Liste over sfæriske objekter i solsystemet

**Liste over sfæriske objekter i solsystemet** omfatter himmellegemer i solsystemet som har oppnådd hydrostatisk likevekt. Et objekt i hydrostatisk likevekt er stort nok til at tyngdekraften gir det en avrundet (ellipsoidisk) form.

Det største objektet i solsystemet er solen. Dens baneegenskaper i denne listen står i forhold til det galaktiske sentrum. Alle andre objekter er listet etter avstander fra solen. Den 24. august 2006 vedtok Den internasjonale astronomiske union (IAU) en definisjon på en planet: Det er et legeme med hydrostatisk likevekt som går i en bane rundt solen eller en annen stjerne, og som også har «ryddet» nabolaget rundt sin egen bane. En planet kontrollerer objekter som går i bane i dens nærhet, og er ikke en del av en populasjon. Ifølge denne definisjonen finnes det åtte planeter i solsystemet.

IAUs definisjon innbefatter også en egen klasse kalt dvergplaneter. De er objekter med planetmasse som kretser rundt solen. Ulikt planeter tilhører de en populasjon, og har ikke «ryddet» sitt nabolag. Det finnes fem offisielle dvergplaneter i solsystemet. Etterhvert som kunnskapen om solsystemet øker, vil trolig mange flere objekter få status som dvergplaneter. Denne listen omfatter også et utvalg av potensielle dvergplaneter.

I tillegg er 19 kjente naturlige satellitter, i dagligtale kalt måner, massive nok til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt. De roterer ikke rundt solen, og er derfor per definisjon verken planeter eller dvergplaneter.

De resterende objektene, som mangler hydrostatisk likevekt, omtales som smålegemer i solsystemet. 

## Solen

Solen er en hovedseriestjerne med spektralklasse G2V. Den utgjør nesten 99,9 % av all massen i solsystemet.

## Planeter

Planeter er både store nok til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt og å ha ryddet sitt eget nabolag for lignende objekter. Det finnes fire terrestriske planeter og fire gasskjemper i solsystemet. Gasskjempene utgjør mer enn 99 % av massen i solsystemet når man ikke regner med solens masse.

### Terrestriske planeter

### Gasskjemper

## Dvergplaneter




Dvergplaneter er store nok til å ha oppnådd hydrostatisk likevekt, men ikke store nok til å ha ryddet sitt eget nabolag for lignende objekter. Det finnes fem kjente objekter i denne kategorien. Ceres ligger i asteroidebeltet, mellom banene til Mars og Jupiter. De andre ligger utenfor Neptuns bane og har en underinndeling som plutoider. 

### Offisielle dvergplaneter
IAU anerkjenner disse objektene som dvergplaneter:

### Mulige dvergplaneter

Disse transneptunske objektene (TNO) er teoretisk store nok til å bli gitt status som dvergplaneter i fremtiden. Ytterligere 30&nbsp;TNOer kan til slutt bli inkludert. Orcus, Quaoar og Salacia har kjente måner som har gjort det mulig å beregne massen til systemet. De to førstnente er mer massive enn 5&nbsp;kg som er anbefalt av IAUs forslag fra 2006.

## Runde satellitter



Det finnes 19&nbsp;naturlige satellitter i solsystemet som er massive nok til å ha hydrostatisk likevekt. Neptun-månen Proteus er ikke i hydrostatisk likevekt, men er noe større enn Mimas – den minste av de 19&nbsp;runde månene. Satellittene er listet først i rekkefølge fra solen, så etter avstand fra moderlegemet.

## Fotnoter


### Med mindre annet er sitert
«Med mindre annet er sitert» betyr at informasjonen i referansen er tilknyttet hele linjen eller kolonnen i en tabell, med mindre andre referanser spesifikt sier noe annet.


 Den planetariske diskriminanten for planeter er hentet fra materiale publisert i . Planetariske diskriminanter for Ceres, Pluto og Eris hentet fra Soter, 2006. Planetariske diskriminanter for alle andre legemer er kalkulert ut ifra estimater av Kuiperbeltemassen gitt i .
Informasjon om Saturns satellitter er hentet fra .
Astronomiske symboler for alle listede objekter, med unntak av Ceres, er hentet fra . Symbolet for Ceres ble hentet fra materiale publisert av  Månen er den eneste naturlige satellitten med et astronomisk symbol, og Pluto og Ceres de eneste dvergplanetene.
Informasjon om Uranus' satellitter er hentet fra .
Radius for plutoidekandidatene er hentet fra materiale publisert av 
Aksehelninger for de fleste satellittene antas å være null ifølge *Explanatory Supplement to the Astronomical Almanac*: «I fraværet av annen informasjon, antas rotasjonsaksen å være normal på baneplanet.»
Nummer for naturlige satellitter er hentet fra materiale publisert på .



### Manuelle beregninger (med mindre annet er sitert)


 Overflateareal *A* avledet fra radien ved bruk av \begin{smallmatrix}A=4\pi r^2 \end{smallmatrix}, antatt kuleform.
 Volum *V* avledet fra radien ved bruk av \begin{smallmatrix}V=\frac{4}{3}\pi r^3 \end{smallmatrix}, antatt kuleform.
 Tetthet avledet fra masseavledningen fra volumet.
 Overflategravitasjon avledet fra massen *m*, gravitasjonskonstanten *g* og radien *r*: *g*m/r<sup>2</sup> *.
 Unnslipningshastighet avledet fra massen *m*, gravitasjonskonstanten *g* og radien *r*: *sqrt((2*g*m)/r).
<li value="14"> [[Omløpshastighet|Banehastigheten]] er beregnet ved bruk av midlere baneradius og omløpstiden, antatt en sirkulær bane.
<li value="20"> Antatt Plutos tetthet på 2,0
<li value="23"> Kalkulert ved bruk av formelen <math>\begin{smallmatrix}T\ =\ \frac{T_{\textrm{eff}}(1-qp_{\nu})^{1/4}}{\sqrt{2}}\sqrt{52/r},\end{smallmatrix}</math> hvor T<sub>eff</sub> =54.8&nbsp;K at 52&nbsp;AE, <math>p_{\nu}</math> er den [[Geometrisk albedo|geometriske albedo]], *q''=0.8 er faseintegral og r er avstanden fra solen i AE. Denne formelen er en forenklet utgave av den i seksjon 2.2 i  hvor emissiviteten og strålingsparameteren ble antatt lik enhet, og \pi ble erstattet med 4 for å hensynta forskjellen mellom en sirkel og en sfære. All nevnte parametre ble hentet fra samme utgivelse.
Kalkulert ved bruk av formelen \begin{smallmatrix}D=\frac{1329}{\sqrt{p}}10^{-0.2H}\end{smallmatrix}, hvor H er den absolutte størrelsesklassen, p er den geometriske albedo og D er diameteren i km, og antatt en albedo på 0,15 ifølge .



### Individuelle beregninger


 Avledet fra tetthet
 Overflatearealet ble beregnet ved bruk av formelen for en skalene ellipsoide:
:\begin{smallmatrix}2\pi\left(c^2+b\sqrt{a^2-c^2}E(\alpha,m)+\frac{bc^2}{\sqrt{a^2-c^2}}F(\alpha,m)\right),\,\!\end{smallmatrix} hvor \begin{smallmatrix}\alpha=\arccos\left(\frac{c}{a}\right)\,\,\!\end{smallmatrix} den modulære vinkelen, eller vinkeleksentrisiteten; \begin{smallmatrix}m=\frac{b^2-c^2}{b^2\sin(\alpha)^2}\,\!\end{smallmatrix} og \begin{smallmatrix}F(\alpha,m)\,\!\end{smallmatrix}, \begin{smallmatrix}E(\alpha,m)\,\!\end{smallmatrix} er de ufullstendige elliptiske integralene av henholdsvis første og andre type. Verdiene 980&nbsp;km, 759&nbsp;km og 498&nbsp;km ble brukt for henholdsvis a, b og c.



### Øvrige noter


 Relativ til jorden
 siderisk
 retrograd
 Inklinasjonen av legemets ekvator fra banen
 Ved trykk på 1&nbsp;bar
 Ved havnivå
 Forholdet mellom massen av objektet og de ​​i dens umiddelbare nærhet. Brukes for å skille mellom en planet og en dvergplanet.
 Dette objektets rotasjon er synkron med omløpstiden, noe som betyr at den samme siden av legemet alltid er vendt mot moderlegemet.
 Objekters planetariske diskriminant er basert på deres lignende baner til Eris. Sednas populasjon er foreløpig ikke godt nok kjent til å kunne fastslå en planetarisk diskriminant.
 Proteus' gjennomsnittlige diameter: 210&nbsp;km; Mimas gjennomsnittlige diameter: 199&nbsp;km


## Referanser


## Litteratur
### Artikler
*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

### Bøker
*

*

### Øvrig litteratur
*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*