hjemmesider
Hebei

:*[[Hebei (Tianjin)|Hebei]] er også et distrikt i [[Tianjin]] i [[Kina]].*
**Hebei** (kinesisk: 河北; pinyin: *Héběi*; Wade-Giles: *Hó-pěi*) er en provins i Folkerepublikken Kina.Frem til 1928 het den *Zhílì* eller *Chih-li*, under Ming-dynastiet het den *Beizhili* (det nordlige Zhili, i motsetning til det sørlige: Nanzhili). 

Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 冀 for *Ji*.

Provinshovedstaden er Shijiazhuang.

Hebei omkranser fullstendig Beijing og Tianjin byprovinser. Provinsen har grense til Liaoning mot nordøst, Indre Mongolia mot nord, Shanxi mot vest, Henan mot syd og Shandong mot sydøst.  Bohaibukten i Gulehavet ligger mot øst.

En liten eksklave adskilt fra resten av provinsen ligger klemt inne mellom Beijing og Tianjin.

Navnet Hebei består av tegnene for «flod» 河 og «nord» 北, det vil si at provinsen heter «nord for floden», – og floden er Den gule elv. 

## Administrative enheter
Hebei er delt inn i 11 enheter på prefekturnivå, som alle er byprefekturer.

Disse 11 enhetene på prefekturnivå er inndelt i 172 enheter på fylkesnivå (36 distrikter, 22 byfylker, 108 fylker og 6 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 2207 enheter på kommunenivå (Ett offentlig distriktskontor, 937 bykommuner (towns), 979 kommuner (townships), 55 etniske kommuner (ethnic townships) og 235 subdistrikter).

## Historie
For 450.000 år bodde Pekingmennesket på disse trakter. 

Under Qing-dynastiet ble provinsen kalt Zhílì. Det var ikke en provins i nøyaktig betydning av ordet, fordi det var et direktestyrt område fra keiserhoffet (Zhili betyr «direktestyrt»). Etter at keiserdømmet ble styrtet i 1911 var Zhili lenge på lokale krigsherrers hender. I 1928 ble navnet endret til **Hebei**, for å understreke at den nå var styrt som en vanlig provins. 

Etter at Japan tok kontroll over Mandsjuria i 1931 og opprettet marionettstaten Manchukuo i 1932 ble Hebei til buffersone mellom Kuomintangs Kina og japanerne som i 1933 også okkuperte de nordenfor liggende naboprovinsene Rehe og Chahar. I 1935 innsatte japanerne en kollaboratørregjering i Tongzhou for det som ble kalt *Øst-Hebeis autonome militærråd*. Fra 1937 til 1945 var Hebei og Beijing okkupert av japanske styrker.

Innenfor rammene av større reorganiseringer etter 1949 ble Hebei forstørret i nord ved tilførsel av områdene  Chengde (Jehol) og Zhangjiakou (Kalgan). Dette var hovedstedene til de oppløste provinser Rehe og Chahar. I sør ble – etter noe om og men med opprettelse av en kortlivet miniprovins – grensen mot Henan rettet ut. 

Den 28. juli 1976 ble byen Tangshan rammet av et større jordskjelv.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hubei

**Hubei** (kinesisk: 湖北; pinyin: *Húběi*; betydning: *Nord for sjøen*) er en provins i Folkerepublikken Kina. Provinsen ligger rundt Yangtze-elva, og ligger i det historiske ris-området i det subtropisk-tempererte Sør-Kina. Landbruk, kraftproduksjon og industri er viktigste næringsveier i Hubei.

Kinesisk enkelttegnsforkortelse er  鄂 for *E*. 

Hovedstaden i Hubei er millionbyen Wuhan, som ligger ved Chang-elva (Yangtze).

## Administrative enheter
Hubei består av en subprovinsiell by, elleve bydistrikter og ett autonomt prefektur. I tillegg er det fire «lavere» enheter som er direkte understilt provinsregjeringen: Fire byfylker og et skogsområde. 

*Den subprovinsielle by Wuhan (武汉市);
*Byprefekturet Huangshi (黄石市);
*Byprefekturet Xiangfan (襄樊市);
*Byprefekturet Shiyan (十堰市);
*Byprefekturet Jingzhou (荆州市);
*Byprefekturet Yichang (宜昌市);
*Byprefekturet Jingmen (荆门市);
*Byprefekturet Ezhou (鄂州市);
*Byprefekturet Xiaogan (孝感市);
*Byprefekturet Huanggang (黄冈市);
*Byprefekturet Xianning (咸宁市);
*Byprefekturet Suizhou (随州市);
*Det autonome prefektur Enshi for tujia og miao (恩施土家族苗族自治州).

Administrative enheter på lavere nivå men som er direkte understilt provinsregjeringen:
*Byfylket Xiantao (仙桃市);
*Byfylket Qianjiang (潜江市);
*Byfylket Tianmen (天门市);
*Skogsdistriktet Shennongjia (神农架林区).

## Se også
* Zhongnan
* Youzilingkulturen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hunan

**Hunan** (kinesisk: 湖南, pinyin: *Húnán*) er en provins i Folkerepublikken Kina. 

Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 湘 for *Xiang*.

Provinshovedstaden er Changsha.

Hunan ligger ved og sør for elven Yangtzes midtre løp. Hunan kalles noen ganger med kortformen 湘 (pinyin: *Xiāng*), etter elven Xiang som renner gjennom provinsen. Hovedstaden er Changsha.

Hunan er Maos hjemprovins.

Området har også norsk interesse fordi Det norske Misjonsselskap arbeidet i denne provinsen. Misjonærbarn og senere biskop Andreas Aarflot er født i Hunan. 

## Geografi
Hunan grenser til Hubei i nord, Jiangxi i øst, Guangdong i sør, Guangxi i sørøst, Guizhou i øst og Chongqing i nordøst.

I sør avgrenses Hunan av Nanlingfjellene mot provinsen Guangdong. Navnet Hunan betyr «sør for sjøen», og det skyldes at det ved Yangtze er en region med en rekke store og små sjøer. Nord for disse sjøene er provinsen Hubei – som betyr «nord for sjøen». Med unntak av nordøstlige Hunan er provinsen preget av fjellrygger som deler provinsen inn i flere distinkte områder langs hver sine sideelver. Omtrent i provinsens geografiske sentrum er fjellet Hengshan, det sørligste av de tidligere fem hellige fjell i Kina. 

Alle de større elvene flyter mot Kinas største elv Yangtze og havner til slutt i den. Xiangjiang (eller Hengjiang) springer ut i provinsen Guangxi og renner inn i Hunan omtrent ved Quanzhou. Til høyre for den renner Luihe, og til venstre er  Zejiang. Fra Guizhou kommer også Yuánjiāng og Lishui. Alle de tre elvene munner ut i Dongtingsjøens bekken nordøst i provinsen. Denne innsjøen blir over 5&nbsp;500&nbsp;km² stor i de tidene Yangtze og de andre elvene flommer over om sommeren. På andre tider av året kommer imidlertid alt vannet der bare fra de tre nevnte hovedelvene i Hunan og enkelte småelver.

## Administrative enheter
Hunan er delt inn i 14 enheter på prefekturnivå, hvorav 13 er byer på prefekturnivå, og den siste er et autonomt prefektur. Byene på prefekturnivå er: 

* Changsha (长沙市 Chángshā Shì)
* Zhangjiajie (张家界市 Zhāngjiājiè Shì)
* Changde (常德市 Chángdé Shì)
* Yiyang (益阳市 Yìyáng Shì)
* Yueyang (岳阳市 Yuèyáng Shì)
* Zhuzhou (株州市 Zhūzhōu Shì)
* Xiangtan (湘潭市 Xiāngtán Shì)
* Hengyang (衡阳市 Héngyáng Shì)
* Chenzhou (郴州市 Chénzhōu Shì)
* Yongzhou (永州市 Yǒngzhōu Shì)
* Shaoyang (邵阳市 Shàoyáng Shì)
* Huaihua (怀化市 Huáihuà Shì)
* Loudi (娄底市 Lóudǐ Shì)

Det autonome prefekturet er:
* Xiangxi Tujia og Miao (湘西土家族苗族自治州 *Xiāngxī Tǔjiāzú Miáozú Zìzhìzhōu*)

## Se også
* Zhongnan

## Litteratur
*Peter C. Perdue: *Exhausting the Earth: State and Peasant in Hunan 1500-1850 A.D.*, 1987

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jilin (provins)

**Jilin** (kinesisk: 吉林; pinyin: *Jílín*; Wade-Giles: *Chí-lín*) er en provins i Folkerepublikken Kina. Den kinesiske enkelttegnsforkortelsen er 吉 for *Ji*.

Provinshovedstad er Changchun.

## Navn
Navnet ble tidligere romanisert som **Kirin.** Antagelig er det avledet av det mandsjuiske *Girin ula*, som betyr «langs elven». Dette ble forstått på kinesisk som *Jilin wula* (吉林乌拉), og så forkortet til  *Jilin*. De kinesiske skrifttegnene som benyttes for Jilin betyr «den løfterike skogen».

## Historie
I gammel tid var Jilin bebodd av mange og tildels vekslende folkegrupper, som mohe- og wujifolkene. Området var også del av kongedømmet Goguryeo og senere av kongedømmet Balhae (698–926). Så ble regionen domenert av khitanerne (Liao-dynastiet), jursjenerne (Jin-dynastiet og mongolene (Yuan-dynastiet). Under Qing-dynastiet var mye av området understilt generalen av Jilin, hvis tilsynsområde strakk seg helt øst til Japanhavet. Tilvandring av han-kinesere var strengt regulert.

Etter at områdene i øst ble avstått til Russland i 1860, åpnet Qing-dynastiet for generell innvandring av hankinesere. De fleste av nybyggerne kom fra provinsen Shandong. Tidlig på 1900-tallet var kineserne blitt den dominerende folkegruppen.

I 1932 ble området inkorporert i Mandsjukuo, en marionettstat etablert av Japan, med hovedstaden  Hsinking (nå Changchun), som i dag er Jilins provinshovedstad.

I 1949 var Jilin vesentlig mindre enn nå. Provinsen omfattet bare områdene rundt Changchun og byen Jilin, og hovedstaden var Jilin. De nåværende grensene er fra 1950-årene.

Under kulturrevolusjonen ble deler av Indre Mongolia tilført Jilin, som dermed fikk direkte grense til Mongolia. Men detteble senere reversert.

## Administrative enheter
Jilin er delt inn i 9 enheter på prefekturnivå (Én subprovinsiell by, 11 byprefekturer og ett autonomt prefektur).

Disse 9 enhetene er delt inn i 60 enheter på fylkesnivå (20 distrikter, 20 byfylker, 17 fylker og 3 autonome fylker). Disse er igjen inndelt i 1532 enheter på kommunenivå (456 storkommuner, 287 kommuner, 28 etniske kommuner og 240 subdistrikter).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Jilins administration for industri og handel
* Utviklingssoner
Lake (fisk)

**Lake** (*Lota lota*) er en fiskeart i brosmefamilien (en undergruppe av torskefisker som tidligere ble regnet til torskefamilien, noe enkelte fortsatt gjør). Lake er den eneste av denne gruppen som lever i ferskvann. Den finnes i Norge fra Østfold til Finnmark, med unntak av Nordland. Mjøsa har en stor stamme av lake, og isfiske etter denne er populært. Laken er vinteraktiv, og kan veie over 30 kg, i Norge er den sjelden over 6 kilo. Ifølge FishBase er største rapporterte fangst en lake på 152 cm og 34 kg.

Den største lake tatt på sportsfiskeredskap i Norge, veide 7,00 kg. Rekorden ble satt i Kvesjøen i Lierne 17. april 1976.

## Matfisk
Lake har hvitt kjøtt, nøytral smak og en tyggekonsistens som minner litt om hummer/kongekrabbe. Fisk over 1 kg er enkle å filetere og avskinne.

På grunn av forurensning med dioksin og PCB advarer Mattilsynet mot å spise lever av lake fisket i Furnesfjorden, Mjøsa og i Hurdalssjøen. Gravide, ammende og barn under fem år advares generelt mot å spise selvfisket ferskvannsfisk på grunn av kvikksølvforurensning. Fisk og sjømat fra restaurant og butikk er underlagt kontroll og skal overholde grenseverdier som sikrer matkvaliteten.

## Referanser



## Eksterne lenker
*
Jiangxi

**Jiangxi** (kinesisk: 江西, pinyin: *Jiāngxī*) er en provins i Folkerepublikken Kina. Kinesisk enkelttegnsforkortelse er 赣 for *Gan*.

Provinshovedstaden er Nanchang.

Provinsen favner et relativt flatt område fra Yangtzes bredder i nord til høyde- og fjellandet lenger sør. 

Navnet betyr *ikke* «vest for Yangtze» som man kanskje skulle tro, for det er en sammentrekning av «Jiangnan Xi»  (江南西), som tilsier «vestlige sør for Yangtze». Dette navnet ble til da den gamle administrative enhet Jiangnan ble delt i en vestlig og en østlig del under Tang-dynastiet.  Kortformen er «Gan», som henger sammen med elven Gan.

Jiangxi grenser til Anhui i nord, Zhejiang i nordøst, Fujian i øst, Guangdong i sør, Hunan i vest og Hubei i nordvest.

## Administrative enheter
Jiangxi er delt i elleve administrative enheter; alle er byprefekturer:

* Fuzhou (抚州市 *Fǔzhōu Shì*)
* Ganzhou (赣州市 *Gànzhōu Shì*)
* Ji'an (吉安市 *Jí'ān Shì*)
* Jingdezhen (景德镇市 *Jǐngdézhèn Shì*)
* Jiujiang (九江市 *Jiǔjiāng Shì*)
* Nanchang (南昌市 *Nánchāng Shì*)
* Pingxiang (萍乡市 *Píngxiāng Shì*)
* Shangrao (上饶市 *Shàngráo Shì*)
* Xinyu (新余市 *Xīnyú Shì*)
* Yichun (宜春市 *Yíchūn Shì*)
* Yingtan (鹰潭市 *Yīngtán Shì*)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pays d’Auge

**Pays d'Auge** er et område i den østlige delen av departementet Calvados i regionen Normandie i Frankrike. Området er et eget *Appellation d'Origine Contrôlée*-område utskilt fra Calvados, dvs. et har statlig navnegaranti og regler for produksjon. Calvados Pays d'Auge destilleres to ganger som i Cognac, mens calvados fra resten av Normandie destilleres en gang slik som i Armagnac.

Livarot er en kittmodnet ost som opprinnelig kommer fra byen Livarot i Pays d`Auge.
Pukkellaks

**Pukkellaks** (*Oncorhynchus gorbuscha*) er en fisk i laksefamilien. Den har navn etter den store pukkelen som hannfisken utvikler under gytetiden, nesten all hannfisk dør etter gyting. Hovedutbredelsesområde er det nordlige Stillehavet.

Pukkellaksen fantes tidligere i store mengder langs kysten av Nord-Norge etter at den ble satt ut i vassdrag på Kolahalvøya i slutten av 1950-årene. Den ble i første halvdel av 1960-årene fanget i store mengder i norske farvann, men ble så sjeldnere. Sommeren 2017 var det igjen stort innsig av pukkellaks til norske elver, hvor det også ble rapportert om fangst i elver i Irland, Storbritannia, Island og øst-kysten av Canada. I 2019 ble det startet rapportering av pukkellaksfangster i elvene. Det ble dette året fisket opp 21 tonn av arten, som er uønsket i Norge. Pukkellaksen utgjorde 7 prosent av all avlivet laksefisk som var fisket i elvene dette året, størst andel var i Troms og Finnmark.

I Fremmedartslista for Norge er pukkellaks vurdert til *svært høy risiko* på grunn av stort invasjonspotensial og middels økologisk effekt. I Fremmedartslista for Svalbard er den kategorisert i gruppen *høy risiko*.

## Livssyklus
Pukkellaksen har en toårig livssyklus. Den migrerer opp elvene fra starten av juni og ut september, og starter gytingen fra midten av juli til slutten av oktober. Under gytingen graver hunnen et rede og legger eggene som befruktes av hannfisken. Egget blir lagt med en eggeplomme med næring nok til å rekke gjennom vinteren. I løpet av våren migrerer smolten nedstrøms elven mot kysten, der den videre kan utvikle seg et par måneder før den beveger seg ut mot havet. Vinteren tilbringes i havet hvor pukkellaksen spiser seg opp, før den returnerer tilbake til elva for å gyte påfølgende sesong. 

## Parasitter
En russisk studie fra Kandalaksjabukta i Kvitsjøen i 2023 fant 14 ulike parasitter i gyteklare pukkellaks. På to av de undersøkte pukkellaksene fant de lakselus. Forfatterne bak studien tilføyde at det ikke foreligger nok data til å kunne diskutere hvilken risiko invasjonen av pukkellaks fører med seg.

## Se også
* Kongekrabbe, en krabbeart fra Stillehavet satt ut i Murmanskfjorden på 1960-tallet.

## Referanser




## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Calvados

**Calvados** er brennevin laget av eplesider som blir lagret på eikefat. Calvados blir ofte tilsatt pærer (5 % eller mindre, med unntak av Calvados fra Domfrontaisområdet). Epler har mindre sukkerinnhold enn for eksempel druer, slik at alkoholstyrken sjelden kommer over seks prosent. 4,5 % er et minimumskrav. 

Calvados ble i 1942 et appellation d'origine contrôlée-område (dvs. statlig navnegaranti og regler for produksjon.) Området inkluderer departementene Calvados, Manche og Orne, samt deler av departementene Eure, Mayenne, Sarthe og Eure-et-Loir. Utfra dette ble to andre områder utskilt; Calvados Pays d'Auge der sideren destilleres to ganger, og Calvados Domfrontais, med en pæreandel på minimum 30 %. Obligatorisk to års lagring for Fine/3 stjerner, tre år for Vieux/Reserve, fire år for VSOP/Vieille Reserve, og seks år for XO/Napoleon/Hors d'Auge. Det finnes også Calvados som er mye eldre, gjerne opp mot 20 år.

For øvrig fremstiller man også både sider og destillert sider i Bretagne. Her heter det tilsvarende produkt *Gwechall* (bretonsk for «eldgammel»). Eplebrennevin fra andre områder kalles *Eau-de-vie de Pomme*, *Apple Brandy*, *Applejack*, *Aquardiente di Sidre* og i Norge: Eplebrennevin.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Apples, cider and Calvados in Pays d'Auge, Normandie
Grafitt

**Grafitt** er et mineral som består av rent karbon og hører derfor under mineralgruppen grunnstoffer. Det er et bløtt mineral med hardhet H=1–2 på Mohs hardhetskala, og massetetthet på 2,2 (gram per kubikkcentimeter). Det har gråsvart farge og gråsvart strekfarge.   

Grafitt består av karbonatomer som er bundet med kovalente bindinger til tre andre karbonatomer. Disse atomene danner plane sjikt og har også en del elektroner som ikke inngår i noen bindinger. På grunn av de frie elektronene leder grafitt elektrisk strøm, i motsetning til diamant. Elektronene absorberer også mye lys, noe som gir grafitt den mørke fargen. Grafitt har perfekt kløv langs sjiktplanene, og dette er grunnen til at grafitt egner seg godt som skrivemateriale. Mellom hvert karbonatom i sjiktene er det en avstand på 0,142 nm, mens sjiktene er adskilt med en avstand på 0,34 nm. 

Grafitt tåler høye temperaturer og brukes til støpeformer i metallindustrien, til blyantstifter, smøremiddel og som nøytronmoderator i kjernereaktorer. Mineralet finnes vesentlig i metamorfe sedimentbergarter, og også som spormateriale i skiferbergarter. Grafitt utvinnes i Norge ved Skaland, Senja (ca. 12 000 tonn per år).

## Kilder
*Norges geologiske undersøkelse NGU - Grafitt (publisert 21. januar 2015 Besøkt 14. desember 2015
Vinger kirke

**Vinger kirke** er en kirke i Kongsvinger i Innlandet. Opprinnelig navn er *Vår frelsers kirke*.

Kirken er hovedkirken i Vinger og står i dag ved Øvrebyen på Tråstad i byen Kongsvinger. Den er en hvitmalt korskirke i tre fra 1697 med et løkkuppelformet klokketårn fra 1855. Kirken er korsformet og har 450 sitteplasser. I tilknytning til kirken er det bygget et krematorium med urnelund. Plassen foran kirken var lenge ekserserplass, men er nå parkeringsplass for de som skal besøke kirken eller kirkegården.

## Historie
Den første kirken i Vinger var oppført på Hov (Vinger prestegard) på østsiden av Glåma en gang før 1227. Denne kirken var trolig en stavkirke og var i den katolske tid viet til døperen Johannes. På Vinger møttes pilegrimsveien som fulgte Glåma vestfra pilegrimsveien nordover fra Eidskog og Sverige og fortsatte nordover mot Nidaros. Dessverre gjorde kirkens plassering nede vel Glåma at den var utsatt for flom og vannet stod til tider opptil tre&ndash;fire alen opp på veggen.

Fremveksten av en bebyggelse tilknyttet Kongsvinger festning på vestsiden av Glåma gjorde at kirken ble liggende på «feil» side av elven. Det var risikabelt å krysse elven når isen var utrygg. Grunnet dette, og de stadige oversvømmelsene, ble det i 1697 igangsatt oppføring av en ny kirke nedenfor festningen. Grunnsteinen ble nedlagt 4. eller 7. juni av festningskommandant Johan Nicolai Møllerup. Kirken ble vigslet 6. januar 1699 av biskop Hans Rosing. Den nye kirken lå høyt over elven og kunne ikke trues av flom i Glåma. All kirkevirksomhet ble flyttet dit fra den gamle kirken, som forfalt og ble revet innen 1730.

Også den nye Vinger kirke hadde perioder med forfall og utsatte reparasjoner. Kirken ble ombygget i 1854&ndash;1855. Det var i denne forbindelse at kirken fikk sin løk-kuppel. Vinger kirke var lenge brunrød, men ble malt hvit i 1868&ndash;1869.

I 1971 startet byggingen av et krematorium nord for kirken. Krematoriet ble tatt i bruk i 1973, men ble overlevert fra byggekomiteen først i 1975. I senere tid har krematoriet blitt utvidet noe.

## Referanser




## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Kongsvinger kirkelige fellesråd
* Vinger kirke, Artemisia.no
* 
*
Spikkestadlinjen

**Spikkestadbanen** er jernbanestrekningen fra Asker til Spikkestad. Spikkestadbanen er en del av den Gamle Drammenbanen, som ble åpnet 3. juni 1872 og gikk fra Oslo V til Drammen via Lierbyen. I dag er linjen i praksis en sidebane til Drammensbanen og benyttes utelukkende av lokaltog til og fra Osloområdet.

I 1973 ble Lieråsen tunnel på Drammenbanen åpnet, og trafikken til Drammen ble lagt om til å gå på den nye og kortere jernbanelinjen. Den nye tunnelen kortet ned reisetiden mellom Oslo og Drammen med 45 minutter. Siste tog mellom Spikkestad og Brakerøya gikk den 2. juni 1973. Kort tid etter ble sporet mellom Brakerøya og Kjellstad fjernet for å gi plass til motorveitrasséen til E18 mot Drammensbrua. Etter hvert ble skinnene fjernet mellom Kjellstad og Gullaug også. 

Den gamle strekningen ble beholdt mellom Asker og Spikkestad, under navnet Spikkestadbanen. Frem til 1994 gikk det også noe godstrafikk til et industriområde vest for Spikkestad stasjon. Stasjonsområdet på Spikkestad ble endret mellom 2009 og 2012, og sporene ender nå litt før de når den gamle stasjonsbygningen. For øvrig er en god del av den nedlagte jernbanestrekningen omgjort til turvei, og enkelte steder bilvei. Etter år 2000 fikk banen fjernstyring.

Spikkestadbanen trafikkeres nå av Vy lokaltog L1 Spikkestad – Oslo S – Lillestrøm.

## Linjekart
*[[Kilometrering]]en refererer til [[Oslo Sentralstasjon#Oslo S nullpunkt|Oslo S]], i parentes til [[Vestbanestasjonen|Oslo V]].*

|}

### Bilder langs linjen

Fil:Asker railway station TRS 061028 031.jpg|Asker stasjon
Fil:Gullhella train stop TRS 061107 009.jpg|Gullhella holdeplass
Fil:NSB type 69 ved Heggedal stasjon TRS 061023 001.jpg|Heggedal stasjonTog 69047 venter
Fil:Åsåker train stop TRS 070210 062.jpg|Åsåker holdeplass
Fil:Spikkestad stasjon TRS 070210 072.jpg|Spikkestad stasjon
Fil:NSB type 72 ved Spikkestad stasjon TRS 070210 081R.jpg|Spikkestad stasjonTog 72115 fra Moss
Fil:Spikkestad mot Gullaug.jpg|Skinnene er fjernet fra den gamle jernbanetraseen vestover fra Spikkestad stasjon.


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Jernbaneverket: Grafiske togrute Oslo S – Drammen
*
Varaldsøy

**Varaldsøy** er en tidligere selvstendig kommune i Vestland fylke. Fra 1837 var Varaldsøy del av Strandebarm formannskapsdistrikt. Varaldsøy er den største øya inne i Hardangerfjorden med 45,4 km².

1. januar 1902 ble Varaldsøy skilt ut som egen kommune med 1&nbsp;661 innbyggere.

1. januar 1965 ble det meste av Varaldsøy med 511 innbyggere slått sammen med Fjelberg og Kvinnherad kommuner samt et område nord for Skånevikfjorden/Åkrafjorden i Skånevik kommune til den nye Kvinnherad kommune.

En del av Mundheim krets i Varaldsøy med 300 innbyggere ble fra samme tidspunkt slått sammen med deler av Jondal, Kvam og Strandebarm kommuner til den nye Kvam kommune.

Fylkesvei 126 går fra ferjekaia til Gjuvsland. Øya har ferjeforbindelse til Årsnes i sør og Gjermundshamn i vest.
Fiskeridirektoratet (Norge)

**Fiskeridirektoratet** ble etablert i Bergen i 1900 og er myndighetenes rådgivende og utøvende organ innenfor fiskeri- og havbruksforvaltning i Norge. Direktoratet er underlagt Nærings- og fiskeridepartementet og ledes av fiskeridirektøren.

Fiskeridirektoratet skal bidra til å oppfylle Nærings- og fiskeridepartementets overordnede mål, som er å sikre rammevilkårene for en lønnsom og bærekraftig fiskeri- og havbruksnæring, samt annet marint basert næringsliv. Direktoratet gir råd til departementet om hvordan fiskeri- og akvakulturnæringen bør forvaltes, og kontrollerer at lover og regler blir fulgt.

Fiskeridirektoratet skal fremme lønnsom og verdiskapende næringsaktivitet gjennom bærekraftig og brukerrettet forvaltning av marine ressurser og marint miljø.

Hovedkontoret er plassert i Bergen og direktoratet har rundt 420 årsverk fordelt på 20 kontorer langs Norges kyst. 

Frank Bakke-Jensen tiltrådte som fiskeridirektør 1. desember 2021.

## Historie
Etter Stortingets beslutning hadde Indredepartementet fra 1860 ansvar for «de praktisk-videnskabelige fiskeriundersøgelser vedkommende saltvandsfiskerierne». Disse ble ledet av stipendiatene Jonas Axel Boeck som utredet silda frem til sin død i 1873, og Georg Ossian Sars som først hadde torskeansvaret, så overtok silda frem til 1893 da  Johan Hjort overtok. Alt ble i 1900 flyttet til Bergen der Hjort ble leder *Norges Fiskeristyrelse* og i 1902-03 måtte håndtere «hvalstriden» der hundrevis av rasende fiskere stormet en hvalstasjon i Mehamn; fiskerne mente at hvalen hjalp dem ved å ”syne” hvor det var lodde.  Fra 1906 hadde det navnet Fiskeridirektoratet og Hjort fikk  tittelen fiskeridirektør.  Han ga seg i 1916 etter uenigheter med regjeringen som hadde offentliggjort en fiskeriavtale inngått med Storbritannia.  

## Fiskeridirektører

* Johan Hjort 1906–1916
* Gisle Johnson kst. fra 27. oktober 1916
* Sigurd K. Asserson 1918–1937
* Hans Jacob Salvesen 1938–1940
* Ola Brynjelsen kst. 1945–1948
* Klaus Sunnanå 1948–1973
* Knut Vartdal 1973–1978
* Hallstein Rasmussen 1978–1988
* Viggo J. Olsen 1988–1996
* Peter Gullestad 1996–2008
* Liv Holmefjord 2008–2020
* Per Sandberg (konstituert) 2020–2021
* Frank Bakke-Jensen 2021–

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Evaluering av Fiskeridirektoratet Difi-rapport 2015:1
Flotell

**Flotell** er en flyttbar flytende innretning for innkvartering av mennesker. 

Ordet er en fornorskning av den engelske sammensettingen *floating hotel*, som på engelsk er blitt til *flotel*. Mest typisk benyttes begrepet flotell om flytende innretninger med større boligkvarter som benyttes offshore under utbygging av oljefelt eller ved produksjon av olje eller naturgass. Flotellene som permanente innkvarteringsløsninger er i ferd med å gå ut av bruk på norsk sokkel fordi bemanningsbehovene er avtakende, mer typisk brukes floteller i dag under bemanningstopper for revisjonsstanser. Oppjekkbare plattformer brukes også, og omtales også som flotell selv om de ikke flyter når de er i bruk som flotell slik som var tilfellet med "West Gamma".

Et flotell kan være spesielt bygget for formålet, det kan være en ombygd boreplattform, eller det kan være en vanlige boreplattform som benyttes midlertidig som flotell.

Et mye omtalt flotell var «Alexander L. Kielland». Et annet kjent flotell var den tidligere tilleggsinnkvarteringsenheten for Statfjord A, «Polymariner» (nå «Borgholm Dolphin»). Floteller som brukes på norsk kontinentalsokkel og har samsvarsuttalelse fra Petroleumstilsynet er «COSLRival» (tidligere «Port Reval»), «COSLRigmar» (tidligere «Port Rigmar» og «Rigmar 301»), «Safe Scandinavia» (tidligere «Polycrown»), «MSV Regalia», «Floatel Superior» og «Haven». De er likevel som regel bare inne på kortere oppdrag om gangen.

Andre floteller er: «Polyconfidence» ombygd til borerigg (nå «Ocean Confidence»), «Polycastle» ombygd til borerigg (nå «GSF Celtic Sea»), «Polyconcorde» (nå «Safe Hibernia»), "Safe Caledonia", "Safe Bristolia", "Jupiter 1", "Safe Concordia", "Safe Lancia", "Safe Regency", "Safe Britannia", "Safe Caledonia", "Jasmina", "Atlantic Rotterdam", "Atlantic Esbjerg", "Atlantic Rotterdam", "Atlantic Labrador" og "Safe Zephyrus"

## Eksterne lenker
*Safe Zephyrus Prosafe, flotelleverandør
Valestrand

**Valestrand** er et tettsted i Sveio kommune i Vestland fylke. Stedet var tidligere kommunesenter i en kommune med samme navn i Hordaland fylke. Fra 1837 var Valestrand del av Stord formannskapsdistrikt og ble fradelt som egen kommune med 900 innbyggere i 1868. 

Bømlafjorden bandt sammen den gang sjøen var viktigste farled. Kommuner lå da gjerne på begge sider av fjorden. Midt på 1900-tallet ble dette annerledes: Sjøen skiller og veier binder sammen. Dette var bakgrunnen for kommunesammenslåinger og -justeringer på 1960-tallet. 

1. april 1870 ble en del av Moster sokn i Finnås kommune med 247 innbyggere overført til Valestrand.

1. januar 1964 ble Valestrand slått sammen med deler av Skjold og Vikebygd kommuner samt Sveio kommune til den nye Sveio kommune. Valestrand hadde ved sammenslåingen 1&nbsp;216 innbyggere.

Den delen av Skjold som var omfattet av denne sammenslåingen, ble overført fra Rogaland til Hordaland fylke. 

## Referanser
Vardal

**Vardal** er et bygdelag og sogn i Gjøvik og en tidligere selvstendig kommune i daværende Oppland fylke, opprettet som Vardal formannskapsdistrikt i 1837. 1. januar 1964 ble Vardal, Biri, Gjøvik og Snertingdal kommuner slått sammen til den nye Gjøvik kommune. Vardal hadde da omtrent 9&nbsp;500 innbyggere.

Vardal formannskapsdistrikt bygde på det gamle Vardal prestegjeld, som oppsto alt i middelalderen. Hovedkirka i dette prestegjeldet sto ved gården Haug i øvre del av Vardal. Annekset Hunn lå nærmere den senere kjøpstaden Gjøvik. Også gården Bråstad var kirkested i middelalderen.  

## Grensejusteringer

* 1. januar 1861 ble Gjøvik skilt ut fra Vardal som egen kommune. Vardal hadde etter fradelingen 4&nbsp;114 innbyggere, Gjøvik 626.
* 1. januar 1896 ble en del av Østre Toten kommune med 49 innbyggere overført til Vardal. Dette var matrikkelgardene *Østby* og *Ås*.
* 1. januar 1900 ble en ubebodd del av Søndre Land overført til Vardal.
* 1. juli 1921 ble en del av Vardal med 723 innbyggere overført til Gjøvik og på samme dato i 1955 ble ytterligere en del med 1&nbsp;372 innbyggere overført til Gjøvik.
* *Sørligrenda* i Vardal ble i 1964 slått sammen med Eina, en del av Gran samt Vestre Toten til den nye Vestre Toten kommune. Ved sammenslåingen hadde Sørligrenda 87 innbyggere.

## Politisk historie

Vardal var fram til ca. 1900 ei utpreget bondebygd, og dette ble gjenspeilet i de politiske maktforholdene. I 1902 tok Arbeiderdemokratene over ordførervervet, og i en tjueårsperiode var dette det dominerende partiet i Vardal. I 1928 mistet det makten til Arbeiderpartiet. Med unntak av okkupasjonsårene beholdt Arbeiderpartiet ordføreren fram til Vardal gikk inn i Gjøvik kommune.

## Bygde- og innbyggernavnet

Bygdenavnet Vardal kan en via skriftlige kilder følge tilbake til 1300-tallet. Rygh setter navnet *Vardalr* i sammenheng med et elvenavn, sannsynligvis et eldre navn på Vesleelva (Mustadelva). Etter sammenslåingen med Gjøvik har navnet Vardal fått en snevrere geografisk basis. I dag er det hovedsakelig området rundt Vardal (Haug) kirke (*Haugsbygda*) som regnes som Vardal. En person fra Vardal kalles en *vardøling*.

## Kjente vardøler

* Anne Brandfjeld (1815–1905)
* Hans Mustad (1837–1918)
* Ole Evinrude (1877–1934)
* Sverre Braastad (1879–1979)
* Terje Dalby (1944–2006)
* Viggo Sandvik (født 1951)
* Dag Alexander Olsen (født 1989)
* Jan Erik Larssen (født 1970)
* Kjell Egil Bakkelund (født 1988)

## Se også

* Liste over ordførere i Vardal 1837&ndash;1963
Valberg

**Valberg** er et bygdelag og en tidligere kommune i Nordland fylke. Valberg var en del av Borge formannskapsdistrikt som ble opprettet i 1837.

I 1927 ble Valberg (skrevet *Valdberg*) utskilt fra Borge som egen kommune. Valdberg hadde da 625 innbyggere. Den 1. januar 1963 ble Valberg slått sammen med Borge, Buksnes og Hol kommuner til den nye Vestvågøy kommune. Valberg hadde ved sammenslåingen 662 innbyggere. Valberg hadde i 2006 ca. 300 innbyggere. Valberg var før en landbruks-og fiskerikommune. Postnummeret 8357 kom tilbake til Valberg igjen i oktober i 2010. Valberg har nå 106 innbyggere.

## Referanser


## Eksterne lenker
* turliv.no - informasjon og bilder fra Valbergøyan
Fil

:*Se også [[Datafil]].*

En **fil** er et verktøy med tette kantete spor eller tenner på overflaten og vanligvis et håndtak.  Den brukes for å glatte ut eller kappe materialer.

Filer klassifiseres etter grovhetsgrad og tverrsnitt.  Grovhetsgraden måles ofte i antall tenner per tomme, forkortet TPI (engelsk for *teeth per inch*). De kan være enten grove, mellomgrove, mellomfine, fine eller meget fine.  Tverrsnittet er enten flatt (ansatsfil), trekantet, firkantet, rundt eller halvrundt.

En rasp har små knotter i stedet for spor i overflaten, men brukes ellers til mye av det samme som filen.

## Kilder
**Alt om bilen*, Det Beste A/S, 1974, ISBN 82-7010-036-6
Borge (Nordland)

**Borge** er en tidligere kommune i Nordland fylke opprettet som Borge formannskapsdistrikt i 1837. I 1927 ble Valberg fradelt som egen kommune. Borge hadde etter fradelingen 4&nbsp;093 innbyggere.

Borge ble 1. januar 1963 slått sammen med Buksnes, Hol og Valberg kommuner til den nye Vestvågøy kommune. Borge hadde ved sammenslåingen 4&nbsp;056 innbyggere.

## Eksterne lenker
*
Buksnes

**Buksnes** er en tidligere kommune i Nordland fylke opprettet som Buksnes formannskapsdistrikt i 1837.

## Historie
1. juli 1919 ble Hol fradelt som egen kommune. Buksnes hadde etter delingen 3&nbsp;188 innbyggere. 1. januar 1963 ble Buksnes, Borge, Hol og Valberg kommuner slått sammen til den nye Vestvågøy kommune. Buksnes hadde ved sammenslåingen 4&nbsp;416 innbyggere.

## Kultur
Buksnes menighetshus og Buksnes kirke ligger på Gravdal, som var en del av Buksnes kommune. 

## Referanser
Skrutrekker

En **skrutrekker** er et redskap for å trekke til eller løsne skruer. Dette verktøyet blir også kalt **skrujern**.

En enkel skrutrekker består av et håndtak, en klinge og en tupp.  Håndtaket er vanligvis av plast, men tidligere så var tre mest vanlig.  Klingen er vanligvis stål, og tuppen består vanligvis av en hard legering.

Skrutrekkere klassifiseres etter sporet på tuppen. De vanligste er flatt spor, krysspor og pozidriv. I senere år har også Torx blitt mer vanlig, også sekskant har fått stor utbredelse etter at selvbyggmøbler kom på markedet for et par tiår siden. Andre mer uvanlige spor er forskjellige såkalte sikkerhetsspor som brukes for å hindre at forbrukere får adgang til bestemte steder.

Skrutrekkere finnes i manuelle og elektriske utgaver. En elektrisk skrutrekker har som regel utskiftbare tupper. Den enkleste manuelle utgaven er beskrevet ovenfor, men det finnes også skrutrekkere med skrallefunksjon og slagtrekkere.

## Se også
* Boremaskin
Norges samferdselsminister

**Norges samferdselsminister** er medlem av regjeringen og sjef for Samferdselsdepartementet. Denne personen har egentlig ikke tittelen «minister», men statsråd. Likevel brukes tittelen i dagligspråket. Samferdselsdepartementet, opprettet i 1946, har ansvaret for samferdsel og kommunikasjon i hele landet og underliggende departementet finnes seks etater: Statens jernbanetilsyn, Luftfartstilsynet, Statens havarikommisjon for transport, Jernbanedirektoratet, Vegtilsynet og Statens vegvesen. Før 1946 hadde Arbeidsdepartementet ansvaret for oppgavene Samferdselsdepartementet i dag innehar.

Norges første samferdselsminister var Nils Langhelle (Ap), som medlem i Einar Gerhardsens andre regjering fra 1946 til 1952. Han er per i dag den nest lengst sittende samferdselsministeren like bak Kjell Opseth (Ap).

## Liste over Norges samferdselsministre

:*For Samferdselsdepartementets statsråder før 1946, da Arbeidsdepartementet, se [[Liste over Norges arbeidsministre]].*
Listen over Norges samferdselsministre viser en oversikt fra 1946 til i dag over perioden statsråden hadde sin posisjon, hvilket parti personen representerte og i hvilken regjering ministeren var medlem.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Torild Skogsholm

**Torild Skogsholm** (født 1959) er en norsk politiker (V). Hun var samferdselsminister i  Bondevik II-regjeringen fra 2001 til 2005.

Skogsholm er utdannet sosialøkonom med mellomfag i spansk fra Universitetet i Oslo og grunnfag i kristendom fra Menighetsfakultetet.

Hun var direktør for samfunnskontakt i teleselskapet NetCom fra 1999 til 2001. Fra 19. oktober 2001 til 17. oktober 2005 var hun statsråd og samferdselsminister i Kjell Magne Bondeviks andre regjering.

Hun har vært nestleder i Oslo Venstre, organisasjonssekretær Norges Unge Venstre, sentralstyremedlem Norges Unge Venstre og leder i *Venstrekvinnelaget*.

Fra februar 2006 til januar 2011 var Skogsholm administrerende direktør i Sporveien Trikken, som håndterer trikkevirksomheten til Sporveien AS. Fra januar 2011 overtok hun som generalsekretær i nødhjelps- og utviklingsorganisasjonen CARE Norge. Etter sommeren 2014 begynne hun som sekretariatsleder for Venstres stortingsgruppe.

I 2005 ble hun utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Tonghua

:*[[Tonghua (Tonghua)|Tonghua]] er også et fylke i Jilin.*

**Tonghua** (kinesisk: 通化; pinyin: *Tōnghuà*; Wade-Giles: *T'ūng-huà*) er et byprefektur i provinsen Jilin i det nordlige Kina. Befolkningen anslås (2005) til 2&nbsp;263&nbsp;000 innbyggere.

Tonghua var hovedstad i den tidligere provinsen Antung.  

## Administrative enheter
Byprefekturet Tonghua har jurisdiksjon over to distrikter (区 *qū*), to byfylker (市 *shì*) og tre fylker (县 *xiàn*).

## Samferdsel
Kinas riksvei 201 fører gjennom området. Den begynner i Hegang i provinsen Heilongjiang og fører via blant annet Mudanjiang og Dandong sør til Liaodonghalvøya til Lüshunkou/Dalian.

Kinas riksvei 303 fører gjennom området. Den løper fra Ji'an i Jilin til Xilinhot i Indre Mongolia.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Borgestad

:*For selskapet, se [[Borgestad ASA]]*

**Borgestad** er en tettbebyggelse på østsiden av Skienselva, på grensa mot Porsgrunn. Borgestad er en del av Skien kommune, tidligere Gjerpen kommune, og er oppkalt etter Borgestad gård. I middelalderen lå i området et kapell, siste gang omtalt i 1398, på den tiden hvor Borgestad var kirkegods. 

Borgestad kirke ble innviet i 1907. Barneskolen på Borgestad heter Buer Skole, ungdomsskolen Menstad Ungdomsskole. I tillegg ligger Enggrav skole for barn med varige behov for omfattende tiltak på Borgestad. Borgestad hadde også tidligere en jernbanestasjon som i perioder betjente både Vestfoldbanen og Bratsbergbanen, i tillegg til lokaltog, men som siden 11. juni 2006 ikke lenger er i drift.

Statsminister Gunnar Knudsen og tidligere LO-leder Tor Halvorsen var begge fra Borgestad.

Borgestadalléen ble anlagt av grunneieren Gunnar Knudsen i 1920, og bygget med tanke på økt biltrafikk og et 500-årsperspektiv for trærne. Alléen fikk i 2012 Vakre vegers pris av en fagjury av Vegdirektoratet, ledet av vegdirektør Terje Moe Gustavsen.

## Se også
*Idrettsforeningen Borg
*MS «Borgestad»
* Borgestad gård

## Referanser
Hol (Nordland)

:*Se [[Hol (Buskerud)]] for kommunen i Buskerud*
**Hol** er en tidligere kommune i Nordland fylke, fra 1837 en del av Buksnes formannskapsdistrikt.

## Historie
1. juli 1919 ble Hol fradelt som egen kommune. Hol hadde ved etableringen 2&nbsp;272 innbyggere. 

1. januar 1963 ble Hol, Buksnes, Borge og Valberg kommuner slått sammen til den nye Vestvågøy kommune. Hol hadde ved sammenslåingen 3&nbsp;154 innbyggere.

## Referanser
Lars Leiro

**Lars Leiro** (født 13. april 1914 i Haus, død 22. mars 2005) var en norsk politiker (Sp) og gårdbruker.  

Lars Leiro var ordfører på Voss i perioden 1956–1958. Han var samferdselsminister i John Lyngs regjering i 1963 og ble valgt til parlamentarisk leder for Senterpartiet i 1965, i perioden 1961–1969 var han også nestformann for partiet. Han representerte Hordaland for Senterpartiet på Stortinget mellom 1958 og 1969.

I 1966 ble han utnevnt til fylkesmann i Bergen og Hordaland.  Han gikk av med pensjon i 1984.

Leiro var kommandør av St. Olavs Orden (1982).

Lars Leiro var far til forretningsmannen Sverre Leiro.

## Referanser


## Eksterne lenker
*