Brigitte Bardot

**Brigitte Anne-Marie Bardot** (1934–2025), ofte omtalt med initialene B.B., var en fransk skuespiller, sanger, modell og dyrevernsaktivist. Hun var kjent for å portrettere karakterer med hedonistiske liv, og hun ble et av de mest kjente symbolene på den seksuelle revolusjon. Selv om hun trakk seg tilbake fra underholdningsbransjen i 1973, forble hun et globalt ikon i populærkulturen. Hennes rufsete frisyrer og sminke skapte en trend.

Hun spilte i 47 filmer, opptrådte i flere musikaler og spilte inn mer enn 60 sanger. Hun ble tildelt Æreslegionen i 1985.

Bardot ble født og vokste opp i Paris og trente ballett før hun ble skuespiller. Hun slo seg 39 år gammel ned i Saint-Tropez og levde etterhvert et tilbaketrukket liv bortsett fra dyrvernaktivisme. 

## Bakgrunn

Brigitte Anne-Marie Bardot ble født 28. september 1934 i 15. arrondissement i Paris som datter av Louis Bardot og Anne-Marie Mucel. Bardots far, som stammet fra Ligny-en-Barrois, var ingeniør og eier av flere industrifabrikker i Paris. Hennes mor var datter av en direktør i et forsikringsselskap. Bardot vokste opp i en konservativ katolsk familie, i likhet med sin far. Hun led av amblyopi som barn, noe som førte til nedsatt syn på venstre øye. Hun hadde en yngre søster, Mijanou Bardot.

Bardots barndom var velstående; hun bodde i familiens syvroms leilighet i det luksuriøse 16. arrondissement. Hun har imidlertid fortalt at hun følte bitterhet allerede i tidlige barneår. Faren krevde at hun fulgte strenge atferdsregler, blant annet god bordskikk, og at hun kledde seg passende. Moren var svært selektiv i valg av omgangskrets, noe som gjorde at Bardot hadde svært få barndomsvenner.

Bardot beskrev en personlig traumatisk hendelse der hun og søsteren knuste foreldrenes favorittvase mens de lekte hjemme; faren pisket søstrene 20 ganger og behandlet dem deretter som «fremmede», og krevde at de skulle tiltale foreldrene med det formelle pronomenet «», som på fransk brukes overfor ukjente eller personer med høyere sosial status utenfor den nærmeste familien. Hendelsen førte til at Bardot utviklet et varig nag mot foreldrene og bidro til hennes senere opprørske livsstil.

Under andre verdenskrig, da Paris var okkupert av Nazi-Tyskland, tilbrakte Bardot mer tid hjemme på grunn av stadig strengere sivilt tilsyn. Hun ble oppslukt av dans til grammofonplater, noe moren så som et mulig grunnlag for en ballettkarriere. Bardot ble som sjuåring tatt opp ved den private skolen Cours Hattemer. Hun gikk på skolen tre dager i uken, noe som ga henne rikelig med tid til å ta dansetimer ved et lokalt studio etter morens tilrettelegging.

### Utdanning og tidlig karriere
I 1949 ble Bardot tatt opp ved Conservatoire de Paris. Hun fulgte ballettundervisning i tre år hos den russiske koreografen Boris Knyazev. Hun studerte også ved Institut de la Tour, en privat katolsk videregående skole i nærheten av hjemmet.

Hélène Gordon-Lazareff, redaktør for magasinene *[[Elle (magasin)|Elle]]* og *[[Le Jardin des Modes]]*, ansatte Bardot i 1949 som «junior»-modell. Den 8. mars 1950 prydet den 15 år gamle Bardot forsiden av *Elle*, noe som førte til et skuespillertilbud i filmen *Les Lauriers sont coupés* fra regissør Marc Allégret. Foreldrene motsatte seg at hun ble skuespiller, men bestefaren var støttende og uttalte at «hvis denne lille jenta skal bli en hore, vil det ikke være filmen som er årsaken».

### Ekteskap
Under prøvespillingen møtte Bardot Roger Vadim, som senere informerte henne om at hun ikke fikk rollen. De forelsket seg imidlertid i hverandre. Foreldrene motsatte seg forholdet kraftig; en kveld kunngjorde faren at hun skulle fortsette utdanningen i England, og at han hadde kjøpt togbillett til henne for avreise dagen etter. Bardot reagerte ved å legge hodet inn i en ovn med åpen flamme; foreldrene stoppet henne og aksepterte til slutt forholdet, på betingelse av at hun giftet seg med Vadim når hun fylte 18 år. De hadde allerede kjent hverandre i noen år, men foreldrene hadde nektet henne å gifte seg før hun fylte 18. Ekteskapet varte i fem år.

## Virke
### Skuespiller
Som skuespiller debuterte hun i den franske filmen *Le Trou normand* i 1952. Samme år spilte hun i ytterligere to filmer, og giftet seg med Roger Vadim. 

I 1953 spilte hun i sin første amerikanske film, *[[De møtte kjærligheten]]*, med Kirk Douglas. Hun fortsatte også å spille i franske filmer. I 1965 spilte hun seg selv i den amerikanske filmen *[[Dear Brigitte]]* (**Kjære Brigitte**), mot James Stewart. Hun sluttet å medvirke i filmer før hun fylte 40 år; hun trakk seg tilbake som skuespiller etter filmen: *L'Historie très bonne et très joyeuse de Colinot trousse-chemise*.

Hun begynte sin skuespillerkarriere i 1952 og fikk internasjonal gjennombrudd i 1957 med sin rolle i *[[Og Gud skapte kvinnen (1956)|Og Gud skapte kvinnen]]* (*Et Dieu… créa la femme*, 1956), som fanget oppmerksomheten til mange franske intellektuelle og ga henne kallenavnet «sex kitten». Hennes sensuelle og ubekymrede fremstilling i *Og Gud Skapte Kvinnen* var en sensasjon i Cannes.

Hun var gjenstand for filosofen Simone de Beauvoirs essay *The Lolita Syndrome* fra 1959, som beskrev henne som en «lokomotiv for kvinnehistorien» og bygget på eksistensialistiske temaer for å utrope henne til den mest frigjorte kvinnen i Frankrike. Hun vant i 1961 en David di Donatello for beste utenlandske kvinnelige skuespiller for sitt arbeid i *[[La Vérité (film)|The Truth]]* (1960). Bardot spilte senere i Jean-Luc Godards film *[[Skapt for kjærlighet]]* (*Le Mépris*, 1963). For sin rolle i Louis Malles film *[[Viva Maria!]]* (1965) ble hun nominert til BAFTA-prisen for beste utenlandske kvinnelige skuespiller. Den franske presidenten Charles de Gaulle kalte Bardot «den franske eksporten like viktig som Renault-biler».

### Politikk og aktivisme
Etter at hun pensjonerte seg fra skuespilleryrket i 1973, ble Bardot en aktiv dyrevernforkjemper og opprettet Brigitte Bardot-stiftelsen. Hun var kjent for sin sterke personlighet, direkte ytringer og taler om dyrevern; hun ble ilagt bøter to ganger for offentlige fornærmelser. Hun ble også bøtelagt seks ganger for oppfordring til etnisk eller rasemessig hat for sine kommentarer om muslimer i Frankrike og å ha kalt innbyggere på Réunion «villmenn». Hun svarte: «Jeg ønsket aldri bevisst å såre noen. Det er ikke i min karakter […] Blant muslimer tror jeg det finnes noen som er veldig gode og noen bråkmakere, som overalt ellers.» Hun kom med homofobiske uttalelser. Bardot støttet det politiske ytre høyre.

Bardot ble meget aktiv i forskjellige spørsmål vedrørende dyrerett, og grunnla en stiftelse i sitt eget navn for å verne om dyrenes rettigheter. Hun er vegetarianer og skrev sammen med et stort antall organisasjoner i 2009 et åpent brev til EUs ledelse om forslaget å innstifte en offisiell «europeisk vegetarisk dag». Hun arbeidet blant annet mot seljakt og testing på dyr.

Hun har kommet med flere politiske uttalelser rettet mot innvandrere og særskilt muslimer. Hun agiterte for å forby rituell slakting særlig som praktisert av muslimer.

I sin bok *Le Carré de Pluton*, utgitt i 1999, kritiserte hun den rituelle slakten av sauer i den muslimske høytiden eid al-adha.

## Død og ettermæle
Bardot døde i Toulon 28. desember 2025, 91 år gammel, etter sykdom og et kirurgisk inngrep to måneder tidligere. Det ble ikke oppgitt noen dødsårsak i kunngjøringen fra Brigitte Bardot-stiftelsen.

Frankrikes president Emmanuel Macron hyllet henne i sosiale medier og beskrev Bardot som «en århundrets legende». Også Société Protectrice des Animaux, Frankrikes eldste dyrevernorganisasjon, hedret Bardot og beskrev henne som en «ikonisk og lidenskapelig skikkelse for dyrenes sak».

Bardot var medlem av Global 500 Roll of Honour under United Nations Environment Programme og mottok flere utmerkelser fra UNESCO og PETA.

## Filmografi (utvalg)

## Fotnoter


## Referanser


## Kilder
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*