open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
When I’m Sixty-Four

**«When I'm Sixty-Four»** er en sang av The Beatles som ble skrevet av Paul McCartney, men offisielt kreditert Lennon/McCartney. Sangen ble først utgitt 1. juni 1967 på gruppens åttende britiske album *[[Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band]]*. Samme album ble utgitt dagen etter i USA..

## Bakgrunn

McCartney skrev «When I'm Sixty-Four» da han var 16 år. Han hadde lyst til at den skulle være en blanding av vaudeville og humor. Derfor la han eksempelvis inn setning «will you still feed me?» En annen strofe han var veldig stolt av, var «indicate precisely what...»

«When I'm Sixty-Four» ble fremført på spillejobber i 1960/1961/1962 dersom forsterkerne streiket. Da pleide McCartney å ta fram sin akustiske gitar og fremføre den. McCartneys far fylte 64 år den 7. juli 1964, og dette kan ha vært grunnen til at sangen ble tatt i bruk igjen, og til og med spilt inn.

## Innspilling

De startet opp sangen 6. desember 1966 i Abbey Road Studios med to tagninger. Firesporsteip var det som ble brukt den gangen, og først ble grunnkompet med Ringo Starrs trommer samt McCartneys bass og veiledende vokal innspilt. Dette var kun for å ha en rytme til senere pålegg. McCartney bidro med piano og bass, mens Starr la på trommer (og brukte visper i stedet for trommestikker). Dermed kunne grunnkompet spilles over. To dager senere ble nettopp det gjort da McCartney la på vokal.

20. desember 1966 ble alle disse opptakene, overført til kun et spor på en ny firesporsteip. Både McCartney, John Lennon og George Harrison overdubbet kor mens Starr slo på noen rørklokker i spredte partier. Dagen etter ble to klarinetter og en bassklarinett lagt på. På et eller annet tidspunkt ble også en sologitar lagt på (høres kun i løpet av siste vers). Ifølge Ian McDonald var det Lennon som spilte den gitaren.

## Musikere og instrumenter

*Paul McCartney: piano, bass, vokal 
*John Lennon: sologitar, kor
*George Harrison: kor
*Ringo Starr: trommer, rørklokker
*Robert Burns: klarinett
*Henry MacKenzie: klarinett
*Frank Reidy: klarinett

## Norsk versjon
Ivar Medaas ga ut en nynorsk versjon kalt "Når eg er 67" i 1968.[8] med tekst av Johannes Gjerdåker. Den nynorske teksten er i all hovedsak en ordrett oversettelse av originalteksten til Paul McCartney, bortsett fra at alderen er økt fra 64 til 67.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Sangteksten (presentert på The Beatles' offisielle webside.
P.A. Sangma

**Purno Agitok Sangma** (født 1. september 1947 i distriktet West Garo Hills, død 5. mars 2016 i New Delhi) var en indisk politiker. Fra 1988 til 1990 var han førsteminister i delstaten Meghalaya i det nørdøstre India. Sangma var parlamentsmedlem i en årrekke og var fra 1996 til 1998 president i underhuset Lok Sabha. Han tilhørte Kongresspartiet og Nationalist Congress Party, men var fra 2012 uavhengig.

## Liv og virke
Sangma var kristen. Han hadde mastergrad i internasjonal politikk fra Dibrugarh University i Assam. I 1977 ble han første gang innvalgt i Lok Sabha, der han, bare avbrutt av perioden 1989 til 1991, satt til 2008. Fra 1996 til 1998 var Sangma *speaker* i Lok Sabha. Han representerte først Kongresspartiet, men ble i 1999 ekskludert for opposisjon mot Sonia Gandhi. Deretter gikk han med i Nationalist Congress Party, som har sin hovedbase i Meghalaya, og som en periode var en del av All India Trinamool Congress.

På 1980-tallet var Sangma *Minister of State* med ansvar for handel, innenrikssaker og sysselsetting. På begynnelsen av 1990-tallet hadde han ansvar kullsaker og sysselsetting, før han i 1995 ble fullverdig statsråd (*Union Cabinet Minister*) med ansvar først for sysselsetting og deretter til 1996 for informasjon og kringkasting.

Fra 2009 var Sangma aktiv i delstatspolitikken i Meghalaya. I 2012 forlot han Nationalist Congress Party, som ikke ville støtte hans kandidatur til embetet som Indias president. Han stilte som opposisjonens kandidat til presidentvalget, støttet av partiene Bharatiya Janata Party, Biju Janata Dal, All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam, Shiromani Akali Dal og Asom Gana Parishad, og møtte Kongresspartiets kandidat, Pranab Mukherjee. Mukherjee vant valget.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi fra Speaker's Office, Lok Sabha
Yiwu lufthavn

**Yiwu lufthavn** (forenklet kinesisk: 义乌机场) er en flyplass i fylket Yiwu i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Den ligger 5,5 km nordvest for byen Yiwu og 51 km fra byen Jinhua.
Chen Wangdao

**Chen Wangdao** (kinesisk: 陈望道, født 18. januar 1891 i Yiwu i provinsen Zhejiang i Kina, død 29. oktober 1977 i Shanghai) var en prominent kinesisk lærd og skolemann. Han var den første oversetter til kinesisk av det kommunistiske manifest og var president for Fudanuniversitetet fra 1949 til 1977.

## Referanser
Sakrisøy

**Sakrisøy** (**Sakrisøya**) er ei lita øy og et fiskevær mellom Reine og Hamnøy i Moskenes kommune i Lofoten. Øya ligger i Reinefjorden, mellom Andøya og Olenilsøya, og har et areal på ca. 3 hektar. Høyeste punkt på øya er 18,5 moh. Europavei 10 går over Sakrisøy på nordsida.

Øya har fiskebruk, rorbuutleie og et dukke- og leketøysmuseum.

## Galleri

Fil:Kanstadsamlingen - NMF010005-00165.jpg|Sakrisøya med Olstinden (675 moh.) på Moskenesøya i bakgrunnen.
File:Sakrisøy-06-Fjord-2019-gje.jpg|Sakrisøy sett fra Europavei 10.
File:Sakrisøya of Reine and Navaren mountain in Moskenes, Nordland, Norway, 2022 June.jpg|Rorbuer på Sakrisøya.


## Se også
*Reinebruene
Euronext Paris

**Euronext Paris** (tidligere *Bourse de Paris,* fritt oversatt til norsk: *parisbørsen*) er den offisielle børsen i Frankrike. 

Bygningen, også kjent som *[[Palais Brongniart]]* og *Palais de la Bourse*, ble tegnet av Alexandre-Théodore Brongniart og ligger i Paris’ 2. arrondissement. Frem til børsen ble bygget, fant aksjehandel sted på forskjellige steder i Paris, blant annet i nærheten av Palais-Royal og bak Pariseroperaen.

På 1980- og 1990-tallet ble handelssystemet Cotation Assistée en Continu benyttet på børsen.

## Referanser
Leviathan (album)

***Leviathan*** er det andre albumet av metalbandet Mastodon. Det er bandets første konseptalbum og er basert på romanen Moby Dick. Dette albumet representerer elementet vann.

## Sporliste
# «Blood and Thunder» – 3:48
# «I Am Ahab» – 2:45
# «Seabeast» – 4:15
# «Island» – 3:26
# «Iron Tusk» – 3:03
# «Megalodon» – 4:22
# «Naked Burn» – 3:42
# «Aqua Dementia» – 4:10
# «Hearts Alive» – 13:39
# «Joseph Merrick» – 3:33

## Eksterne lenker
*
Little Mix

**Little Mix** (tidligere Rhytmix) er en britisk jentegruppe som ble satt sammen under den 8. serien av *[[X Factor]]* i 2011. De var den første gruppen som noen gang har vunnet *X Factor UK*. Gruppa består av Jessica «Jesy» Nelson, Perrie Edwards, Leigh-Anne Pinnock og Jade Thirlwall.  Under X Factor var Tulisa Contostavlos deres mentor. Vinnersingelen deres var en versjon av sangen «Cannonball», og den 26. august 2012 kom deres første egne singel som hadde tittelen «Wings». Little Mix kom med sitt første album *DNA* den 19. november 2012.

### 2011: Opprettelse og The X Factor
Perrie Edwards, Jesy Nelson, Leigh-Anne Pinnock og Jade Thirlwall hadde vellykkede auditioner som soloartister for den åttende sesongen av X Factor i 2011, men klarte ikke å komme videre til «bootcamp». Dommerne besluttet likevel å gi dem en ny sjanse til å være en del av gruppe-kategorien. De ble deretter lagt i grupper av dommerne under «bootcamp», med Edwards og Nelson i en gruppe på fire medlemmer, Faux Pas, og Thirlwall og Pinnock i en gruppe med tre medlemmer, Orion. Men ingen av gruppene klarte å komme gjennom til dommerhusene. En senere avgjørelse av dommerne, som fortsatt ikke ville gi slipp på jentene, gjorde det slik at Edwards, Pinnock, Nelson og Thirlwall ble kalt tilbake for å danne gruppen Rhythmix (senere og nåværende Little Mix), dette sendte dem gjennom til dommerhusene.

De kom videre til de direkte sendte sendingene og ble veiledet av Tulisa Contostavlos. Den 26. oktober 2011 kunngjorde Rhythmix at de ville endre navnet grunnet at andre het det samme. Den 28. oktober 2011 ble det kunngjort at gruppens nye navn ville være Little Mix. Gruppa er den første jentegruppen som har kommet seg forbi den 7. direktesendingen. Den 11. desember ble Little Mix utropt som vinnere, noe som gjør dem til den første gruppen noensinne til å vinne showet. Deres vinnersingel var en utgave av Damien Rices sang «Cannonball», som ble utgitt via digital nedlasting fra 11. desember 2011, og på CD den 14. desember 2011. Deres debutsingel toppet den britiske singellisten 18. desember 2011. 

### Opptredener i X-Factor

## Medlemmer

### Perrie Louise Edwards
Perrie Louise Edwards** **er født 10. juli 1993, i South Shields, Tyne and Wear. 

Posisjon: Vokalist, danser

### Leigh-Anne Pinnock
Leigh-Anne Pinnock er født 4. oktober 1991, i High Wycombe, Buckinghamshire.

Posisjon: Vokalist, danser

### Jade Amelia Thirlwall
Jade Amelia Thirlwall er født 26. desember 1992, i South Shields, Tyne and Wear. 

Posisjon: Vokalist, danser

### (Jessica Louise «Jesy» Nelson)
Jessica Louise Nelson er født 14. juni 1991, i Romford, London.

Posisjon: Vokalist, danser

## Diskografi
### Album

### Singler

## Eksterne lenker
* 
* 
*
I Don’t Wanna Play House

**«I Don't Wanna Play House»** er en amerikansk sang, skrevet av Billy Sherrill og Glenn Sutton. Versjonen til Tammy Wynette ble utgitt på singlen Epic 5-10211 i juli 1967. Produsent var Billy Sherrill. B-siden var «Soakin' Wet».

I 1967 ble «I Don't Wanna Play House» Wynettes første # 1-sang på Billboard Hot Country Singles-listen som soloartist.

I sangen overhører fortelleren (en ung mor, hvis ektemann har forlatt henne) datteren beskrive overfor nabogutten deres ødelagte hjem og informerer ham om at hun ikke har lyst til å leke «far, mor og unge» mer; etter å ha observert foreldrenes problemer vet hun at det ikke kan bli morsomt.

Innspillingen gav Wynnette the 1968 Grammy Award for Best Female Country Vocal Performance.

## Coverversjoner
*En coverversjon med Connie Francis ble utgitt på singlen MGM K&nbsp;14004 i august 1968. Produsenter var Bobby Russell og Buzz Cason. B-siden var «Am I Blue».
*Lynn Anderson gjorde en coverversjon i 1970.

## Norsk versjon
Terje Pettersen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Mamma, pappa og barn»  

### Innspilling
*Ole Ivars. Utgitt på LP-platen *Ole Ivars på farten* (RCA International YNJL 1-706) i 1974.

## Listeplasseringer

## Referanser
Sørlivatnet

**Sørlivatnet** (også kalt **Almenningsvatnet**) er en innsjø i Senja kommune i Troms. Det er det største vannet i Lakselvvassdraget på Senja. Det får tilsig fra Kaperelva og Svanelva (Njukčajohka) i vest, og fra der disse renner sammen kalles elva Lakselva (Luossajohka). Utløpselva i øst dannet grense mellom Tranøy og Lenvik kommuner. En liten del av vannet rundt Tømmerneset ligger i Lenvik, men størstedelen av arealet ligger i Tranøy.

Vassdraget ble i 1980 vernet mot kraftutbygging gjennom verneplan II for vassdrag.

Sørlivatnet har bestand av laks, sjøørret og sjørøye.

## Referanser
Maurice Greene (komponist)

**Maurice Greene** (1696–1755) var en engelsk komponist og organist fra barokken.

## Liv og virke
Maurice Greene var sønn av en geistlig, og korgutt ved Saint Paul’s Cathedral under Jeremiah Clarke og Charles King (1687–1748). Etter stemmeskiftet studerte han orgel med Richard Brind og fikk etter Brinds død i 1718 posten som organist ved St. Paul's. Fra seint i ungdomstida til han ble ansatt ved St. Paul's var han venn med Händel, men senere lå de i heftige krangler, mye fordi Green sto på vennskapelig fot med Händels uvenn Giovanni Bononcini.

I 1727 etterfulgte Greene William Croft som organist ved Chapel Royal og i 1730 ble han *Professor of Music* ved University of Cambridge. I 1735 ble han utnevnt til den presisjetunge posten *Master of the King's Musick* ved kongens hoff, som blant andre også  John Eccles og Edward Elgar var innehavere av.

Fram til sin død arbeidet Greene med samlingen *Cathedral Music*, som ble fullført av eleven og etterfølger i posten som Master of the King's Musick, William Boyce. Mange av Greenes stykker fra denne samlingen brukes fremdeles i anglikanske gudstjenester.

Greene skrev ganske mye vokalmusikk, både kirkelig som verdslig, blant annet oratoriet  *The Song of Deborah and Barak* (1732), tonesettinger av Edmund Spensers sonetter fra hans *Amoretti* (1739). Dessuten en samling anthems (1743), hvorav den mest kjente er *Lord, let me know mine end*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Iago Falque

**Iago Falque Silva** (født 4. januar 1990) er en spansk fotballspiller som fra 31. august 2021 er klubbløs.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Vannløp

Et **vannløp** er en betegnelse på en renne eller forsenkning i det omkringliggende landskapet, eller hulrom og sprekker under jorden, hvor ferskvann er i bevegelse. Et vannløp kan være naturlig, som elver og bekker, eller menneskelaget, som kanaler, vanntuneller og akvedukter.

## Se også
* Vassdrag
* Hydrologi
Nanjing Lukou internasjonale lufthavn

**Nanjing Lukou internasjonale lufthavn**  (NKG / ZSNJ / **NLIA**, ) er den viktigste lufthavn ved Nanjing, hovedstaden i provinsen Jiangsu i Folkerepublikken Kina. Lufthavnen ligger i forstedene i bydistriktert Jiangning, over 35&nbsp;km sør for Nanjings sentrumsområder.

Nanjing er fokusby for China Eastern Airlines.

## Eksterne lenker
* Nanjing Lukou International Airport (offisiell hjemmeside)
Baruch Lumet

**Baruch Lumet** (født **Burech Lumet** 16. september 1898, død 8. februar 1992) var en polsk-amerikansk skuespiller som er kjent for sitt arbeid i jiddisch teater.
  
## Biografi
Burech Lumet ble født 16. september 1898 i Warszawa i Polen. Han immigrerte til USA sammen med sin kone, Eugenia Gitl Lumet, og datter Feiga i 1922. Sønnen Sidney Lumet, som senere ble en kjent filmregissør, ble født i 1924. Familien var jiddisch-talende jøder og hadde et par år tidligere innvandret fra Øst-Europa. Familien flyttet til New York City et par år etter at Sydney ble født. De bosatte seg i det fattige strøket Lower East Side som var dominert av jødiske innvandrere fra Øst-Europa. Lumet-familien var svært fattige i mellomkrigstiden.

Deres eldste datter var født i Polen. Baruch og Eugenia var strengt ortodokse. Baruch Lumet var en kjent teaterskuespiller på jiddisch-teater i USA. Sydney Lumet medvirket som barn (fra 4 år gammel) på teateret sammen med faren samt på jiddisch-talende radio sammen med faren. Faren hadde tidligere blant annet medvirket på et teater i Polen før han emigrerte. Baruch hjalp Sydney tidlig i karrieren blant annet for å få audition på Broadway; Sydney hjalp faren til å få rolle blant annet i film av Woody Allen.

Selv om han spilte sammen med sin sønn i filmen *One Third of a Nation* i 1939,  jobbet Lumet lite foran filmkamera. Han spilte likevel karakterroller i to av sønnens filmer på 1960-tallet, *[[Pantelåneren (film)|Pantelåneren]]* (1964) og *[[Klikken (film)|Klikken]]* (1966). I tillegg dukket han opp i en rolle som bondagefetisjist i Woody Allens komedie *[[Alt du vil vite om sex (men ikke våger spørre om)]]* (1972).
  
Lumet ledet Dallas Institute of Performing Arts og Knox Street Theater i Dallas fra 1953 til 1960. Blant studentene hans var Jayne Mansfield og Tobe Hooper.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hangzhou Xiaoshan internasjonale lufthavn

**Hangzhou Xiaoshan internasjonale lufthavn** (HGH / ZSHC) er den viktigste lufthavn ved Hangzhou, hovedstad for provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Den ligger ved elven Qiantangs søndre bredd i bydistriktet Xiaoshan og er 27&nbsp;km øst for sentrum i Hangzhou.

Hangzhou er fokusby for Air China, China Southern Airlines og Xiamen Airlines.

Flyplassen ble bygd i etapper. Første fase begynte i juli July 1997, og var avsluttet med åpningen for flytrafikk den 30. desember 2000. Den erstattet den gamle  Hangzhou Jianqiao lufthavn. I mars 2004 ble lufthavnen offisielt en internasjonal lufthavn etter at immigrasjons- og tollfasilitetene var klare. En rullebane nr 2 er under bygging.
## Eksterne lenker
*
Michael Romanoff

**Hershel Geguzin** (født 20. februar 1890, død 1. september 1971), bedre kjent som **Michael Romanoff**, var en litauisk-amerikansk restauranteier, skuespiller og bedrager. 
 
Han hevdet å være nevøen til tsar Nikolaj II av Russland, og drev den suksessfulle restauranten Romanoff's i Beverly Hills. Til tross for at bløffen hans raskt ble avslørt fortsatte han å være en populær personlighet i Los Angeles. *[[Life (magasin)|Life]]* har utropt han som «den mest vidunderlige løgneren i USA i det 20. århundre».
  
Romanoff døde av hjerteinfarkt 81 år gammel.
  
## Liv og virke
### Bakgrunn
Hershel Geguzin ble født 20. februar 1890 i en jødisk landsby i Litauen. Hans far døde før Geguzin hadde blitt født, og hans mor ble alene med seks barn. Hun sendte Geguzin til USA sammen med en slektning da han var 10 år gammel. 

Han hadde en ustabil oppvekst i sitt nye hjemland og var innom både barnehjem og fosterhjem etter å ha rømt hjemmefra. Geguzin endte opp med å bo på gaten i New York City, og tok diverse strøjobber for å forsørge seg, samt betale for utdannelsen sin. Han begynte også å bruke navnet Harry F. Gerguson. Etter å ha fullført videregående reiste han til England. Der ble han fengslet etter å ha utgitt seg for å være en engelsk aristokrat, og arrangert fester som han ikke kunne betale for. 
### «Prins Michael Romanoff»
Han bodde en periode i Paris på begynnelsen av 1920-tallet, og det var da han begynte å utgi seg for å være prins Michael Romanoff av Russland. 
 
Etter å ha flyttet tilbake til USA begynte han å jobbe som skuespiller og spilte statistroller både i Hollywood og på Broadway. Han gjorde seg bemerket ved å hevde at han var nevøen til tsar Nikolaj II av Russland. Til tross for at det raskt ble kjent at han var en bedrager, fortsatte han å være en populær personlighet. 

I 1939 åpnet han restauranten Romanoff's i Beverly Hills, ved hjelp av økonomisk støtte fra blant annet Charlie Chaplin, James Cagney, Humphrey Bogart og Darryl F. Zanuck. Blant gjestene som var innom inkluderte Frank Sinatra, Joan Crawford, Dean Martin, Humphrey Bogart, Myrna Loy og J. Edgar Hoover. Sistnevnte hjalp Romanoff med å bli amerikansk statsborger, noe som var utfordrende grunnet manglende papirer. Romanoff drev også to andre restauranter, i Palm Springs og San Francisco, men disse ble ikke spesielt suksessfulle. Nyttårsaften 1962 stengte han dørene for godt på Romanoff's, og solgte bygget året etter.

Romanoff spilte også flere cameoroller i filmer, inkludert *[[Jeg går fruen til hånde]]* (1938), *[[Flytt deg, elskling]]* (1963) og *[[Guide for gifte menn]]* (1967). Han blir også referert til i *[[Mirakelet på Manhattan]]* (1947). Romanoff døde 1. september 1971 i Los Angeles av hjerteinfarkt. *[[Life (magasin)|Life]]* har utropt han som «den mest vidunderlige løgneren i USA i det 20. århundre».

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Carlos Rafael Rodríguez

**Carlos Rafel Rodríguez** (1913–1997) var en kubansk politiker som var tilsatt i det politiske kabinettet til Fulgencio Batista og senere i det kommunistiske styret til Fidel Castro.

Rodríguez ble født i Cienfuegos, og ble også byens ordfører i en alder av 20 år. Fire år senere ble han medlem av kommunistpartiet og ble ansatt som redaktør for partiavisen, Hoy. Han uteksaminerte fra universitetet i 1939.

Selv om han var medlem av kommunistpartiet og at han deltok i en streik mot daværende president Carlos Mendieta, ble han ansatt i det politiske kabinettet til president Fulgencio Batista.

Rodríguez møtte Fidel Castro for første gang gjennom en venn, i en kommunistisk bokhandel noen få dager før angrepet på Moncada brakke 26. juli 1953. Selv om Rodríguez uttalte at han var i mot angrepet, allierte han seg senere med Castro i den cubanske revolusjon. I juli 1958 ble han med i 26. juli-bevegelsen (M-26-7).

Rodríguez og Castro ble nære venner, og etter revolusjonen stod Rodríguez høyt i den kubanske styret. Han ble også en viktig brikke når det kom til Castros ønske om å komme nærmere Sovjetunionen

Rodríguez led av Parkinsons sykdom og døde i Havanna 8. desember 1997.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fang Fang

**Fang Fang** (kinesisk: 方方, pinyin: *Fāng Fāng*, født 11. mai 1955 i Nanjing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forfatterinne og vinner av Lu Xun-litteraturkunstprisen i 2010. 

Hun studerte kinesisk ved Wuhanuniversitetet. I 1975 begynte hun å skrive poesi, og i 1982 kom hennes første roman, *Da Peng Che Shang*  (大篷车上). I 1987 utgav hun* Feng Jing* (风景) som hun vant en nasjonal litteraturpris for. Hun fikk også god mottagelse for verkene *Qin Duan Kou* (琴断口), *Xing Yun Liu Shui* (行云流水), *Jiang Na Yi An* (江那一岸) og *Yi Chang San Tan* (一唱三叹). Hennes verker reflekterer særlig livet blant de fattige. 

## Referanser
St. James Encyclopedia of Popular Culture

***St. James Encyclopedia of Popular Culture*** er et tverrfaglig engelskspråklig oppslagsverk som inkluderer vitenskapelige artikler om en rekke tema innen populærkultur, inkludert film, TV, teater, radio, musikk, trykte medier, sport, mote, helse og politikk. Oppslagsverket er tilgjengelig både i trykt versjon og som e-bok. Det ble utgitt for første gang i år 2000 av Gale. Oppslagsverket økte i størrelse, og den fjerde utgaven fra 2003 inneholdt 2700 tekster skrevet av ulike eksperter og fagfolk.

## Referanser
Norsk Ishockeys Toppdommerforening

**Norsk Ishockeys Toppdommerforening** (**NIT**) er en egen forening for alle ishockeydommere som dømmer i Get-ligaen i Norge, og den ble stiftet i 2007.

Tidligere var Norges Ishockeydommerklubb den eneste organisasjonen for norske ishockeydommere, men ved det 25. årsmøtet i Norges Ishockeydommerklubb ble Norsk Ishockeys Toppdommerforening (NIT) skilt ut som en egen organisasjon.

## Eksterne lenker
* Norsk Ishockeys Toppdommerforening
* Norges Ishockeydommerklubb
Charles Champlin

**Charles Davenport Champlin** (født 23. mars 1926 i Hammondsport, død 16. november 2014 i Los Angeles) var en amerikansk journalist og forfatter.
  
## Biografi
Charles Davenport Champlin ble født 23. mars 1926 i Hammondsport i New York. Familien hans hadde vært aktive i vinindustrien i New York siden 1855. Champlin tjenestegjorde i infanteriet i Europa under andre verdenskrig og fikk tildelt Purple Heart. Han ble uteksaminert fra Harvard University i 1948, og begynte å jobbe for *[[Life (magasin)|Life]]*.
  
Champlin jobbet som skribent og korrespendent for *Life* og *[[Time (magasin)|Time]]* i 17 år, og var medlem av Overseas Press Club. I 1965 begynte han å jobbe for *[[Los Angeles Times]]* som spaltist og redaktør for underholdningsseksjonen. Han var avisens ledende filmkritiker fra 1967 til 1980, og anmeldte også bøker. I tillegg hadde han sin egen spalte, «Critic at Large». Han var med på å stifte Los Angeles Film Critics Association, og satt i styret for American Cinematheque.
  
Champlins TV-karriere begynte i 1971 da han var vert for *Film Odyssey* på PBS. I programmet introduserte han klassiske filmer og intervjuet kjente regissører. Samme året var han vert for en annen kulturserie, *Homewood*, også denne på PBS. I tillegg ledet han i seks år aktualitetsprogrammet *Citywatchers* på KCET i Los Angeles, sammen med spaltisten Art Seidenbaum. Han intervjuet hundrevis av filmpersonligheter, først på *On the Film Scene* på Z Channel, og deretter på *Champlin on Film* på Bravo Cable.
  
Champlin underviste i filmkritkk på Loyola Marymount University fra 1969 til 1985, og var adjunkt professor i film på University of Southern California fra 1985 til 1996. I tillegg underviste han på University of California, Irvine og AFI Conservatory. Champlin skrev også en rekke bøker, inkludert selvbiografiene *Back There where the Past Was* (1989) and *A Life in Writing* (2006). I 1992 var han jurymedlem under Filmfestivalen i Berlin.

Champlin led av makuladegenerasjon siden slutten av 1990-tallet, og skrev i 2001 *My Friend, You Are Legally Blind,* en selvbiografi om sin kamp mot sykdommen. Han døde av komplikasjoner som følge av Alzheimers sykdom 16. november 2014, i sitt hjem i Los Angeles.

## Bibliografi
* *The Flicks: Or, Whatever Became of Andy Hardy*. 1977, ISBN 0-378-06164-X
* *The Movies Grow Up: 1940-1980*. 1982, ISBN 0-8040-0363-7
* *George Lucas: The Creative Impulse. Lucasfilm's First Twenty Years*. 1992, ISBN 0-8109-3564-3
* *John Frankenheimer. A Conversation With Charles Champlin*. 1995, ISBN 1-880756-09-9
* *Hollywood's Revolutionary Decade Charles Champlin Reviews the Movies of the 1970s*. 1998, ISBN 1-880284-26-X
* *Back There Where the Past Was. A Small-Town Boyhood*. 1999, ISBN 0-8156-0612-5 (Forward by Ray Bradbury)
* *My Friend You Are Legally Blind A Writer's Struggle with Macular Degeneration Charles Champlin*. 2001, ISBN 1-880284-48-0
* *A Life in Writing. The Story of an American Journalist*. 2006, ISBN 0-8156-0847-0

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Wayfarers Chapel

**Wayfarers Chapel**, også kjent som «Glasskapellet», ligger i Rancho Palos Verdes i California. Den er kjent for sin unike og moderne arkitektur, samt beliggenheten på klippene ovenfor Stillehavet. Kirken er en del av Swedenborgian Church of North America, og er et minnesmerke til stifteren, Emanuel Swedenborg.
  
Kirken ble designet av Lloyd Wright, sønnen til Frank Lloyd Wright, på slutten av 1940-tallet, og ble bygget mellom 1949 og 1951. Tilbygg er blitt lagt til senere, inkludert et tårn og et besøksrom.
  
I likhet med mange av Wrights bygninger har kirken geometrisk design, og inkorporerer det naturlige landskapet i designet. Kirken er inkludert på National Register of Historic Places.
  
Det er populært å gifte seg både i selve kapellet og på området utenfor, grunnet den gode utsikten.
  
I TV-serien *[[The O.C.]]* ble kirken brukt både til bryllup og begravelser. Den ble også såvidt vist i TV-serien *[[Sliders]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Flatbush Avenue

**Flatbush Avenue** er en av de store avenyene i bydelen Brooklyn i New York. Den løper fra Manhattan Bridge syd-sydøst til Jamaica Bay, hvor den går sammen med Marine Parkway-Gil Hodges Memorial Bridge som binder Brooklyn med Rockaway-halvøya i Queens.
Old Mine Road

**Old Mine Road** er en vei i New York og New Jersey som sies å være en av veiene i USA som har vært lengst i bruk. Veien strekker seg fra Delaware i New Jersey til Ulster County i New York. Det antas at nederlandske gruvearbeidere begynte veibyggingen i det 17. århundre for å transportere kobber langs elva Delaware i kolonien Ny Amsterdam.
Buffalo Niagara internasjonale lufthavn

**Buffalo Niagara internasjonale lufthavn** (*Buffalo Niagara International Airport*) er en lufthavn i Erie County i New York. Det er den 3. travleste lufthavnen i New York etter LaGuardia lufthavn og John F. Kennedy internasjonale lufthavn.
## Eksterne lenker
*
Hvalfangststasjon

En **hvalfangststasjon** er et landbasert anlegg tilknyttet hvalfangst. En fangststasjon benyttes til bearbeiding av fanget hval, først og fremst hvalspekk; men også kjøtt, barder og hvaltenner. Fangsten foregår med spesielle fangstbåter, og hvalen transporteres, slepes, til stasjonen for å hales opp på et flenseplan. Fangstbåtenes rekkevidde avgrenser en hvalfangststasjons rekkevidde.  

Hvalfangststasjonene ble lokalisert ut fra hvalforekomstene. I den moderne hvalfangstens første periode, før de flytende kokeriene gjorde pelagisk fangst mulig, ble hvalfangststasjoner etablert mange steder, ikke minst på øyer i  Sørishavet. Fangststasjonene var som regel kun i drift en del av året; i sommersesongen. 

Hvalfangststasjonene ble oftest etablert på øde steder, slik at stasjonen måtte ivareta en rekke nødvendige menneskelige behov. Ofte ble et helt lite samfunn bygd opp.  

En landbasert hvalfangststasjon fungerer på tilsvarende måte som et flytende hvalkokeri gjør i pelagisk hvalfangst.
Karl H. Karlsen

**Karl Henry Karlsen** (1893–1979)  var en norsk politiker (Ap) og industriarbeider fra Greåker. Han var stortingsrepresentant for Østfold i to perioder fra 1951 til 1957 og ordfører i Tune kommune i en lang mannsalder, fra 1938 til 1971, unntatt krigsåra. 

Karlsen var utdannet mekaniker med teknisk aftenskole i tillegg, og arbeidet ved Greåker Cellulosefabrik der han var formann i perioden 1930-1963.

Han ble valgt inn i Tune formannskap i 1925. Fra 1938 til 1971 var han ordfører i Tune, med unntak av en fireårsperiode under andre verdenskrig. Han var også formann i Østfold fylkesting i flere perioder.

Karlsen var i den første stortingsperioden opprinnelig varamann, men rykket opp til fast plass da Anton Berge døde i 1951. I Stortinget satt Karlsen først i Landbrukskomiteen og deretter i Kommunalkomiteen.
## Se også
* Liste over ordførere i Tune
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Salvador Artigas

**Salvador Artigas** (født 23. februar 1913 i Barcelona, død 6. september 1997 i Benidorm) var en spansk tidligere fotballspiller og -trener.

Artigas var med i FC Barcelonas fotballakademi, og fikk spille i 1930-31-sesongen. Borgerkrigen kom i veien for videre utvikling av karrieren. Under krigen var han pilot for republikanerne, og han emigrerte til Frankrike rett etterpå. 

Som fotballspiller spilte han dermed for franske lag som 1938 – 1939	FC Girondins de Bordeaux (1938–1939), Le Mans Union Club 72	(1939–1944) og Stade Rennais FC (1944–1949). I 1949 returnerte han til Spania og Real Sociedad, der han spilte i tre sesonger, før han mot slutten av karrieren returnerte til Stade Rennais (1952–1955).

Som trener begynte han i Stade Rennais, som han også spilte for, til 1955. Deretter returnerte han til Real Sociedad, denne gangen som trener. I denne perioden markerte han seg ikke som trener, og laget forble på nedre del av midten på tabellen. Da han returnerte til Bordeaux som trener, fikk han imidlertid til et bedre resultat, og fikk laget opp til den øverste divisjonen og nær toppen av den i de syv årene han var der.

Artigas ble også med på en nødløsning sammen med Luis Molowny og Miguel Muñoz som medtrener for Spanias herrelandslag i fotball etter at Eduardo Toba hadde blitt avskjediget. Trioen fikk fire kamper for Spania i 1969 før de ble erstattet av László Kubala. Det ble to seire, ett uavgjort og ett tap. Dette var, per juli 2012, siste gang i historien til det spanske landslaget at trenerposisjonen var delt.

Etter den korte landslagskarrieren, gikk Artigas videre i trenerkarrieren med Elche CF, Athletic Bilbao og Sevilla FC, alle i én sesong hver. I 1973 la han opp som trener.

Artigas døde av hjerteinfarkt den 6. september 1997 i Benidorm, der han hadde bodd i over 30 år.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Muere Salvador Artigas, ex técnico de la selección y del Barcelona – El País, 10. september 1997, hentet 19. juli 2012
Lyman

**Lyman**, tidligere **Krasnij Lyman**, (ukrainsk: Лиман og tidligere Красний Лиман, russisk: Лиман *Liman*) er en by i Donetsk oblast i Ukraina. Befolkningstallet er 2 034 (2026). 

## Historie
Den ble grunnlagt på 1600-tallet av kosakker under navnet Liman. Under den administrative reformen som ble satt i verk i 1708 av Peter den store, ble Liman eksplisitt nevnt som en av byene som hørte inn under Azov gubernija. Byen hadde prefikset Krasnij, som betyr «rød», fra 1925 til 2016.

Under Russlands invasjon av Ukraina 2022 ble store deler av byen ødelagt av russiske og pro-russiske angrep med bombefly, raketter og artilleri, før byen ble okkupert 27. mai. Den 1. oktober 2022 ble byen gjenerobret av Ukrainas forsvar.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Historiske byer og landsbyer hos igsu.org (russisk)
David Toop

**David Toop** (født 5. mai 1949) er en britisk musiker  og forfatter, og har siden 2001 vært Research Fellow ved Media School ved London College of Communications. Han var en av medlemmene i The Flying Lizards. Han var en prominent bidragsyter til det britiske magasinet *[[The Face (tidsskrift)|The Face]]*. Han er også en fast bidragsyter til det britiske musikkmagasinet *[[The Wire (tidsskrift)|The Wire]]'.

== Karriere ==
Toop publiserte sin banebrytende bok om  [[hiphop]], *Rap Attack,* i 1984. Elleve år senere kom hans *Ocean of Sound*. Denne er beskrevet som “poetiske dykk i samtidsmusikks liv fra Debussy gjennom ambient, techno og trommer og bass. Siden 1970-tallet, har Toop hatt en viktig tilstedeværelse i den britiske eksperimentelle og improviserende musikkscenen, og har samarbeidet med blant andre [[Max Eastley]], [[Brian Eno]] og [[Robin Rimbaud|Scanner]]s. I 2001 kuraterte Toop lydkunstutstillingen *Sonic Boom*, og det følgende året kuraterte han en 2-CD samling med navnet *Not Necessarily Enough English Music: A Collection of Experimental Music from Great Britain, 1960-1977.*

== Bibliografi ==
* *Rap Attack: African Jive to New York Hip Hop* (1984) ISBN 0-89608-238-5 - republished with additional chapters as
** *Rap Attack 2: African Rap To Global Hip Hop* (1992) ISBN 1-85242-243-2
** *Rap Attack 3* (2000) ISBN 1-85242-627-6
* *Ocean of Sound: Aether Talk, Ambient Sound and Imaginary Worlds* (1995) ISBN 1-85242-743-4
* *Exotica: Fabricated Soundscapes in a Real World* (1999) ISBN 1-85242-595-4
* *Haunted Weather: Music, Silence, and Memory* (2004) ISBN 1-85242-812-0
* *Sinister Resonance: The Mediumship of the Listener* (2010) ISBN 1-4411-4972-4

== Diskografi ==

=== Solo and samarbeidsalbum ===
* *New & Rediscovered Musical Instruments* (med Max Eastley) (1975)
* *Buried Dreams* (med Max Eastley) (1994)
* *Ancient Lights and the Blackcore (med Scorn, Seefeel, Timothy Leary/Dj Ched I Sabbah)
* *Pink Noir* (1996)
* *Screen Ceremonies* (1996)
* *Spirit World* (1997)
* *Hot Pants Idol* (1999)
* *Museum of Fruit* (1999)
* *Needle in the Groove* (med Jeff Noon) (2000)
* *Black Chamber* (2003)
* *37th Floor at Sunset* (2004)
* *Doll Creature* (med Max Eastley) (2004)
* *Sound Body* (2007)

### Kuraterte album
* *Ocean of Sound* (1996) - (2-CD samling utgitt sammen med boken)
* *Crooning on Venus* (1996)
* *Sugar & Poison: Tru-Life Soul Ballads for Sentients, Cynics, Sex Machines & Sybarites* (1996)
* *Booming on Pluto: Electro for Droids* (1997)
* *Guitars on Mars* (1997)
* *Haunted Weather : Music, Silence, and Memory* (2004) - (2-CD samling utgitt sammen med boka)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Intervju i Kindamuzik.net
* Kortfilm med intervju av David Toop
Julie Lillelien Porter

**Julie Lillelien Porter** (født 21. oktober 1975) er en britisk-norsk kunstner og kurator  med utdannelse fra Glasgow School of Art og Kunsthøgskolen i Bergen . 
I 2008 var hun med å starte opp den bergensbaserte kunstnergruppen Ytter. 

Lillelien Porter har blant annet jobbet for Lydgalleriet, Bergen Kunsthall og Kunsthøgskolen i Bergen. Hun har hatt verv i organisasjoner som Borealis og Notam, samt vært medlem i Den Nasjonale Jury for Høstutstillingen. 

Lillelien Porter har siden 2017 vært kunstnerisk og daglig leder ved Lydgalleriet, Norges eneste permanente visningsrom for lydkunst og soniske medier. Hun jobber også som frilans kurator, skribent og kunstfaglig veileder. 

## Referanser




## Eksterne lenker
*  for Ytter
Ole-Henrik Karlsen

**Ole-Henrik Karlsen** (født 14. april 1922, død 16. desember 2002) var direktør på Bankakademiet fra 1. februar 1972. Han var cand.oecon. fra 1949 og ble deretter ansatt i Statistisk sentralbyrå. Fra 1952 var han i Forretningsbankenes Konjunkturinstitutt, deretter kom han til Den Norske Creditbank. Fra 1971 var han kontorsjef ved Bankakademiet før han året etter ble direktør der.

## Referanser


## Kilder
* *[[Hvem Hva Hvor]]* 1974 side 167
Helga de la Motte-Haber

**Helga de la Motte-Haber** (født 2. oktober 1939 i Ludwigshafen) er en tysk musikkviter og leder for systematisk musikkvitenskap. Hun har publisert over 200 publikasjoner innen feltene musikalsk psykologi og systematisk musikkvitenskap. Hun er også kjent for å ha laget bandebrytende nye konsepter siden 70-tallet. Hun dannet Den tyske forening for psykologi innen musikk, og underviste i mange år om lydkunst.  

Hun var en foregangskvinne innen sitt felt, og var med på å flyttet fokuset for musikkvitenskapen og startet en ny paradigme innen feltet. Hun fornyet begrepsapparatet som hennes forgjengere hadde brukt, som hun mente var foreldet. På nittitallet begynte hun å forske på musikk satt i forhold til andre kunstformer, og gav blant annet ut boka *Sound Art (Klangkunst: Tönede Objekte und Klingende Räume)* i 1999. Et av hennes hovedfelt er samtidsmusikk.

## Publikasjoner (utvalg)
* Ein Beitrag zur Klassifikation musikalischer Rhythmen. Eine Experimentalpsychologische Untersuchung. Verlag Arno Volk, Köln 1968.
* Musikpsychologie. Eine Einführung. Verlag Hans Gerig, Köln 1972, ISBN 3-87252-054-7
* Das Triviale in Literatur, Musik und bildender Kunst. Klostermann, Frankfurt am Main 1972.
* Psychologie und Musiktheorie. Diesterweg, Frankfurt am Main 1976, ISBN 3-425-03761-7
* Sammen med Hans Emons: Filmmusik. Hanser, München 1981, ISBN 9783446131347
* Sammen med Carl Dahlhaus: Systematische Musikwissenschaft ( Neues Handbuch der Musikwissenschaft, Band 10). Athenaion, Wiesbaden 1982, ISBN 3-7997-0752-2
* Handbuch der Musikpsychologie. 1985, (3. opplag) Laaber, 2000, ISBN 3890073298
* Psychologische Grundlagen des Musiklernens (Handbok for musikkpsykologi, fjerde bind). Bärenreiter, Kassel 1987, ISBN 3-7618-0784-8
* Musik und Bildende Kunst. Laaber, 1990, ISBN 3-89007-196-1
* Sammen med Günter Rötter: Musikhören beim Autofahren. Lang, Frankfurt am Main 1990, ISBN 9783798310353
* Edgard Varèse. Die Befreiung des Klangs. Wolke, Hofheim 1993, ISBN 3-923997-49-3

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eso Beso (That Kiss!)

**«Eso Beso (That Kiss!)»** er en popsang, skrevet av Joe og Noel Sherman.
Innspillingen til Anka ble utgitt på singlen RCA Victor 47-8097 i 1962. Den ble arrangert og dirigert av Joe Sherman. B-siden var «Give Me Back My Heart».

## Svensk versjon
Den svenske tittelen er «Eso Beso, Bossa Nova».

### Innspilling
*Yvonne Norrman. Utgitt på singlen Polydor NH&nbsp;10932 i 1962.  

## Listeplassering
Versjonen til Anka lå som # 19 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen i 1962.

## Referanser
St. Dominikus kirke og kloster

**St. Dominikus kirke og kloster** er et klosteranlegg med tilhørende kirke for den mannlige delen av Dominikanerordenen i Oslo, beliggende i Neuberggata 15 på Majorstuen og tilhører St. Olav menighet.

Dominkanerklosteret i Oslo ble reetablert etter Reformasjonen i 1921, og holdt først til i en løkkegård på dagens tomt, og hvor dagens kirke ble bygget inntil. Dagens øvrige klosterbygninger ble bygget på 1960- og 1970-tallet i upusset tegl, slik at det nå utgjør et mer helhetlig klosteranlegg.

Kirken er tegnet av Harald Sund og ble innviet den 2. oktober 1927. Kirken ble delvis finansiert av Sigrid Undset. Kirketårnet inngår i bygningen og er til høyre for hovedinngangen fra Neuberggaten. Hovedinngangen er gjennom kirkens vestfront.

Kirken ble i 1928 utsmykket med fresker av Alin-Marie Couturier, som også i 1952 sto for tre glassmalerier i korets fondvegg med motiv fra Første Mosebok. Korsveien er fra 1964 og er laget av Maxime Adam-Tessier. Glassmaleriet i våpenhuset er fra 1986 og er laget av Grete Refsum.

Det bor pr. 2017 seks ordensbrødre i klosteret. De driver en omfattende opplysningsvirksomhet innenfor teologiske og kulturelle emner, i tillegg til sjelesorg og daglige messer.

I kirken står Norges eneste franskbygde orgel, bygget av Etablissements E.A. Roethinger i Strasbourg i 1927-28. Det har opprinnelig 13 stemmer, men er senere blitt utøkt med 2 stemmer.

## Eksterne lenker
* Klosterets nettsider
Tore Honoré Bøe

**Tore Honoré Bøe** (født 21. september 1969 i Kristiansand) er en norsk kunstner som bor og arbeider på Kanariøyene. Han har flere utgivelser, utstillinger og fremføringer bak seg. 

Sammen med Runar Hodne og Per Platou startet han plate- og distribusjonsselskapet dBUT i 1989. 

## Eksterne lenker
* 
* http://origami.teks.no/thb/
* http://www.discogs.com/label/dBUT
* http://www.ballade.no/nmi.nsf/doc/art2002041211514756067750
I Believe in You (Don Williams sang)

**«I Believe in You»** er en sang, skrevet av Roger Cook og Sam Hogin. Den ble spilt inn på single av Don Williams. Produsenter var Don Williams og Garth Fundis. B-siden var «It Only Rains on Me».

«I Believe in You» kom til å bli Williams' ellevte nummer én-sang på countrylisten. Den ble hans eneste inntreden på Top 40-listen, hvor den lå som høyest på en 24.-plass. Den ble også en hit i Australia, New Zealand og Europa.

## Norsk versjon
Steinar Fjeld har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Jeg tror på deg».

### Innspilling
*Septimus. Utgitt på LP-albumet *Lev mens du er ung* (Talent TLS&nbsp;4056) i 1981.

## Listeplasseringer

## Referanser
Frederik Hannibal Stockfleth

**Frederik Hannibal Stockfleth** (1817–1863) var en norsk arkitekt som arbeidet i Bergen. Han tegnet blant annet kirkebygg. Stockfleths arkitektur spente i stilretninger fra seinklassisisme til historisme.

Stockfleth var i utgangspunktet utdannet murer, men hadde fått undervisning ved Kunstakademiet i København blant annet ved G.F. Hetsch.

Han kom til Norge i 1840 og gjorde seg særlig bemerket som lærer ved undervisningsinstitusjonen han var med på å opprette i Bergen. Han virket også som lærer i Trondheim. Stockfleth har tegnet flere kirker og var i tillegg
konduktør under Johan Henrik Nebelong i forbindelse med oppføringen av Bergen Museum.

## Bygg (utvalg)
* Stord kirke (1857)
* Strandvik kirke (1857)
* Arbeiderforeningens forsamlingshus (1858–60)
* Fusa kirke (1861; brant 1959)
* Arna kirke‎ (1864)
* Selje kirke (1866)
* Bruvik kirke (1867)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Tangstikling

**Tangstikling** (*Spinachia spinachia*) er en stiklingfisk som finnes i salt- og brakkvann fra Biscaya til Nord-Norge, i tillegg til sørkysten av Island og i Østersjøen. Den er sjelden nord for Lofoten.

## Kjennetegn
Tangstiklingen er en relativt avlang fisk med slank kroppsbygning. Både snuten og halen er lang. Langs siden har den lengdekjøler som består av 40–50 beinplater. Foran ryggfinnen har den 14–17 frittstående pigger som peker vekselvis til høyre og venstre. Gattfinnen og ryggfinnen er helt symmetriske og danner en «vifte».

Hannens brystfinner når helt bak til de sterkt reduserte bukfinnene, mens hunnens brystfinner er kortere.

Tangstiklingen er som regel 8–14 cm lang, men kan i sørlige deler av utbredelsesområdet bli så lang som 20 cm.

## Levesett
Tangstiklingen lever, som navnet tilsier, mellom tang og ålegress ned til ca 10 meters dyp. Den er godt kamuflert når den står stille i vannet. Arten er en rovfisk som eter små virvelløse dyr, egg og fiskeyngel.

Som andre stiklinger har tangstiklingen en avansert gytebiologi. Hannen bygger et reir i en tangkvase av algetråder han syr sammen med et klebrig limstoff han skiller ut fra nyrene. Gytesesongen er fra april til juni, og fiskene er monogame. Etter en spesiell paringsdans lokker hannen hunnen inn i reiret, hvor hun legger 150–200 egg. Kort tid etter dør hun. Hannen holder vakt over eggene til de klekkes etter et par ukers tid, og blir ofte værende og holde vakt over yngelen videre. Hannene dør som regel etter 4–5 uker med total vakttid. Dette faller ganske godt samman med tida yngelen har brukt opp plommesekken sin.

## «Værfisken»
I gamle dager brukte en gjerne tangstiklingen til å spå været. En tørka fisken og hang den i vannrett stilling etter en tynn snor.

Siden fisken trakk til seg fukt i fuktig luft og vice versa, endret den tyngde ut fra luftfuktigheten. Tyngdeendringene førte til at snora ble dreid i ulike retninger, noe som igjen førte til at selve fisken endret retning. En brukte himmelretninga fisken pekte mot til å avgjøre om en kunne vente regn eller ikke.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*
All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam

**All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam** (AIADMK) er et politisk parti i India. Det ble stiftet av M. G. Ramachandran i 1972 og har sin hovedbase i delstaten Tamil Nadu i Sør-India. Partiet ledes av O. Panneerselvam and Edappadi Palaniswami.

## Bakgrunn
Partiet har sitt opphav i den dravidiske bevegelsen Dravida Munnetra Kazhagam (DMK) i Sør-India, særlig i det som nå er delstaten Tamil Nadu. Dette var en politisk bevegelse som la vekt på sosiale reformer og større makt  for delstatene og som var i opposisjon til brahmanenes dominans og innføringen av hindi som offisielt språk etter Indias uavhengighet i 1947.
 Bevegelsen ble splittet og All India Anna Dravida Munnetra Kazhagam ble til. 

## Delstats- og rikspolitikk
Partiet er i hovedsak aktivt i delstaten Tamil Nadu, der det kjemper med DMK om regjeringsmakten, men er også aktiv på riksplan, der det inngår og avslutter allianser med rikspartier for å få økt innflytelse. I Tamil Nadu har partiet hatt regjeringsmakten fra 1977 til 1980, fra 1980 til 1984, fra 1985 til 1988, fra 1991 til 1996, fra 2001 til 2006, og igjen fra 2011. På riksplan har AIADMK har vært i allianse de store indiske partiene. Etter å ha inngått samarbeid med Bharatiya Janata Party trakk AIADMK i 1999 støtten til Atal Bihari Vajpayees regjering, noe som førte til at regjeringen falt.

## Oppslutning ved valg i Tamil Nadu

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
DS «Vestri»

DS **«Vestri»** var et kystruteskip bygget ved Helsingørs Jernskibs– & Maskinbyggeri, Helsingør, Danmark. Skipet ble overlevert til D/S Thore A/S i 1910 som «Vestri». Kjøpt av Det Stavangerske Dampskibsselskab i 1912. Angrepet av britiske bombefly og sank på grunnt vann i 1941. Senere opphugget på stedet.

## Historie
*1910: Levert til D/S Thore A/S, som «Vestri»
*1912: Kjøpt av Det Stavangerske Dampskibsselskab og satt i rute mellom Stavanger og Kristiania
*1937: Ombygget
*1940: april: Lagt i opplag.
*1940: mai: Satt i rute  mellom Stavanger og Oslo
*1941: Angrepet av et britisk bombefly ved Tungenes. Satt på land på Vistestranden nær Stavanger. 4 av mannskapet omkom. 
*1945:Opphugget på stedet

## Kilder
* DS «Vestri» www.skipsarkiv-rogaland.net
Christoph Cox

**Christoph Cox** (født 1965) er en amerikansk professor, forfatter og kurator.

Cox er professor i filosofi og underviser og skriver om samtidig europeisk filosofi, samtidskunst og musikk.  Han skriver jevnlig for blant annet 
*The Wire* og *Artforum*, og er redaktør for *Cabinet*. Han arbeidet i 2012 med en bok om lydkunst og eksperimentell musikk.

Han har skrevet boken *Nietzsche: Naturalism and interpetation* og har vært medredaktør på *Audio Culture: Readings in Modern Music*.

## Bibliografi
* «Nietzsche: Naturalism and interpetation»
* «Audio Culture: Readings in Modern Music»

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Charles Francis Potter

**Charles Francis Potter** (1885–1962) var en amerikansk unitarprest, teolog, professor i sammenlignende religion ved Antioch College, humanist og forfatter. 

Han var kjent i amerikansk samfunnsdebatt som tilhenger av progressive ideer som kvinners rettigheter, abortrettigheter og avskaffelse av dødsstraff, og ble kjent i hele USA tidlig på 1920-tallet gjennom sine debatter med kristenfundamentalisten John Roach Straton. I 1925 bistod han John Thomas Scopes, en skolelærer som ble anklaget for å undervise i evolusjonslæren. Potters progressive ideer ledet ham til å grunnlegge organisasjonen First Humanist Society of New York, med bl.a. Julian Huxley, John Dewey, Albert Einstein og Thomas Mann som medlemmer av organisasjonens rådgivende forsamling. 

Sammen med Dewey var Potter en av de 34 undertegnerne av *[[Humanist Manifesto]]* i 1933, og han utgav sammen med sin kone Clara Cook Potter boken *Humanism: A New Religion*. Potter mente at «humanisme er ikke noen avskaffelse av religionen, men en begynnelse på en virkelig religion. Gjennom å frigjøre religion fra overnaturlighet, vil man frigjøre enorme reserver av hittil undertrykket kraft. Mennesket har ventet for lenge på at Gud skal gjøre det mennesket bør gjøre selv og er fullt i stand til å gjøre.» Potter mente humanisme burde være *«a religion of common sense»*. I 1938 grunnla Potter dessuten Euthanasia Society of America, som kjempet for eutanasi.

## Bøker
* *The Preacher and I*, selvbiografi, utgitt 1951
* *The Story of Religion* 
* *What is Humanism?* 
* *Humanism a New Religion* 
* *Humanizing Religion* 
* *Technique of Happiness* 
* *Beyond the Senses* 
* *A Treasury of American Folk Wit and Humor* 
* *Books Jesus Loved*
* *The Lost Years of Jesus Revealed* 
* *The Great Religious Leaders*
* *Creative Personality*
* *Is That in the Bible?*

## Referanser