De fem dynastiers og ti kongedømmers tid

**De fem dynastiers og ti kongedømmers tid** (forenklet kinesisk: 五代十国; tradisjonell kinesisk: 五代十國; pinyin: *Wǔdài Shíguó*) er en periode i Kinas historie som begynte med avsettelsen av den siste keiseren av Tang-dynastiet i 907 og sluttet med grunnleggelsen av Song-dynastiet i 960. Denne perioden var preget av uro, krig og splittelse, og Kina var delt i en rekke kortvarige stater. Tradisjonelt har kinesiske historikere regnet med fem dynastier i nord i tillegg til ti andre kongedømmer, hvorav ni i sør, men det var også andre statsdannelser.

## Fem dynastier

Mot slutten av 800-tallet var Tang-dynastiet svært svekket, og de regionale kommandantene ble etter hvert praktisk talt selvstendige. Generalene kriget mot hverandre for å utvide sine egne områder, men anerkjente keiserens overhøyhet. Dette tok slutt i 907 da generalen Zhu Wen avsatte den siste Tang-keiseren, utpekte seg selv til keiser og grunnla **[[det yngre Liang-dynastiet]]**.

I Liangdynastiet hersket Zhu Wen over det meste av det nordlige Kina. Opprinnelig var han med i Huang Chaos opprørshær, men skiftet side og ble en avgjørende aktør i undertrykkelsen av opprøret. Derfor ble han gitt tittelen Xuanwu Jiedushi. Innen få år var gått hadde han konsolidert sin makt ved å knuse nabomaktene, og fikk tvang gjennom flytting av hovedstaden til Luoyang i det området er hans egen innflytelse. I 904 henrettet han keiser Zhaozong og innsatte hans 13-årige sønn som hersker under sin egen kontroll. Tre år etterpå fikk han gutten til å abdisere. Han utropte så seg selv til keiser. 

### 1...
Liang-dynastiet ble ikke allment anerkjent av de andre krigsherrene. En av de mektigste var prinsen av Jin, Li Cunxu. Li Cunxu utpekte seg selv til keiser i 923, styrtet Liang-dynastiet og grunnla **[[det yngre Tang-dynastiet]]**.

### 2...
Etter dette fulgte noen roligere år, men i 936 gjorde generalen Shi Jingtang opprør. Han fikk støtte hos khitanerne i nord i bytte mot landavståelser og en årlig tributt. Med khitanenes hjelp seiret Shi Jingtang og kunne grunnlegge **[[det yngre Jin-dynastiet]]**.

### 3...
Khitanernes støtte var imidlertid kortvarig. I 943 invaderte de Kina og i løpet av tre år knuste de Jin-riket, inntok hovedstaden Kaifeng og sendte keiseren i eksil. Khitanerne ble ikke lenge i Kina. Allerede i 947 vendte de tilbake til sitt hjemland i nord.

### 4...
Maktvakuumet som oppsto ble fylt av generalen Liu Zhiyuan som grunnla **[[det yngre Han-dynastiet]]**. 

### 5...
Dette dynastiet ble offer for et statskupp allerede i 951 og ble etterfulgt av **[[det yngre Zhou-dynastiet]]**.

Zhou-dynastiet var sterkere enn de to foregående, og den andre Zhou-keiseren, Chai Rong, utvidet grensene mot sør og beseiret khitanene i nord. Men i 960 ble også dette dynastiet offer for et kupp. 

Dette kuppet ble ledet av Zhao Kuangyin som grunnla *[[Song-dynastiet]]*. Med dette regnes de fem dynastiers og ti kongedømmers tid for å være over selv om gjenforeningen av Kina ikke var fullført før i 979.

## Ti kongedømmer

«Ti kongedømmer» er en samlebetegnelse for de ti viktigste andre statene i perioden. Av disse lå alle unntatt Nordre Han i sør. I tråd med teorien om Det himmelske mandat ble disse statene ansett som illegitime av senere kinesiske historikere.

*Wuyue (904-978)
*Min (909-945)
*Nanping (906-963)
*Chu (897-951)
*Wu (904-937)
*Søndre Tang (937-975)
*Søndre Han (917-971)
*Nordre Han (951-979
*Eldre Shu (907-925)
*Yngre Shu (934-965)

Det fantes også en rekke andre stater, men som ikke medregnes blant de ti. Nevnes kan: Yan, Qi, Chengde Jiedushi (også kjent som Zhao), Yiwu Jiedushi, Dingnan Jiedushi, Wuping Jiedushi, Qingyuan Jiedushi, Yin, Ganzhou, Shazhou og Liangzhou. 

## Litteratur
*  Frederick W. Mote: *Imperial China 900–1800.* Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, ISBN 0-674-44515-5.