Moby

**Moby** (født **Richard Melville Hall,** 1965) er en amerikansk låtskriver, komponist, musiker, DJ og sanger. Han spiller piano, keyboard, gitar, bassgitar og trommer. Artistnavnet «Moby» har han hentet fra Herman Melvilles roman *[[Moby Dick]]*.

## Karriere

### Tidlig liv
Moby begynte med musikk i en alder av ni. Han begynte på klassisk gitar og fikk pianotimer av moren sin før han begynte å studerte jazz, musikkteori og perkusjon. I 1983 ble han gitarist i et hardcore punkband, Vatican Commandos, og spilte på deres debut-EP Hit Squad for God. Moby dannet en post-punk gruppe ved navn AWOL rundt tiden da han var attende. Han er kreditert på deres eneste utgivelse, en selvtitulert EP, som Moby Hall.

I 1987 begynte han å sende demoer med elektronisk dansemusikk til plateselskaper i New York. Moby angir det engelske bandet Orchestral Maneuvers in the Dark (OMD) som "helter", uten dem ville han ikke begynt å lage elektronisk musikk. Andre forbilder inkluderer Nick Drake, Suicide, Silver Apples, Eric B. & Rakim og Public Enemy.

Han startet sin musikkarriere med å gi ut musikk under navnet «Voodoo Child». «Schaumgummi»,

### 1991–1993: «Go» og veien til berømmelse
Mobys første liveopptreden ble sett av den fremtidige mangeårige manageren Eric Harle, som senere beskrev konserten til HitQuarters: «Musikken var fantastisk, men showet ble pepret med tekniske uhell. Det gjorde meg veldig fascinert og imponert på en merkelig måte»

Moby ga ut sine første singler for Instinct under flere forskjellige navn, som for eksempel Barracuda, Brainstorm og UHF. Hans første singel, en kommersiell fiasko, var en rap med vokalist Jimmy Mack, med tittelen *Time's Up*, med flere remixer. Singelen solgte svært dårlig.

Hans første singel under pseudonymet «Moby» var «Mobility», men det var remixen av * Mobility *'s b-side, «Go», som ble hans store gjennombrudd. Go (woodtick Mix), en progressiv house-låt med elementer fra «Laura Palmers Theme» fra TV-dramaet *[[Twin Peaks]]*, nådde den britiske topp ti-lista i oktober 1991. Dette ga Moby hans første plassering på *[[Top of the Pops]]*. Han ga også ut singlene «Next Is the E», «Thousand», og «Voodoo Child» i 1992 og 1993.

I 1991 og 1992 remikset han låter for The B-52s, The Prodigy, Orbital, Pet Shop Boys, Erasure, Michael Jackson, Recoil og Ten City.

Mobys debutalbum, *Moby*, ble utgitt i 1992 og bestod for det meste av tidligere uutgitte demoer som Moby anså som gamle og lite representative for den musikalske retningen han hadde tatt siden.  «Thousand» ble anerkjent av Guinness World Records som det raskeste tempoet i en innspilt sang med 1015 slag per minutt.

### 1993–1998: ''Everything Is Wrong'', ''Animal Rights'' og ''I Like to Score''

Albumet *Ambient* er som tittelen beskriver innen sjangeren ambient. Det er hovedsakelig instrumentalt, foruten litt kor på «Tongues», og en kvinne som sier "bad days" i bakgrunnen på «Bad Days».

I 1993 signerte Moby for plateselskapet Mute Records (Elektra i Nord-Amerika) og ga ut EP-en *[[Move (Moby-låt)|Move]]*. Dette ble hans andre gang på *[[Top of the Pops]]*.

Han ga ut sitt neste album *[[Everything Is Wrong]]* i 1995. De første eksemplarene i Storbritannia og Tyskland kom med en spesiell bonus-CD som het *Underwater*. Dette var en 43-minutters fem-spor instrumental CD.

*Everything Is Wrong* solgte veldig godt og fikk svært god kritikk av *[[Musikkmagasinet Spin]]*, som kåret det til «Album of the Year»). Han fulgte opp tidlig i 1996 med dobbeltalbumet *[[Everything Is Wrong (remix album)|Everything Is Wrong—Mixed and Remixed]]*.Forvirret av mangel på tilbakemeldinger fra musikkpressen, som slet med å forstå Mobys nye elektroniske musikk og nektet å ta den alvorlig, besluttet han å gi ut punk rock-albumet, *[[Animal Rights (album)|Animal Rights]]* i 1996. Denne inneholdt en coverversjon av Mission of Burmas «That's When I Reach for My Revolver» og ble etterfulgt av en Europa-turne med Red Hot Chili Peppers og Soundgarden. Singelen «Come on baby» fra* Animal Rights* var Mobys tredje gang på *[[Top of the Pops]]*. Singelen var kjent for sitt meget aggressive uttrykk og lyd. Ironisk nok begynte den elektroniske musikken å bli anerkjent og populær gjennom artister som The Chemical Brothers og The Prodigy, rett etter at Moby hadde besluttet å endre sjanger. Også i 1996, bidro Moby med låta «Republican Party» til albumet **, produsert av Red Hot Organization som skulle samle inn penger til tiltak mot aids. Ifølge manager Eric Harle, ødela albumet nesten karrieren hans, fordi den nye sjangeren gjorde musikkpressen uinteressert, fremmedgjorde hans eksisterende fans og endret publikums syn på hvilken artist Moby virkelig var.

I 1997 ga han ut *[[I Like to Score]]*, en samling av musikk som hadde blitt brukt på film. Blant disse låtene var en oppdatert versjon av «The James Bond Theme», brukt i James Bond-filmen *[[Tomorrow Never Dies]]*, og «New Dawn Fades» (en cover av Joy Divisions original), som ble laget uten vokal til filmen *[[Heat (film)|Heat]]*.

### 1999–2004: ''Play'', ''18'', og internasjonal suksess
I 1999 ga Moby ut albumet *[[Play (album)|Play]]*. Albumet solgte dårlig i starten, men endte opp med å selge over ti millioner eksemplarer verden over et år senere. Alle låtene på albumet ble lisensiert internasjonalt til bruk i ulike filmer, reklamer og TV-programmer, samt i uavhengige filmer og av frivillige organisasjoner. Moby fikk tre singler fra albumet med på *Top of the Pops*. *Play* mikser låter fra Alan Lomax' album *Sounds of the South: A Musical Journey from the Georgia Sea Islands to the Mississippi Delta* fra 1993. For låta «Natural Blues», mikser Moby «Trouble's So Hard» fra Alan Lomax' *Sounds of the South*. «Run Out» er en tradisjonell amerikansk folkesang som senere ble mer kjent i Johnny Cash sin versjon «God's Gonna Cut You Down» på *[[American V: A Hundred Highways]].* Albumet *Play* fikk en andreplass på VG-lista og singelen «South Side» fikk en fjortende plass på Billboard Hot 100.

I 2000 laget Moby låta «Flower» til introen i nyinnspillingen av * [[Gone in 60 seconds|Gone in 60 Seconds]]*.

I juli 2001 ble DVD-en *Moby PlaytheDVD* gitt ut, den ble nominert til en Grammy i 2002. DVD inkluderte ulike seksjoner: «Live on TV», de fleste av musikkvideoer fra albumet (unntatt «South Side» med Gwen Stefani), «Give An Idiot a Camcorder» (en video filmet av Moby selv og senere redigert av Tara Bethune-Lea man), og en 88-minutters «Mega Mix» av alle remixer, som var laget for albumet. «Mega Mixen» inneholdt spesialeffekter laget av direktør Kathi Prosser i Toronto.

I 2002 ga Moby ut *[[18 (Moby album)|18]]*, som var en oppfølger til *Play*, og som solgte til gull og platina i over 30 land, og solgte mer enn fire millioner eksemplarer. Moby turnert med albumene *Play* og *18* og spilte godt over 500 konserter i løpet av fire år.

Han startet festivalen *Area Festival* i 2001, en populær turnerende festival som har et variert spekter av musikalske sjangere.

De neste årene, skrev Moby «Is It Any Wonder» sammen med Sophie Ellis-Bextor, remikset låter for Beastie Boys, David Bowie, Nas og Metallica. Han produserte og skrev låta «Early Mornin'» for Britney Spears' fjerde studioalbum *[[In the Zone]]*, og samarbeidet med Public Enemy om «Make Love, Fuck War», som ble utgitt før det amerikanske presidentvalget i 2004. Moby laget også låta «Extreme Ways» til filmen *[[Hvem var Jason Bourne (film)|Hvem var Jason Bourne]]*.

### 2005–2010: ''Hotel'', ''Last Night'' og annet arbeid
I 2005, ga Moby ut albumet *[[Hotel (album)|Hotel]]*, der alt av vokal og instrumenter ble spilt inn live i studio, med Moby og vokalist Laura Dawn. *Hotel* inneholdt det som skulle bli to av Moby største europeiske hits, «Lift Me Up» og «Slipping Away», som begge solgte til 1.-plass på europeiske singellister. Albumet inneholdt også en CD til med ambient-musikk med tittelen *Hotel: Ambient*.

I 2006 ble han enig med regissør Richard Kelly om å lage soundtracket til filmen *[[Southland Tales]]*, fordi han var en fan av Kellys forrige film *[[Donnie Darko]]*.

I 2007 startet Moby rockegruppa The Little Death sammen med vennene Laura Dawn, Daron Murphy og Aaron A. Brooks. De ga ut et album i 2010.

I 2008 ga Moby ut albumet *[[Last Night (Moby album)|Last Night]]*, et eklektisk album med elektronisk dansemusikk inspirert av en natt på byen i New York-området (Lower East Side). Låtene «Alice», «Disco Lies», «I Love to Move in Here» og «Ooh Yeah» fra *Last Night* ble gitt ut som singler. Albumet ble spilt inn hjemme hos Moby på Manhattan og har en rekke gjesteopptredener av Wendy Starland, MC Grandmaster Caz (en av forfatterne av «Rapper's Delight»), Sylvia fra gruppa Kudu, MC Aynzli, og den nigerianske 419 Squad. I 2008 deltok han i *Songs for Tibet* og møtte Dalai Lama.

Hans nittende album *Wait for Me* ble gitt ut i 2009 og i 2010 skrev han fire sanger til filmen The Next Three Days, inkludert singelen «Mistake».

### 2010–2015: ''Destroyed'' og ''Innocents''
Albumet, *Destroyed*, ble gitt ut i 2011 og en bok med samme tittel som inneholdt Mobys fotografering ble også gitt ut. Han lot fansen bestemme neste singel utgivelse med en online avstemning, og de valgte «Lie Down in Darkness». De neste singlene ble «After» og «The Right Thing», begge påvirket av hva fansen hadde valgt.

Mobys ellevte album *Innocents* ble utgitt i 2013 og hadde med flere gjesteartister, også her ble det utgitt en fotobok. Den første singelen fra albumet var «A Case for Shame» med Cold Specks, etterfulgt av «The Perfect Life» med Wayne Coyne. Andre artister som var med på albumet var Damien Jurado, Skylar Grey, Inyang Bassey og Mark Lanegan. Albumet ble nummer to på Billboard Top Dance/Electronic Albums, 8 på UK Dance Albums (OCC) og 31 på VG-lista.

Seks av Mobys sanger er med i Charlie Countryman (2013). Musikken hans satte tonen til Cathedrals of Culture (2014), en 3D-dokumentarfilm om bygningers sjel, regissert av Wim Wenders. I desember 2014 fremførte Moby tre show med ambient musikk på Masonic Lodge i Hollywood Forever Cemetery for å støtte reutgivelsen av *Hotel: Ambient*. Forestillingene ble akkompagnert av bilder laget av ham selv og med David Lynch. Moby hadde ansvaret for lydsporet til dokumentaren The Crash Reel i 2013, den forteller historien om snowboardkjøreren Kevin Pearce.

Jean Michel Jarre ga ut albumet *[[Electronica 1: The Time Machine]]* i 2015, som inkluderte sporet «Suns have gone» med Moby, som også produsert sporet sammen med Jarre.

I 2015 kåret Vice The 99 Greatest Dance Albums of All Time hvor albumet *Play* på en 68. plass og *Everything is Wrong* på en 22. plass.

### 2016 – 2019: Flere ambient album og A$AP Rocky
Også på Moby sitt tolvte album, fra 2016, vendte han tilbake til ambient sjangeren. *Long Ambients 1: Calm. Sleep* ble gitt ut som en gratis nedlasting på nettstedet til hans vegan resturang Little Pine og på hans eget nettsted. Albumet består av 11 spor og har en total spilletid på 4 timer (244:47). (Året før hadde Max Richter også gitt ut et ambient album med tittelen *[[Sleep]]*, med lengde på over 8 timer).

Etter *Innocents* ønsket Moby å fortsette å lage et danc album med et kor, men det var vanskelig å spille inn med et fullt kor i hjemmestudioet hans så han måtte ty til multi-tracking vokal fremført av han selv og gjester. Syv gjestevokalister og han selv utgjorde koret som han kalte Void Pacific Choir. Albumet *These Systems Are Failing* ble gitt ut i 2016. Mobys eneste liveopptreden i 2016 var på Circle V, Fonda Theatre i Los Angeles, en vegansk mat- og musikkfestival som han grunnla. Festivalen ble også avholdt i 2017, denne gang i The Regent Theatre i Los Angeles.

Et nytt album kom i 2017, tittelen *More Fast Songs About the Apocalypse*, og neste år kom ytterligere et album *Everything Was Beautiful, and Nothing Hurt*. Moby promoterte albumet med tre konserter i mars 2018 med et fullt band, en på The Echo i Los Angeles og to på Rough Trade i New York. Alt overskudd fra albumet og spillejobbene ble donert til dyrerettighetsorganisasjoner.

I 2018 var Moby gjesteartist på den amerikanske rapperen A$AP Rocky, som hadde sampler «Porcelain» tidligere, sin singel «A$AP Forever». Det resulterte i en plassering på den amerikanske Billboard Hot 100 listen for Moby. Han bidro med flere sanger til komedien Half Magic regissert av Heather Graham.

I 2019 ga Moby ut en oppfølging av sitt første long ambients-album, *Long Ambients 2*, som hadde en total spilletid på over 3 timer (217:46). Året etter kom albumet *All Visible Objects* som også inneholder ambient spor men er mer downtempo. Alt overskudd fra albumet blir gitt til veldedighet. Den første singelen fra albumet var «Power is Taken» med D. H. Peligro og Westside Boogie, en annen singel er «My Only Love» med Mindy Jones, den er opprinnelig en Roxy Music låt av Bryan Ferry fra 1980.

### 2020 – nåtid: Symfonisk orkester og ''Alpays Centered at Night''

Moby ga også ut et nytt ambient-album, *Live Ambients – Improvized Recordings Vol. 1.* i 2020. Det inneholder 10 spor spilt inn i hans hjemmestudio og er fullstendig improvisert, uten noe skrevet på forhånd.

En dokumentar om Mobys liv og karriere med tittelen Moby Doc, produsert av hans produksjonsselskap Little Walnut, kom i 2021. Samme måned kom også hans neste album, *Reprise*, ut på Deutsche Grammophon. Det inneholder orkesterversjoner av hans største hits spilt av Budapest Art Orchestra, en strykekvartett og med flere gjesteartister inkludert Gregory Porter, Kris Kristofferson, Jim James og flere. I tillegg til Mobys egne låter inneholder det også David Bowie og Brian Eno sin låt «"Heroes"». Albumet kom på topp 10 på listene i 9 land.

I 2022 lanserte Moby sitt nye plateselskap, Always Centered at Night. Han ønsket at forskjellige artister skulle få muligheten til å skape musikk de kanskje ikke hadde vært i stand til å lage andre steder. Den første singelen på dette plateselskapet var Aynzli Jones sin «Medusa». *Ambient 23* ble gitt ut i 2023 og er et en halv times ambient-album laget nesten utelukkende med en gammeldags trommemaskin og synthesizere. Det er inspirert av hans ambient-forbilder Brian Eno og Jean-Michel Jarre.

Enda et Deutsche Grammophon album kom i 2023, *Resound NYC*. På samme måte som *Reprise* var dette albumet også omarbeidede tidligere utgitte sanger. I tillegg er det også en versjon av Neil Youngs sin sang «Helpless» med Margo Timmins & Damien Jurado. Albumet er ikke preget av synthesizer som de fleste av hans album, men av en orkestersound og enkelte ganger gospel. Han samarbeider med artister som Gregory Porter, Ricky Wilson fra Kaiser Chiefs, Lady Blackbird og flere andre talentfulle artister.

Mobys 22. album kom i 2024 og har tittelen *Alpays Centered at Night,* gitt ut på hans plateselskap med samme navn. Det inneholder Aynzli Jones sin «Medusa» som tidligere var gitt ut av plateselskapet og elleve andre nye sanger av Moby pluss en Cream låt skrevet av Jack Bruce, «We're Going Wrong». I likhet med albumet *Resound NYC* samarbeider han med vokalister på alle sporene.

## Privatliv
Hall ble født i Harlem i New York og er sønn av legesekretæren Elizabeth McBride (født Warner), og kjemiprofessoren James Frederick Hall. Han vokste opp sammen med moren i Darien, Connecticut.

Ifølge Hall, har han fått mellomnavnet og kallenavnet «Moby», fordi foreldrene hadde et nært forhold til *[[Moby Dick]]*-forfatter Herman Melville: «Årsaken til navnene Richard Melville Hall og Moby er visstnok at Herman Melville var min tipp-tipp-tipp-grandonkel.»

Moby bodde i en leilighet på Mott Street i New York fra 1996 til 2010, her spilte han også inn albumene sine. Etter det flyttet han til Hollywood Hills området i Los Angeles.

I 1984 ble Moby inspirert til å bli vegetarianer. Han er en sterk tilhenger av dyrs rettigheter, og beskriver det som hans andre jobb i tillegg til musikalske prosjekter.

Moby praktiserer meditasjon og har utforsket forskjellige typer, inkludert transcendental, Mettā og Vipassanā.

Fra rundt 2001 lanserte Moby en serie forretningsforetak hvor han var medeier, de to mest fremtredende var Little Idiot Collective som er en amerikansk klesbutikk, tegneseriebutikk og animasjonsstudio i New York som solgte arbeidet til et "illustratør-kollektiv". I mai 2002 lanserte Moby en liten rå og vegansk restaurant og tebutikk kalt TeaNY i New York sammen med sin daværende kjæreste Kelly Tisdale. I 2006 sa Moby at han hadde trukket seg ut av disse tidligere forretningsprosjekter.

I 2008 deltok han i *Songs for Tibet*, et album for å støtte Tibet og Dalai Lama Tenzin Gyatso. I et intervju fra 2021 snakket han om opplevelsen og kalte Dalai Lama "en fantastisk inspirerende mann".

Moby åpnet den veganske restauranten Little Pine i Silver Lake-området i Los Angeles, California i 2015. Restauranten serverer økologiske, veganske, middelhavsinspirerte retter og har en butikk-avdeling med kunst og bøker. Alt overskudd doneres til dyrevelferds-organisasjoner. I 2019 lanserte Moby Lifestyle-serien Little Pine med produkter og varer, med all fortjeneste donert til seks veldedige organisasjoner.

Moby fikk tatovert "Vegan for life" på halsen av sin venn, tatovør Kat Von D og senere "Animal rights" på armen. Han har også "VX" tatovert ved siden av det høyre øyet, "V" står for vegan og "X" for straight edge, som refererer til hans nøkternhet.

I februar 2023 ga han ut Punk Rock Vegan Movie, dokumentaren hans om forholdet mellom punkrockens verdener og dyrs rettigheter.

Moby støttet Kamala Harris for det amerikanske presidentvalget i 2024.

### Foto
Moby fikk interesse for fotografering i en alder av ti da onkelen hans, en fotograf for The New York Times, ga ham et Nikon F-kamera. Han nevner Edward Steichen som en stor tidlig innflytelse. Som 17-åring laget han et mørkerom i kjelleren og drev med fotografering mens han studerte på universitetet. Moby holdt fotograferingen privat til 2010, da han viste noen av arbeidene sine offentlig på Clic Gallery og Brooklyn Museum i New York. I 2011 ga Moby ut en fotografibok kalt "Destroyed" som inneholder bilder som ble tatt under Wait for Me turneen i 2010. Den ble gitt ut i forbindelse med albumet hans med samme tittel. I 2014 viste Moby sin Innocents-bilder med storstilte fotografier på Fremin Gallery, med et postapokalyptisk tema og en rollebesetning av fiktive kultmedlemmer med masker.

### Bøker
Moby og dyreaktivisten Miyun Park ga i 2010 ut Gristle: From Factory Farms to Food Safety (Thinking Twice About the Meat We Eat), en samling av ti essays av forskjellige personer i næringsmiddelindustrien som de redigerte for å få en "objektiv, saklig" informasjon om konsekvensene av animalsk produksjon» og fabrikkoppdrett.

I 2014 begynte Moby å skrive en selvbiografi som dekket hans liv og karriere fra han flyttet til New York City på slutten av 1980-tallet til innspillingen av *Play* i 1999. Han likte det, og skrev omtrent 300 000 ord før han halverte det for å få en grov redigering av boken. Porcelain: A Memoir ble utgitt i 2016 av Penguin Press. Hans andre memoar, Then It Fell Apart, ble utgitt i 2019, og dekker hans liv og karriere fra 1999 til 2009.

I september 2021 publiserte Moby The Little Pine Cookbook, med veganske oppskrifter utviklet på den tiden han eide restauranten.

### Narkotikabruk
Fra 1987 til 1995 beskrev Moby livet sitt som "veldig rent" og avsto fra narkotika, alkohol og "for det meste", sex. Etter å ha tatt LSD en gang som nitten, begynte han å lide av panikkanfall som han fortsatte å få, men han lærte å håndtere dem mer effektivt. Moby utaler at kort tid etter at moren døde av lungekreft i 1997, hadde han "en åpenbaring" og begynte å eksperimentere med alkohol, narkotika og sex. Dette fortsatte i fire år etter den kommersielle suksessen til *Play*. Han ble en selverklært "gammel alkoholiker". Under sin 18-turné i 2002 fant han ut at han kranglete og fornærmet nære venner. På slutten av året ønsket han å gjøre opp for seg og ha en sunnere livsstil og han lovet kjæresten at han skulle slutte med alkohol i en måned, han holdt ut i to uker. Moby fortsatte å drikke for mye og ba publikum på konserter om å gi ham narkotika. Saker kulminerte kort tid etter at han fylte 43 da han forsøkte selvmord, han tok sin siste drink 18. oktober 2008, og har siden deltatt på Anonyme Alkoholikere møter.

### Relgion
Moby har oppsøkt forskjellige trosretninger gjennom livet. Han identifiserte seg selv som ateist da han vokste opp, etterfulgt av agnostiker, deretter "godt åtte eller ti år med å være en ganske seriøs kristen", i løpet av denne tiden underviste han i bibelstudier. Rundt 1985 leste om kristendommen, inkludert Det nye testamente og evangeliene.

Moby sier at "et av mine problemer med kirken og konvensjonell kristendom er at det virker som om deres fokus ikke har mye å gjøre med Kristi lære, men snarere med deres egen sosiale agenda". I 2014 påpekte Moby at hvis han trengte å kategorisere seg selv, ville det være en "taoistisk-kristen-agnostisk kvantemekanikker". I 2019 sa Moby at han ikke er en kristen, "men livet mitt er rettet mot en Gud [...] Jeg aner ikke hvem eller hva Gud kan være".

## Diskografi
 
; Studioalbum

* *[[Moby (album)|Moby]]* (1992)
* *[[Ambient (album)|Ambient]]* (1993)
* *[[Everything Is Wrong]]* (1995)
* *[[Animal Rights (album)|Animal Rights]]* (1996)
* *[[Play (Moby album)|Play]]* (1999)
* *[[18 (Moby album)|18]]* (2002)
* *[[Hotel (album)|Hotel]]* (2005)
* *[[Last Night (Moby album)|Last Night]]* (2008)
* *[[Wait for Me (Moby album)|Wait for Me]]* (2009)
* *[[Destroyed (Moby album)|Destroyed]]* (2011)
* *[[Innocents (Moby album)|Innocents]]* (2013)
* *Long Ambients 1: Calm. Sleep.* (2016)
* *These Systems Are Failing* (2016)
* *More Fast Songs About the Apocalypse* (2017)
* *Everything Was Beautiful, and Nothing Hurt* (2018)
* *Long Ambients 2* (2019)
* *All Visible Objects* (2020)
* *Live Ambients – Improvised Recordings Vol. 1* (2020)
* *[[Reprise (album)|Reprise]]* (2021)
* *Ambient 23* (2023)
* *Resound NYC* (2023)
* *Always Centered at Night* (2024)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*