Gorm den gamle

**Gorm den gamle** var konge av Jylland på midten av 900-tallet. Lite er kjent om hans kongeperiode. Han var konge fra før 936 til sin død, trolig til ca. 958. Dødsåret er svært usikkert, og flere forslag foreligger.

Gorms senere slektning, Svein Estridsson, refererte til både Gorm og hans far som «konger av Danmark», men det er vanskelig å avgrense utstrekningen av Gorms kongerike. Når Gorm døde er uvisst, men det er vanlig å angi en gang i perioden 958-964. 

## Hva het Gorm egentlig?
Navnet til Gorm er skrevet forskjellig i de eldste kildene fram til omlag 1200.
### Runesteiner
* På **Hedeby stein 4** (ca. 940) står det *…Gormr reist rúnar*. Det er imidlertid usikkert om dette refererer til Gorm den gamle.
* **Den lille Jellingsteinen** (ca. 950) har inskripsjonen *kurmr kunukʀ* (Kurmr konge), der Kurmr er tolket som en variant av Gorm. Ingen tilnavn er brukt.
* På **den store Jellingsteinen** (ca. 965) nevnes *kurm faþur* (Kurm far), uten tilnavn.
* **Hällestad-runesteinen** (seint 900-tall) nevner Tóki både som Kurms sønn og Gorms sønn, uten tilnavn. Det er uenighet om dette refererer til Gorm den gamle eller en annen Gorm.
* **Runesteinen i Sønder Vissing** (950–1000) bruker navneformen *Gōrms*, der hans svigerdatter Tove lot steinen reise.

### Tidlige middelalderkilder
* **Eyjólfr Valgerðarson** (før 985) omtalte i en løsvise: Gorms af gǫmlu = Gorm av det gamle.
* **Adam av Bremen** (ca. 1070) skrev verket *Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum* på latin. Han brukte flere versjoner av navnet: Hardecnudth Orm (vanskelig å tolke), Orm, og de mer latiniserte formene *Haraldus filius Gormo senis* og *Gormus senex*. Begge de latiniserte navnene betyr «Gorm den gamle» eller «Gorm gamle». Om Orm skriver han: *Cui successit Orm, qui et Gorm dictus est* («Han etterfulgtes av Orm, som også ble kalt Gorm»).
*  **Roskildekrøniken** (ca. 1138–1143) skrev navnet som *Gorm* på latin, uten tilnavn.
* **Reges Danorvm** (ca. 1140–1150) har formen Gorm gamlæ.
* **Historia Norwegie** (en gang i perioden 1150-1235) har teksten: Gorms Stultissimi Danorum regis filiam…= Gorm Tåpelig, danskenes konges datter. 
* **Nóregs konungatal** (slutten av 1100-tallet) nevner i vers 19: Gorms sun = Gorms sønn. Ingen tilnavn er brukt.
* **Sven Aggesen** (ca. 1185–1190) kalte ham på latin *Gorm Løghæ*. *Løghæ* er et gammelt dansk ord med betydningen doven, sløv eller dvask.
* **Saxo Grammaticus** (ca. 1200) brukte i *Gesta Danorum* formen Gormo og Gormone.

Kongens navn skrives på så mange måter at ettertiden neppe har visst sikkert hvordan navnet ble skrevet eller uttalt. På 1100-tallet ser det ut til at navnet er normalisert til å være Gorm. Navnet kan opprinnelig ha vært Orm, Korm, Worm eller Gorm. 

Ifølge Adam av Bremen ble Sigtrygg avsatt fra tronen av Hargedon. Det uvanlige navnet Hargedon regnes vanligvis som en feilstaving av Hardeknut, et navn Adam brukte for faren til Gorm. Noen anser at Hardeknut og Gorm ikke er far og sønn, men samme person som en forkortelsen av navnet «Hardeknut Vurm», der «Vurm» (eller Orm) tolkes som Gorm.

### Tilnavnene
Eyjólfr Valgerðarsons (før 985) har Gorm av det gamle. Adam av Bremen (ca. 1070) har tilnavnene "Gormo senis" og "Gormus senex". Begge de latiniserte navnene betyr Gorm den gamle eller Gorm gamle. Reges Danorvm (ca. 1140–1150) har formen "Gorm gamlæ". Historia Norwegie (en gang i perioden 1150-1235) har Gorms Stultissimi. Stultissimi  betyr tåpelig. Sven Aggesen (ca. 1185–1190) har "Gorm Løghæ" med betydningen «doven», «sløv» eller «dvask». 

Tilnavnene hos Sven Aggesen og Historia Norwegie er ikke bekreftet i andre kilder. Det er rimelig å kalle ham for Gorm den gamle eller Gorm Gamle.

Saxo (omkring 1200) omtalte en eldre dansk konge, som han kaller Gorm med tilnavnet Engelskmannen. Noen mener at det er den samme som Gorm den eldre, mens andre mener det er to personer.

## Familie
### Forfedre
Presten Adam av Bremen (ca. 1070) skrev at Gorm kom fra «Nortmannia». Hvor Nortmannia var er uklart, og forskere har tolket det både som Norge og som områder knyttet til normannere:
* Tatjana N. Jackson argumenterer for at Adam av Bremen bruker «Nortmannia» konsistent om Norge i sitt verk. Hun viser til at Adam skiller tydelig mellom «Dania» (Danmark) og «Nortmannia» (Norge) i sin geografi, og at han bruker «Nortmanni» om nordmenn som etnisk gruppe. Ifølge denne tolkningen ville Gorm ha norsk opprinnelse.
* Erik Kroman tolker «Nortmannia» som et område i England dominert av normannere, særlig Danelagen. Han foreslo at den engelske jarlen Gudrum, omtalt i perioden 928–934, kan være identisk med Gorm. Denne tolkningen bygger på at «Nortmanni» i frankiske og engelske kilder ofte betegner vikinger generelt, ikke nødvendigvis nordmenn spesifikt.
* En tredje mulighet er at «Nortmannia» viser til Normandie i Frankrike, der skandinaviske vikinger hadde etablert seg fra tidlig 900-tall.
Tolkningen av «Nortmannia» er dermed åpen, og det er ingen konsensus blant forskere om Gorms geografiske opprinnelse.

Rekkefølgen av danske konger tidlig på 900‑tallet er usikker på grunn av få og ofte motstridende kilder. Adam av Bremen gjengir en kongerekke der navnet «Hardecnudth Gorm» forekommer. Tekststedet er uklart, og forskere har tolket det forskjellig:
* En vanlig tolkning er at det mangler et komma, slik at Hardeknut var far til Gorm. I så fall ville kongerekken være: Hardeknut (far) → Gorm (sønn) → Harald Blåtand (barnebarn). Dette støttes av at navnet Hardeknut forekommer senere i den danske kongeslekten.
* En annen tolkning er at «Hardecnudth Gorm» viser til én og samme person, altså Gorm. Dette ville bety at Gorm hadde to navn eller at «Hardecnudth» var et tilnavn. Middelalderske konger hadde ofte flere navn, og navnet kunne variere i forskjellige kilder.
Begge tolkningene har støtte blant forskere, og det finnes ingen andre samtidige kilder som kan avklare spørsmålet definitivt.

### Ektefelle
Ut fra tekstene på Jellingssteinene var Gorm den gamle var gift med ei Tyra, og han var far til Harald Blåtann. Gorm reiste den eldste av de to runesteinene på Jelling til minne om Tyra.

Se egen artikkel om Tyra Danebod.

### Barn
Gorm kan ha hatt disse barna med Tyra:
* Knut Dane‑Ast, medkonge av Danmark ca. 947–962. Ifølge Saxo Grammaticus falt Knut under et tokt i Irland før farens død, mens han ifølge andre kilder først døde i 962.
* Harald Blåtann, dansk og norsk konge.
* Gunhild Kongemor, gift med Eirik Blodøks. To kilder knytter henne til Gorm og Tyra:
**I kvadet Hákonarmál fra 960-tallet omtales Eirikssønnene som av Gamles ætt (norrønt *Gamla kind*). Det kan vise til Gorm den gamle.
** Historia Norwegiæ (ca. 1200) angir at Gunhild var datter av Gorm den gamle og søster til Harald Blåtann.
** I tillegg mente Claus Krag at Gunhild antakelig var datter av Gorm, men uten nærmere begrunnelse. Gareth Williams vurderer Historia Norwegiæ som den mest troverdige tradisjonen, og peker på at dette forklarer hvorfor Gunhild og Eirik kalte en av sønnene sine Gorm, et sjeldent navn knyttet til Jelling‑ætten, og hvorfor Harald Blåtann senere støttet Eiriks sønner i Norge.

Gorm hadde også sønnen Toke Gormson med en frille. Han falt i et slag ved Uppsala i 986. Han var jarl over Vendsyssel og konge av Skåne 971–986.

## Gorms maktovertakelse
Gorms maktovertakelse er dårlig dokumentert i kildene. De viktigste kildene for denne perioden er:
* Adam av Bremens kirkehistorie (ca. 1070), som bygger på opplysninger fra den danske kong Sven Estridsen (1047–1076).
* Widukind av Corveys *Res gestae Saxonicae* (ca. 968-973).
* Corvey-annalene (til ca. 1148)
* Senere norrøn sagalitteratur, særlig Olav Tryggvasons saga (den store) fra 1300-tallet.

Det finnes et tydelig hull i overleveringene som synes å skyldes Adams informant Sven Estridsen. Dette hullet kan ikke fylles med Olav Tryggvasons saga fra 1300-tallet, som regnes som en sen og litterært bearbeidet kilde. Sagaen skildrer Gorms mange seirer over danske småkonger og høvdinger, men dette stoffet er historisk upålitelig.

Et sentralt problem er forholdet mellom «Gorm den gamle» i de danske kildene og «Hardegon» hos Adam av Bremen. Adam av Bremen gjengir en kongerekke der navnet «Hardecnudth Gorm» forekommer, og han omtaler også en «Hardegon» som skal ha avsatt kong Sigtrygg.
* Johannes Steenstrup mente at «Hardegon» var en feilstaving av «Hardecnudth», slik at Hardegon og Gorm var identiske personer. 
* Curt Weibull fant i håndskriftene B og C av Adams kirkehistorie tillegget «filius Hardewigh» (som han oppfattet som en feilstaving av «filius Hardecnudth»). Dette ville bety at en ektra generasjon av Jelling-dynastiet var blitt innskutt i kongerekken, slik at Hardecnudth var far til Gorm, ikke identisk med ham. Der håndskriftene B og C har «filius», har håndskrift A en lakune (et hull i teksten).
Det er ingen konsensus blant forskere om hvorvidt Hardegon og Gorm er samme person eller to forskjellige personer i farsforbindelse.

Adams fremstilling av at Hardegon/Hardecnudth/Gorm skal ha avsatt kong Sigtrygg er også usikker når den sammenholdes med tyske kilder. I følge Widukind av Corveys *Res gestae Saxonicae*, skrevet bare noen tiår etter hendelsene, var det den østfrankiske kongen Heinrich I som i 934 beseiret danskene og tvang deres konge «Chnuba» til dåp. Dette skaper kronologiske problemer, om  Chnuba fortsatt var konge i 934 må Sigtrygg ha blitt konge umiddelbart etterpå, og deretter raskt blitt beseiret av Gorm siden han hadde den danske tronen senest i 936. Dette gir en svært komprimert kronologi på bare to år (934–936) for to troneskifter.

Widukind hentet sine opplysninger fra Corvey-annalene. Der nevnes Heinrichs felttog mot danskene i 934, men ikke navnet på den danske kongen. Det er derfor mulig at Widukind har identifisert den danske kongen som «Chnuba» basert på andre kilder, men opprinnelsen til dette navnet er uklar. Noen forskere har spekulert i om navnet kan stamme fra en runestein, men dette er usikkert.

I sum forblir det uklart når og under hvilke omstendigheter Gorm ble konge. Selv om Sven Estridsen ifølge Adam av Bremen var overbevist om at Jelling-dynastiet hadde hersket over hele Danmark, kan det ikke utelukkes at andre fortsatt kontrollerte deler av riket.

## Kongevirket
### Tyra og Gorms riker
Gorm var gift med Thyra. På den lille Jellingstenen omtales hun som “Danmarks bod” og som en kvinne fra “danernes mark”. Det er et uttrykk som vanligvis tolkes som et grenseområde mot sør. Trolig er det i nærheten av Danevirke–Hedeby-komplekset. Dette området hadde stor strategisk betydning i 900-tallets maktpolitikk, og enkelte forskere har foreslått at Thyra kan ha hatt tilknytning til en mektig slekt i det sørlige Jylland.

På dette grunnlaget har flere historikere tolket ekteskapet mellom Gorm og Thyra som et mulig politisk allianseprosjekt. Gorms maktbase lå trolig i nordlige og midtre Jylland, mens en sørlig maktbase knyttet til Thyra kan ha bidratt til å forene ulike maktområder. Dette kan ha gitt sønnen Harald Blåtann et gunstig utgangspunkt for rikssamlingen.

### Konge over Jylland
Som omtalt over, er Gorm omtalt i flere runesteiner og i en rekke skriftlige kilder. Oftest er han bare nevnt, uten at vi får vite stort om ham eller hva han gjorde.

Gorm var neppe konge over hele Danmark, snarere over Jylland. Han regnes likevel ofte som den første kongen i den danske kongerekken. Det skyldes at han er den første konge som nevnes i samtidige, danske kilder, det vil si de to runesteinene på Jelling. Teksten på den lille Jellingsteinen sier: Gorm konge gjorde kumler disse etter Tyra kone sin Danmarks bo. Gorm omtales også på den store Jellingsteinen hvor det står: Harald konge bød gjøre kumler disse etter Gorm far sin og etter Tyra mor sin, den Harald som seg vant Danmark alle og Norge og danene gjorde kristne. Harald underla seg Norge etter at han fikk søskenbarnet sitt, kong Harald Gråfell av Norge, drept omkring 970. 

Noen historikere mener at Gorm kan ha styrt fra Jelling. Det antas at Gorm ved sin død ble begravd i gravkammeret i den nordlige gravhaugen i Jelling, og at han senere ble flyttet til en grav i kirken i Jelling . Trestokker fra gravkammeret er datert dendrokronologisk. Det viste seg at treet var hogd ned sent på året 958. Dersom det er Gorms grav, var han død dette året. Et skjelett funnet ved en utgravning i kirken viste at skjelettet ved sin død, var mellom 35 og 50 år gammel. Alderen passer dårlig med Gorms tilnavn den gamle. Flere andre tolkninger av hvem dette skjelettet kan være har også blitt fremmet, som at det kan være Gorms sønn Harald eller hans barnebarn Svein, men det mest fremtredende alternative forslaget er at det godt kan være Gorm og Thyras eldste sønn, Knud Danaást, som ligger under kirkegulvet i Jelling.

I 963 opptrer sønnen Harald for første gang som konge i de skriftlige kildene.

### Forholdet til tyske herskere
Omkring 934 angrep den tyske kongen Henrik I av Sachsen. Gorm ga fra seg Slesvig. Det er trolig at denne hendelsen er oppdiktet. Henrik gjennomførte ikke et nytt felttog mot Danmark i sitt siste leveår.

Senest i 936 avslo Gorm anmodningen fra erkebiskop Unni av Hamburg-Bremens om tillatelse til kristen misjon. Sønnen Harald tillot imidlertid prester å besøke Danmark. Unni var erkebiskop fram til 936.

I 948 ble Jylland inndelt i tre bispedømmer Slesvig, Ribe og Århus etter krav fra den tyske keiseren Otto.

### Forholdet til kong Håkon Adalsteinsfostre i Norge
Guttorm Sindre fortalte i Håkonardråpa om kong Håkon Adalsteinsfostre angrep Sjælland, Skåne og Götaland. Håkon regjerte ca. 934–961. Håkonardråpa ble diktet like etter 961. Claus Krag mente at angrepene kan ha vært før eller omkring år 950. Han angrep ikke Jylland, så det kan være at angrepene ble utført sammen med Gorm.

Gorm kan ha deltatt i et angrep på Vestlandet mot Håkon på 950-tallet. Han kan i så fall være Gamla, som omtales i flere skaldekvad.

## Når døde Gorm?
Det er stor spredning i forslagene om når Gorm døde:
* Det ene ytterpunktet er 940 som Per G. Norseng angir.
* Det andre ytterpunktet er 964 som er foreslått av Niels Lund.

### Skjelettet i Jelling
I den nordlige av de to haugene i Jelling ble restene av et gravkammer funnet i 1820. Denne Nordhøyen står i sentrum av skipssettingen i Jelling, som med en lengde på 356 meter og en bredde på omkring 80 meter er den største skipssettingen som noensinne er funnet. I graven fantes kun rester av kostbare tekstiler og et kunstferdig utarbeidet sølvbeger, som regnes som et ledende funn for Jellingstilen. Dendrokronologiske undersøkelser daterte eikestammene som gravkammeret ble bygget av, til 958/59. Det tilsvarer Gorms dødsår som er oppgitt av flere historikere. Et trestykke datert til 965 bevitner at graven ble åpnet igjen bare noen få år senere, eller at stokkene fra 958–959 var flere år gamle da gravleggingen fant sted. 

Flere antar at den begravde var Gorm, fordi hans sønn Harald Blåtann lot skjelettet begrave på nytt i den nyoppførte Jelling kirke rett ved gravhaugen etter at han selv gikk over til kristendommen. Der ble det ved utgravninger i kirken i 1978 oppdaget et tregravkammer, hvor skjelettet av en omkring 35 til 50 år gammel, rundt 175 centimeter høy mann med kostbar klær med sølvbeslag lå. Knoklene var blitt kokt, noe som brukes som et bevis for en ny begravelse kort tid etter døden. To sølvbeslag fra et belte lå tett ved den døde, utsmykket med dyre- og fuglehoder. De er typiske for 900-årene. Stilen er den samme som på begeret og fuglefigurene fra den tømte graven i Nordhøyen. 

Personen i kammergraven i Jelling kirke ble mellom 35 og 50 år gammel. Alderen passer imidlertid dårlig med Gorms tilnavn «den gamle». Det har ført til alternative tolkninger. Andre forslag er Gorms sønn Harald Blåtand eller hans sønnesønn Svend Tveskjegg. Et tredje forslag er Gorms og Thyras eldste sønn, Knud Danaást.  

### Ble Gorm drept i Norge?
Flere skaldekvad fra 960-tallet omtaler Gamla. Gorm er i flere kilder omtalt som Gorm den gamle eller Gorm Gamle. Kan det så være Gorm den gamle som omtales. Skaldekvadene er:
* Glum Geirason forteller i ei lausvise: "Harald (Gråfell) har hevnet Gamla godt" (Haraldr hefr vel hefnt Gamla). 
* Einar Skålaglam diktet i Håkonardråpa: Gamlas slekt (Gamla kind) bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene. 
* Øyvind Skaldespiller sier i lausvise 6: Kong Håkon rødfarget tidligere sverdet i Gamlas blod (Gamla blóði). Da drev han alle Eiriks arvinger til sjøs. 

Den vanligste tolkningen er at Gamla var Gamla Eiriksson, en sønn av Eirik Blodøks. Ifølge sagaene angrep Gamla Eiriksson sammen med Eirikssønnene Håkon den gode i slaget på Rastarkalv ved Frei i Kristiansund. Det kan ha vært på 950-tallet.  Håkon vant og Gamla ble drept. Sagaene om Gamla Eiriksson (Gunnhildsson) er også sene, og han kan være oppdiktet som en tolkning av skaldekvadene. Utsagnene har ikke støtte i skaldekvad. 

Claus Krag og Per Sveaas Andersen mente det er mulig at Gamla var tilnavnet til en av de andre Eirikssønnene: Guttorm Eiriksson. Jeg har ikke funnet skaldekvad som omtaler noen Guttorm Eiriksson. Sagaene er også sene. Guttorm er ikke kjent i noen andre kilder enn sagaene.

Glum Geirasons lausvise om at Harald (Gråfell) hevnet Gamla godt, kan passe både om Gamla var en Eiriksson eller Gorm. Einar Skålaglams beskrivelse i Håkonardråpa - at Gamlas slekt bygde land, utfordret krigere gjennom poesi og beskyttet helligdommene – kan passe bedre om en dansk konge enn om en sønn av en tidligere norsk konge. Vi vet ikke om noen Gamla eller Guttorm Eiriksson som bygde noe land, det vil si styrte et land eller område og beskyttet helligdommene der. Gamla eller Guttorm er ikke kjent i noen kilder utenom av sagaene, og det er uvisst om de noensinne levde. Øyvind Skaldespillers lausvise kan tolkes som at Gorm Gamla var sammen med Eirikssønnene (barnebarna) til Norge. Gorm ble drept, og Eirikssønnene flyktet. 

Identiteten til "Gamla" i skaldekvadene er usikker, men Gorm Gamle kan ikke utelukkes. De samme skaldediktene kan også tolkes som at Gamla var et fornavn eller tilnavn til en av Eiriksson. At Eirik Blodøks skulle hatt disse sønnene, er uvisst. De dukker ikke opp før i sagaene på slutten av 1100-tallet.

## Forholdet til kristendommen
Adam av Bremen (ca. 1070) skrev at Gorm var en ikke ubetydelig fiende av kristne folk. Den kristendommen som fantes i Danmark, gikk han inn for å utrydde fullstendig, Guds prester jaget han bort fra sitt lands grenser, og flere av dem pinte han i hjel.

Saxo Grammaticus (Ca. 1200) skrev i Danmarks krønike at Gorm alltid var fiendtlig innstilt mot kristendommen, og rev gudshus. Men i hans kongeperiode ble det likevel utnevnt biskoper til Jylland.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Kong Gorm den Gamle og Dronning Thyra