José Antonio Aguirre

**José Antonio Aguirre y Lecube** (baskisk: **Jose Antonio Agirre Lekube**, født 6. mars 1904 i Bilbao, død 22. mars 1960 i Paris) var en baskisk politiker i Spania. Han ble i 1936 den første statsminister i det selvstyrte Baskerland, men måtte i 1937 dra i eksil som følge av den spanske borgerkrig. Han ledet til sin død i 1960 den baskiske eksilregjering.

## Liv og virke
### Tidlige år
Aguirre var sønn av en sjokoladefabrikant. I 1920 begynte han jusstudier ved Universidad de Deusto. I studietiden spilte han fotball for Athletic Bilbao. Han fullførte studiene i en alder av 21 år i 1925 og begynte deretter å arbeide på et advokatkontor. I 1929 etablerte han sammen med en kollega egen advokatforretning.

### Ordfører og parlamentsmedlem

Aguirre var politisk aktiv og baskisk nasjonalist. Han tilhørte Det baskiske nasjonalistparti (baskisk: *Euzko Alderdi Jeltzalea*, (EAJ), spansk: *Partido Nacionalista Vasco* (PNV).

I 1931 stilte han til valg i  Getxo og ble ordfører. Samme år samlet han nasjonalistiske ordførere i Gernika der forsamlingen under Gernikatreet erklærte Baskerlands rett til selvstyre inne et føderalt organisert Spania. Aguirre så det slik at Baskerlands utsikter var best i en spansk forbundsrepublikk. 

I 1931 ble  Aguirre også innvalgt i det spanske parlamentet for Bizkaia og Navarra. Han vant gjenvalg i 1932 og 1936. I nasjonalforsamlingen ble Aguirre visesekretær i komiteen som forberedte selvstyreordninger for regionene. Året etter ble han arrestert som ledd i sentralregjeringens tiltak etter en generalstreik.

### Lehendakari: Baskisk regjeringssjef
Baskerlands autonomiordning ble vedtatt av Spanias nasjonalforsamling 1. oktober 1936 og Aguirre ble den første *[[lehendakari]]* eller regjeringssjef i det selvstyrte Baskerland.  Perioden som regjeringssjef ble imidlertid kort: ni måneder.

Den spanske borgerkrig var ved innføringen av selvstyre allerede i gang og den baskiske regjering støttet den republikanske siden. Etter at nasjonalistiske styrker tok kontroll over det meste av Baskerland flyktet Aguirre i juni 1937. Den baskiske regjeringen etablerte seg i august 1937 i Barcelona. Francos seier medførte at Aguirre i februar 1939 ble tvunget i eksil.

### I eksil

Aguirre søkte over grensen til Frankrike og reiste videre til Belgia, der han befant seg da Tyskland invaderte landet i 1940. Han mistet da kontakten med den baskiske eksilregjeringen. Ved hjelp av Panamas konsul i Antwerpen sikret han seg panamansk pass i falsk navn. Han reiste med dette i januar 1941 til Berlin, der han i april fikk nyheten om at Det baskiske nasjonalråd var etablert i London.

Aguirre og familien tok seg i slutten av mai til Göteborg, der de fikk skipsleilighet med MS «Vasaholm» til Brasil. Etter et kort opphold i Argentina, reiste Aguirre videre til New York i USA, der han ankom i november 1941. I februar 1942 ble han engasjert som foreleser ved Columbia University og i august 1942 la han ut på en forelesningsturné til Latin-Amerika, der han talte Baskerlands sak. 

I 1945 etablerte Aguirre seg i Frankrike. Baskiske partier og organisasjoner undertegnet Bayonnepakten og ble enige om å føre en samlet kamp mot Franco-styret under den baskiske regjering, som nå hadde hovedkvarter i Paris. Aguirre møtte republikanske politikere i Mexico for å forhandle om opprettelsen av en spansk eksilregjering og gjorde framstøt overfor FNs generalsekretær Trygve Lie angående undertrykkelsen av baskerne. I 1948 deltok han i Europabevegelsens første kongress i Haag. Han fortsatte sitt internasjonale virke for Baskerland ved besøk i Italia, Chile, Argentina, Uruguay, Venezuela og USA. 

Da han døde i Paris, ble Jesús María de Leizaola innsatt som *lehendakari* ved hans båre. Aguirre ble gravlagt i Lapurdi (fransk: Labourd) i den franske delen av Baskerland.

### Familie
I 1933 giftet Aguirre seg med Mari Zabala Aketxe. Bryllupsreisen gikk nordover til Skandinavia, der de nygifte også besøkte Norge. Paret hadde to barn.

### Ettermæle

En rekke gater og plasser i Baskerland er oppkalt etter Aguirre.

I 2010 ble Aguirre posthumt tildelt utmerkelsen Gernikatreets kors av Baskerlands regjering.

## Referanser