Tobakksskadeloven

**Lov om vern mot tobakksskader (tobakksskadeloven)** sanksjonert 9. mars 1973, i kraft 1. juli 1975, er en norsk lov som har til formål å begrense de helseskader som bruk av tobakksvarer medfører gjennom å redusere forbruket og på sikt bidra til å oppnå et tobakksfritt samfunn (§ 1).

Ved lovens ikrafttredelse i 1975 omfattet den forbud mot tobakksreklame (§ 2), forbud mot salg av tobakk og imitasjoner til personer under 16 år (§ 5, hevet til 18 år 1. januar 1996) og påbud om merking av tobakksvarer med advarsel om helsefare (§ 3).

## Røykeforbud

En senere viktig endring av loven trådte i kraft 1. juli 1988. Frem til da hadde loven bare regulert produktet (tobakk), fra nå regulerte loven også bruken av produktet (røyking). Den nye § 6 ga fra da rett til vern mot passiv røyking med forbud mot røyking i lokaler og transportmidler hvor allmennheten har adgang, samt i møterom og arbeidslokaler hvor to eller flere personer er samlet. Denne bestemmelsen er populært blitt kalt *røykeloven*. Røykeloven (§ 6) bygget på en utredning skrevet av jusprofessor Asbjørn Kjønstad, som er blitt kalt røykelovens far.

«Røykeloven» er gjennom årene flyttet til andre paragrafer i tobakksskadeloven, siden 1. juli 2014 står røykeforbudet i lokaler og transportmidler i lovens § 25.

Etter tobakkskadeloven § 25 annet ledd er det likevel tillatt med røyking i beboelsesrom i institusjoner som erstatter beboerens hjem, i oppholdsrom på innretninger til bruk i petroleumsvirksomheten til havs, samt i inntil halvparten av overnattingsrom på hoteller og andre overnattingssteder.

1. juli 2014 var det ikke lenger lovlig med røykerom i arbeidslokaler og offentlige lokaler.

### Serverings- og overnattingssteder

Serverings- og overnattingssteder var opprinnelig ikke omfattet av lovens forbud, men med hjemmel i § 6 ble det gitt en forskrift som omfattet restauranter, hoteller serveringssteder. 1. juli 1993 (fem år etter røykelovens ikrafttredelse) ble det i henhold til forskriften satt krav om røykfrie arealer på restauranter, hoteller og andre overnattings- og serveringssteder. Kravene innebar at minst en tredjedel av bordene, sitteplassene og rommene skulle være røykfrie, og alle fellesarealer skulle være røykfrie. Fra 1. januar 1998 kunne tobakksrøyking kun tillates ved inntil halvparten av bordene og sitteplassene i lokalet.

1. juni 2004 ble serveringssteder helt røykfrie. 

Etter tobakkskadeloven § 25 annet ledd er det likevel tillatt med røyking i inntil halvparten av overnattingsrommene på hoteller og andre overnattingssteder.

### Inngangspartier

1. juli 2014 ble det innført et røykeforbud ved utendørs inngangspartier til helseinstitusjoner og offentlige virksomheter.

## Andre forbud

Andre forbud som er blitt innført etter vedtagelsen av «røykeloven» i 1988 er blant annet at salg av tobakksvarer fra selvbetjent automat er forbudt (§ 19) og et forbud mot å eksportere snus til andre EØS-land som har utarbeidet forbud mot omsetning av snus (§ 41, dvs. hele EØS-området med unntak av Sverige).

1. juli 2009 ble det innført et utstillingsforbud i butikker i form av et forbud mot synlig oppstilling av tobakksvarer og røykeutstyr (inkludert imitasjoner av slike varer). 

1. juli 2013 ble reklameforbudet utvidet til også å omfatte tobakksimitasjoner og tobakkssurrogater. Det ble samtidig innført et forbud mot selvbetjening av tobakksvarer (§ 18), et tobakksforbud i barnehager (§ 26), og en bestemmelse om vern av barn mot passiv røyking (§ 28). Barns rett til et røykfritt miljø etter § 28 er den eneste bestemmelsen i loven hvor overtredelse ikke kan straffes i medhold av blankettstraffebudet i § 44, se § 44 annet ledd.

## Referanser



## Eksterne lenker
* Loven hos Lovdata
* Humorsketsjen "Røykefronten" fra KLM's Nachspiel