open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dødsmarkene (film)

***Dødsmarkene*** (orig. *The Killing Fields*) er en britisk dramafilm fra 1984, regissert av Roland Joffé. Hovedrollene spilles av Sam Waterston, John Malkovich og Haing S. Ngor. Filmen er basert på en sann historie og handler i stor grad om opplevelsene til den kambodsjanske journalisten Dith Pran, som overlevde det kommunistiske Røde Khmer-regimets folkemord i Kambodsja, samt den amerikanske journalisten Sydney Schanberg og den britiske journalisten Jon Swain.

## Handling
Den amerikanske journalisten Sydney Schanberg (Sam Waterston) og hans kambodsjanske assistent Dith Pran (Haing S. Ngor) rapporterer fra det USA-støttede og fallende regimet i Kambodsja, men mister kontakten med hverandre etter Røde Khmers maktovertakelse. Schanberg og hans britiske kollega trekker seg etterhvert ut av det kaotiske landet. Hans nære venn og kollega, Dith Pran blir igjen, men unnslipper senere mirakuløst fra en brutal fangeleir der folk dør som fluer.

Filmen tar sitt navn fra de såkalte Dødsmarkene, der kommunistregimet henrettet og la mange av sine ofre i massegraver.

## Utmerkelser
Filmen vant i 1985 tre Oscar-priser og hele åtte BAFTA-priser, blant annet for beste film. Den vant samme år en Golden Globe for beste birolle (Haing S. Ngor). Den vant i tillegg en rekke mindre prestisjetunge filmpriser rundt om i verden.

*Dødsmarkene* fikk gode kritikker og har oppnådd hele 90% på Rotten Tomatoes. Filmen var en moderat kommersiell suksess og tjente inn 34 millioner dollar i USA.

## Medvirkende
* Sam Waterston: Sydney Schanberg
* Haing S. Ngor: Dith Pran
* John Malkovich: Alan Rockoff
* Julian Sands: Jon Swain
* Craig T. Nelson: Reeves

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Dith Pran

**Dith Pran** (1942–2008) var en fotojournalist best kjent som flyktning og overlevende fra det kambodsjanske holocaust igangsatt av kommunistregimet Røde Khmer. Han var hovedpersonen i den prisbelønnede filmen *[[Dødsmarkene (film)|Dødsmarkene]]* (hvor han ble spilt av Haing S. Ngor).

I 1975 ble Pran og *[[The New York Times]]*-reporteren Sydney Schanberg og den britiske journalisten Jon Swain værende i Kambodsja for å dekke hovedstaden Phnom Penhs fall til de kommunistiske Røde Khmer-styrkene. Schanberg, Swain og andre utenlandske journalister fikk lov å reise, men Pran ble ikke tillatt å forlate landet. Da Røde Khmer sendte kambodsjanere i slavearbeidsleirer måtte Pran tilbringe fire år med sult og tortur, hvor han ble vitne til det kommunistiske folkemordet, før han klarte å flykte til Thailand.

Fra 1980 arbeidet han som fotojournalist i *The New York Times*. Pran arbeidet for anerkjennelse av kambodsjanske holocaustofre. Han mottok Ellis Islands *Medal of Honor* i 1998 og var grunnlegger og president for The Dith Pran Holocaust Awareness Project. Han bodde med sin familie i New Jersey.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Dith Prans hjemmeside
Sydney Schanberg

**Sydney Hillel Schanberg** (født 17. januar 1934 i Clinton i Massachusetts i USA, død 9. juli 2016 i Poughkeepsie) var en amerikansk journalist, best kjent for dekningen av krigen i Kambodsja.

Hans bok *[[The Death and Life of Dith Pran]]*, som handler om hans assistent Dith Prans overlevelse av det kommunistiske folkemordet gjennomført av Røde Khmer, inspirerte filmen *[[Dødsmarkene (film)|Dødsmarkene]]*. I filmen spilles Schanberg av Sam Waterston.

Han vant Pulitzer-prisen i 1976, mens han arbeidet for *[[The New York Times]]*, for sin dekning av krigen i Kambodsja. Da han tok imot prisen erklærte han at han tok den imot på vegne av Dith Pran og seg selv.

Fra 1986 til 1995 var han redaksjonsmedlem og spaltist for *[[New York Newsday]]*. Han trakk seg fra stillingen som spaltist i *[[The Village Voice]]* i 2006 i protest mot ukeavisens nye ledelse.

## Bøker
* *The Death and Life of Dith Pran*. Penguin, 1980. ISBN 0-14-008457-6. 
* *The Killing Fields: The Facts Behind The Film*. London: Weidenfeld and Nicolson, 1984

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Greve in Chianti

**Greve in Chianti** er en liten by i vindistriktet Chianti nærmere bestemt i hjertet av distriktet "Chianti Classico" i regionen Toscana i Italia. Byen ligger ca. 30 km fra Firenze og 35 km fra Siena.

Byen ligger ved elven av samme navn – elven "Greve".

I sentrum av byen står en statue av Giovanni de Verrazzano som oppdaget New York havn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marija Gusakova

**Marija Ivanovna Gusakova** (russisk: Мария Ивановна Гусакова; født 2. februar 1931 i Rjazan oblast, død 8. mai 2022 i St. Petersburg) var en russisk langrennsløper. Hun bidro sterkt til Sovjetunionens kraftige dominans i kvinnelangrenn i 1960-årene.

Under OL 1960 i Squaw Valley vant hun gull på 10&nbsp;km langrenn og sølv på 3 × 5 km stafett.

Det ble mer edelt metall under Ski-VM 1962 i Zakopane &ndash; gull på 5&nbsp;km og 3 × 5 km stafett, samt sølv på 10&nbsp;km.

Under OL 1964 i Innsbruck kompletterte hun den olympiske medaljesamlingen ved å ta bronsemedaljen på 10&nbsp;km etter landslagskollegene Klavdija Bojarskikh og Jevdokija Meksjilo.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Douglas C-47 Skytrain

**[[Douglas Aircraft Company|Douglas]]** **C-47 ** eller **Dakota** var et militært transportfly som var utviklet fra  Douglas DC-3 passasjerfly.

## Historie

Under annen verdenskrig ble C-47 og modifiserte Douglas DC-3-ere brukt av de allierte styrker til transport av tropper, militært materiell og sårede soldater. 
Mer enn 10&nbsp;000 fly ble produsert i Long Beach og Santa Monica, California og Oklahoma City, Oklahoma.  C-47 spilte en viktig rolle i mange av USAs felttog, i Stillehavskrigen ikke minst de som foregikk i jungelen i Ny-Guinea og under Burma-krigen hvor C-47 (og den maritime versjon, R4D) alene gjorde det mulig for allierte tropper å slå den japanske styrken ved transport av mannskap og forsyninger, slepe glidefly og transport av fallskjermsoldater.

Under invasjonen i Normandie (Operasjon Overlord) ble  C-47 og varianten C-53 Skytrooper,  brukt av invasjonsstyrkene i et stort antall til transport av fallskjermsoldater og til å slepe glidefly som Airspeed Horsa.

Etter annen verdenskrig ble et stort antall C-47 solgt til sivile flyselskaper. Ombygget til passasjerversjonen Douglas DC-3 ble flyet brukt på de fleste vestlige flyselskapers nystartede ruter etter krigen.

335 skvadron på Gardermoen hadde lenge en C-47 som ble brukt til å fly Kong Olav V. Flyet hadde kjenningsbokstavene **BW-K**, som ble uttalt: *Bravo Whiskey King* (altså ikke *Kilo* som vanligvis brukes).

## Modellbetegnelser
* **C-47**  var den opprinnelige militære versjon av DC-3.
### Varianter
* **C-47A** – 
* **C-47B** – 
* **C-47D – 
* **C-48** til **C-52**:
* **C-53 Skytrooper**

=== Spesifikasjoner (C-47B) ===

==== Karakteristika ====
* **Mannskap:**  3
* **Lastekapasitet:**  28 soldater eller  4,7 tonn last
* **Lengde:**  19,43 m
* **Vingespenn:** 29,11 m
* **Høyde:** 5,18 m
* **Vingeflate:** 91,70 m²
* **Tomvekt:**  8&nbsp;225&nbsp;kg
* **Max takeoff vekt:** 14&nbsp;100&nbsp;kg
* **Motorer:**  2 × Pratt & Whitney R-1830|Pratt & Whitney Twin Wasp R-1830-90C, 14-cylinder stjerne, 1&nbsp;200 hk hver

==== Ytelse ====
* **Toppfart:**  360&nbsp;km/t
* **Marsjfart:**  257&nbsp;km/t (160&nbsp;mph)
* **Rekkevidde:**  2&nbsp;575&nbsp;km
* **Marsjhøyde:**  8&nbsp;045 m
* **Stigeevne:*' 345 m/min.

== Litteratur ==
* Francillon, René (1979). *McDonnell Douglas Aircraft Since 1920:  Volume I.* London: Putnam. ISBN 0-87021-428-4
* Yenne, Bill (1985). *McDonnell Douglas:  A Tale of Two Giants.'' Greenwich, CT: Bison Books. ISBN 0-517-44287-6

## Tilsvarende fly

C-46 Curtiss C-46 Commando

## Se også

Douglas AC-47 Spooky

## Eksterne lenker
* 
* The Assault Glider Trust
Antonov An-24

**Antonov An-24** (NATO-kallenavn **Coke**) er et passasjer- og transportfly produsert av ukrainske (tidligere sovjetiske) flyfabrikken Antonov. Det har 44 seter og er utstyrt med to turboprop-motorer.  Det ble flydd første gang i 1959, og har en rekkevidde på 2400 km og en marsjhastighet på 450 km/h. Over 1000 eksemplarer ble bygget og omtrent 300 er fremdeles i tjeneste, spesielt i Samveldet av uavhengige stater og i Afrika.

## Brukere

### Militært

* Afghanistan, Algerie, Angola, Aserbajdsjan, Bangladesh, Belarus, Bulgaria, Kambodsja, Kina, Kongo, Cuba, Tsjekkia (før 2005), tidligere Øst-Tyskland, Egypt, Guinea, Guinea Bisseau, Ungarn, Irak, Kasakhstan, Laos, Litauen, Mali, Mongolia, Nord-Korea, Polen, Romania, Russland, Slovakia, Somalia, Sudan, Syria, Ukraina, Usbekistan, Vietnam, Jemen

### Sivilt

* Aeroflot, Air Guinee, Air Mali, Balkan Bulgarian, CAAC, Cubana, Egyptair, Interflug, Iraqi Airways, Lebanese Air Transport, Lina Congo, Lot Polish Airlines, Misrair (Egyptair), Pan African Air Service,  Altyn Air

## Se også
**Delt utvikling:**
* An-26
* An-30
* An-32

**Lignende fly:**
* Xian Y-7

**Navnesekvensen til Antonov:**
An-12 -
An-14 -
An-22 -
**An-24** -
An-26 -
An-28 -
An-30

## Kilder
* Aviation.ru
* Airliners.net
* Dagbladet.no og VG.no

## Eksterne lenker
* 
* Bildegalleri og informasjon (engelsk)
Dawn (romsonde)

**Dawn** er en ubemannet romferd og et prosjekt i regi av NASA med den hensikt å studere dvergplaneten Ceres og asteroiden Vesta. Romsonden ble skutt opp 27. september 2007 og nådde Vesta i juli 2011. I september 2012 forlot Dawn banen rundt Vesta med Ceres som mål. Den nådde Ceres 6. mars 2015.

## Planlegging og gjennomføring
Dawn-prosjektet ble 2. mars 2006 utsatt av NASA på ubestemt tid på grunn av budsjett-overskridelser, men etter nærmere diskusjoner opplyste NASA 26. mars at det likevel blir et prosjekt. Den skulle etter planen skytes opp på 20. juli 2007, men etter flere utsettelser ble oppskytingen utsatt til september 2007 for ikke å komme i konflikt med oppskytingen av romsonden Phoenix på vei til Mars.

Dawn skulle ved en oppskyting i juli da passert Mars i februar 2010, før dens ankomst til Vesta i oktober 2011, med påfølgende omløp. Deretter var planen å forsøke å sende sonden videre til dvergplaneten Ceres med ankomst der ca. august 2016.

Oppskytingen fant til slutt sted 27. september 2007. Planen var at Dawn skal gå inn i bane rundt Vesta i august 2011. Den 5. september 2012 forlot Dawn banen rundt Vesta og satte kurs for Ceres, som den gikk inn i bane rundt 6. mars 2015.

## Vitenskapelige mål
Dawn sitt mål er å oppnå en forståelse av forholdene og prosessene som skjer i Solsystemets tidligste epoker. Dawn vil undersøke den indre strukturen, tettheten og homogeniteten til 1 Ceres og 4 Vesta, som har forblitt intakte siden de ble til. Dette vil skje gjennom målinger av masse, form, volum og rotasjonshastighet, ved bruk av bilder og gravitasjon.

Dawn vil finne Ceres' og Vestas elementære og mineralske sammensetning, for å bestemme deres utvikling, og sammenheng mot meteoritter. Dawn vil ta bilder av Ceres og Vesta for å bestemme deres historie av meteoritt-bombardement og tektonisk historie, og vil bruke gravitasjon, rotasjonshastighet for å beregne størrelsen på eventuelle kjerner, samt bruke infrarød og gamma-stråling spektrometer for å lete etter vannholdige mineraler.

## Referanser


## Se også
* Ceres
* Vesta

## Eksterne lenker
* Dawn sin hjemmeside
* NASA infoside om Dawn 
* Mission Status Center – Dawn
Peter Jacobsen

**Peter Jacobsen** (født 4. mars 1954) er en amerikansk golfspiller på PGA-touren og Champions-touren. Han er en av golfsportens mer farverike personligheter og er derfor populær blant publikum.

Jacobsen er født i Portland i Oregon, og studerte ved University of Oregon. Han ble profesjonell i 1976 og vant sin første turnering på PGA-touren i Buick-Goodwrench Open i 1980. Han har syv seire totalt, og den siste kom 23 år etter den første. Han har spilt i Ryder Cup to ganger, i 1985 og 1995.

På Champions-touren vant han en ''major''-turnering, U.S. Senior Open, det første året han deltok, i 2004. Året etter fulgte han opp med en ny *major*, Senior Players Championship.

Jacobsen har hatt to programmer på The Golf Channel: *Peter Jacobsen Plugged In* og *Peter and Friends*. Begge var diskusjonsprogrammer, men *Plugged In* hadde større variasjon og har hatt med band som Hootie and the Blowfish og Jacobsens eget band.  «Jake Trout & the Flounders» var et band Jacobsen («Jake») startet sammen med Mark Lye og Payne Stewart midt på åttitallet.

## Meritter
### PGA-touren
* 2003: Greater Hartford Open
* 1995: Buick Invitational of California; AT&T Pebble Beach National Pro-Am
* 1990: Bob Hope Chrysler Classic
* 1984: Sammy Davis Jr.&ndash;Greater Hartford Open
* 1984: Colonial National Invitation
* 1980: Buick&ndash;Goodwrench Open

### Champions Tour
* 2005: *[[Senior Players Championship]]*
* 2004: *[[U.S. Senior Open]]*

### Ryder Cup
* 1985, 1995

## Eksterne lenker
* 
*
Travelers Championship

**Travelers Championship** er en golfturnering på PGA-touren, som ble arrangert for første gang i 1952.

## Vinnere

## Eksterne lenker
* 
* Profil på PGATOUR.com
Demokratisk Kampuchea

**Demokratisk Kampuchea** var det offisielle navnet på Kambodsja, som da (og frem til 1989) het Kampuchea, fra 17. april 1975 til 7. januar 1979. Det ble brukt den tiden da Røde Khmer regjerte landet. Grunnleggelsen den 17. april 1975 kom som resultat av et statskupp, og dette gjorde slutt på den første kambodsjanske borgerkrigen gjennom at Røde Khmer-geriljaen tok makten fra Lon Nol-regimet.

Røde Khmer regnet seg som et kommunistisk parti. 

Demokratisk Kampuchea ble formelt opphevet etter at Vietnam okkuperte landet. Den ble erstattet av Folkerepublikken Kampuchea. Dette var også en kommunistisk stat, men var mindre despotisk.
Rocco Mediate

**Rocco Mediate** (født 17. desember 1962) er en amerikansk golfspiller på PGA-touren.

Mediate er født i Pennsylvania og studerte ved Florida Southern University før han ble profesjonell golfspiller i 1985. Han har slitt med ryggproblemer i flere perioder, og begynte tidlig å bruke lang putter. Han ble den første til å vinne på PGA-touren med lang putter da han tok førsteplassen i Doral&ndash;Ryder Open i 1991. Han tok en ny seier i KMart Greater Greensboro Open i 1993, men var deretter sykemeldt i lang tid på grunn av prolaps før han vendte tilbake til touren i 1996 med medisinsk unntaksrett.

Han tok nye seire på touren i 1999, 2000 og 2002, og arbeidet hardt for å forebygge ryggproblemene. I 2003 byttet han tilbake til vanlig putter.

## Meritter
### Seire på PGA-touren
* 2010: Frys.com Open 
* 2002: Greater Greensboro Chrysler Classic
* 2000: Buick Open
* 1999: Phoenix Open
* 1993: KMart Greater Greensboro Open
* 1991: Doral–Ryder Open

### Andre profesjonelle seire
* 2003: CVS Charity Classic (med Jeff Sluman)
* 2002: Franklin Templeton Shootout (med Lee Janzen)
* 1999: Callaway Pebble Beach Invitational

## Eksterne lenker
*
Fretex

**Fretex** er Norges største arbeids- og inkluderingsbedrift og bruktkjede. Fretex er en viktig del av Frelsesarmeen. Fretex ble etablert under navnet Elevator i Oslo i 1905.

Fretex består av:

* Fretex Jobb, som har som formål å bidra til at mennesker får og beholder arbeid.
* Fretex Miljø, som har som formål å bidra til et bedre miljø gjennom blant annet gjenbruk.
* Fretex International AS, som driver eksportvirksomhet av brukt tøy innsamlet gjennom de innsamlingssystemer som Frelsesarmeen i Norge og Frälsningsarmén, gjennom Myrorna, i Sverige har etablert, samt eksportere produkter som er produsert av andre selskaper / virksomheter som eies av Frelsesarmeen (Salvation Army) i Europa.

Årlig får ca 1700 mennesker jobb etter å ha deltatt i et jobbprogram i regi av Fretex Jobb. Programmene tilbys i samarbeid med NAV. Fretex finnes i de fleste norske fylker. Fretex har 3500 innsamlingsbokser og innsamling hos Posten og jobber etter prinsippene i avfallshierarkiet. Det er 40 Fretexbutikker, inklusiv en nettbutikk.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
IRIS-T

**IRIS-T** (**Infra Red Imaging System Tail/Thrust Vector-Controlled**)  er et flernasjonalt, tyskledet utviklingsprogram for et kortholds luft-til-luft-missil som erstatning for AIM-9 Sidewinder. Missilet er designet som et «skyt-og-glem»-våpen.

## Historie
Tidlig på 1980-tallet var Vest-Tyskland partner med Storbritannia i ASRAAM-programmer. Etter den tyske gjenforeningen satt Tyskland igjen med store lager av den sovjetiske AA-11 Archer, og konkluderte med at AA-11 sine egenskaper var alvorlig undervurdert. Spesielt var den høye manøvreringsevnen og den kraftige søkeren interessant. Dette gjorde at Tyskland stilte spørsmål ved visse aspekter av ASRAAM-programmet, spesielt mangelen på *[[thrust-vectoring]]* for å forbedre manøvrerbarheten.  Ettersom Storbritannia og Tyskland ikke kunne bli enige om et design for ASRAAM, endte det med at Tyskland i 1990 trakk seg fra prosjektet. Storbritannia fortsatte og ferdigstilte og produserte missilet.

I 1995 startet Tyskland et utviklingsprogram for IRIS-T sammen med Hellas, Italia, Norge, Sverige og Canada. Canada trakk seg senere ut.

Arbeidsfordelingen var som følger:
* Tyskland 46%
* Italia 19%
* Sverige 18%
* Hellas 13%
* Resten var delt mellom Canada og Norge.

I oktober 2003 kom Spania med som en innkjøpspartner med en bestilling på 700 missiler.

IRIS-T skal kunne monteres på ethvert fly som kan bære Sidewinder.

Det tyske luftforsvaret mottok første leveranse av missilet 5. desember 2005.

## Norske forhold
Missilet kom i bruk i Norge som erstatning for AIM-9L Sidewinder. Norge har handlet inn 150 stk noe som har kostet (inkludert hjelmsikte) 1,4 milliarder kroner fra 2005.

Iris-T var i bruk på F-16 inntil disse ble faset ut i 2022, men kan ikke brukes F-35-kampfly. Kampluftvernbatteriet i Hæren bruker missilene på ACSV G5 panservogner.

## Varianter
* IRIS-T: Luftavfyrt missil. Første variant som ble utviklet.
* IRIS-T SL: Bakkeavfyrt missil

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Buick Challenge

**Buick Challenge** var en golfturnering på PGA-touren som ble spilt fra 1970 til 2002. Den gjennomgikk flere navneendringer: *Green Island Open Invitational* (1970), *Southern Open Inviational* (1971&ndash;1989) og *Buick Southern Open* (1990&ndash;1994).

## Vinnere

## Eksterne lenker
* Profil på PGATOUR.com
Senior British Open Championship

**Senior British Open Championship** er en golfturnering for profesjonelle herrespillere over 50 år. Den arrangeres av Royal & Ancient Golf Club of St. Andrews og ble første gang spilt i 1987. Turneringen har offisiell status både på Champions Tour og European Seniors Tour, og ble i 2003 gitt status som ''major'' på Champions Tour (dog ikke med tilbakevirkendre kraft).

## Vinnere
Driving Lessons

***Driving Lessons*** er en britisk film fra 2006 hvor blant annet Rupert Grint spiller hovedrollen. Den handler om Ben (Rupert) som har problemer med moren sin, og vil bli voksen.

## Sammendrag
17 år gamle Ben Marshall (spilt av Rupert Grint) er sønn av Robert, en prest som er besatt av ornitologi. Hans dominerende mor Laura er opptatt av en rekke veldedige organisasjoner, samtidig som hun ignorerer familiens emosjonelle behov. Hun tvinger blant annet Ben til å utføre forskjellige oppdrag, til tross for at han ikke har noe bil han kan bruke. Til tross for hennes sterke religiøse tro, har Laura en affære med Peter, som spiller i et teater Laura er regissør for.

Laura nekter Ben å blant annet eie en mobiltelefon, eller omgås ungdommer på hans egen alder. Laura bruker kjøretimene hun har med ham, for å bli kjørt rundt til alle hennes affærer med Peter. Ben skriver dikt for Sarah, en jente han kjenner fra kirken, men hun avviser ham. Ben får en sommerjobb for å betale for Mr. Fincham, en psykisk syk pasient Laura har møtt. Ben svarer på en annonse fra Evie Walton, en alkoholiker og tidligere skuespiller. På leting etter noen som kan hjelpe henne i huset sitt, og kjøre henne til forskjellige avtaler, tilbyr hun stillingen til Ben.

En dag nekter Laura å la Ben reise sammen med Evie, men hun tar med seg Ben til en lang kjøretur før de overnatter ved en campingplass. Neste morgen kunngjør Laura at Ben må kjøre henne til en festival i Edinburgh, hvor hun har blitt invitert til å lese poesi. Der har Ben sin første seksuelle opplevelse sammen med Bryony, en ung kvinne som var med på å arrangerer festivalen. Ben finner endelig den indre styrken til å stå opp for seg selv. Hjemme igjen senere blir Ben forhørt av Laura, som mener Evie har "ødelagt" sønnen hennes. Evie kommer på besøk, men blir avvist av Laura. Ben oppdager dette, og går til Evies hus.

Laura har jevnlige problemer med Mr. Fincham, hvis mentale og psykiske tilstand stadig forverrer seg. Senere påstår Laura at Gud har snakket til henne, og sagt at hun burde skille seg fra Robert og stikke av sammen med sin elsker Peter. Etter råd fra Evie kjøper Ben et telt, og flytter inn i bakgården hennes. Robert forsøker å snakke med ham. Men Ben roper at Robert, ikke Laura, burde ha bedt om skilsmisse for lenge siden. Faren sier at han elsker sin kone, og han forsøkte å være trofast mot sin kone - selv om hans kone ikke var trofast mot ham.

Ben besøker Evie og forteller henne at han har planer om å flytte til Edinburgh, og skaffe seg høyere utdannelse. Evie er glad på hans vegne, selv om flyttingen betyr at Ben ikke lenger kan arbeide for henne. Ben leser et dikt for henne som uttrykker hans takknemlighet for vennskapet deres. Filmen avslutter med Ben, endelig fri, som går gjennom en park på vei hjem for å begynne å pakke før han skal flytte for seg selv til Edinburgh.

## Rolleliste

* Rupert Grint som Ben
* Julie Walters som Evie Walton
* Laura Linney som Laura Marshall
* Nicholas Farrell som Robert Marshall
* Michelle Duncan som Bryony
* Tamsin Egerton som Sarah
* Oliver Milburn som Peter
* Jim Norton som Mr. Fincham

## Eksterne lenker
*
Romsa

**Romsa** er en øygruppe i Bjoafjorden i Vindafjord kommune. Romsaøyene består av tre større og seks mindre øyer.

På Romsa har det bodd folk i minst 2000 år. Opp gjennom tidene har det bodd både lensmann og prest på øyene. Opprinnelig var øyene ett gårdsbruk, men fra 1840 ble det ni selvstendige gårdsbruk på øyene.  I 1865 var det bosatt 77 personer på Romsa.  Fra 1923 til 1944 var øyene egen skolekrets. Øyene hadde også dampskipsanløp og poståpneri.  Næringsgrunnlaget på øyene var jordbruk, fiske, håndverk og tømmerutskiping.  Rundt 1960 ble øyene fraflyttet, og hele øygruppen ble kjøpt og lagt ut til forsøksfelt for skogsfrøavl. Store deler av øygruppen ble da tilplantet med grantre.  Øyene endret dramatisk karakter da det meste av granskogen ble fjernet vinteren 1996–1997.  Hogstflaten er nå vokst til med gress og i samarbeid med Statsskog er målet å få tilbake den opprinnelege vegetasjonstypen på øyene.

I 1990 ble øygruppen sikret som offentlig friluftsområde. Siden har øyene vært en yndet utfartssted for båtfolket i Sunnhordland.  Rundt øygruppen er det muligheter til et rikt og variert sportsfiske. Langs hele vestsiden av Store-Romsa er det gode muligheter til stangfiske fra land.  Fra båt kan en ta stortorsken ved en av de mange fluene rundt øyriket. Øyene byr på mer enn fine badeviker, fiskeplasser og gode båthavner. Gamle bygninger og husruiner gjør øyene til et spennende sted for unge og voksne oppdagere. På *Haukelandstunet* står både våningshus, låve og eldhus. Gamle ferdselsveier er i dag gode turveier og stier. I 2000 ble Romsa naturreservat på østre del av Store-Romsa fredet.  Her finner en den største kristtornskogen i Norge.

## Romsa-kona og statsministeren
Slik Romsa ligger til midt i ferdselsåren hendte det at det kunne komme «både fant og fagnadmann» til gårds. Slik skjedde det en tid etter den første verdenskrig at det kom en yacht inn på havna på Romsa. To mann gikk i land og til et gårdstun, der de banket på. Kona på gården kom ut, og fremmed-karene hilste og spurte om de kunne få kjøpe melk. De gikk vel ikke kledt i bestedressen akkurat, for kona mønstret de noe skeptisk og spurte: «Ka slags rekafantar æ de?» Den ene flirte visst litt i skjegget, og svarte: «Han der er overlege Claus Hansen, og dette er statsminister Michelsen fra Bergen». «Statsminister Mikkelsen?» utbrøt konen, «han store frå 1905? A, kor du lyg'e». Men det skulle hun snart forvisse seg om mente hun. Hun gikk inn og så på et bilde hun hadde hengende på veggen. «Jau, det var nok same karen». Og melk fekk de, så mye de ville ha, og gikk sikkert fornøyd til sjøen igjen.

## Eksterne lenker
* Friluftsrådet
Erling Mæland

**Erling Dag Mæland** (født 1943) er pensjonert oberst i Frelsesarmeen i Norge. Han er fra Hauge i Klepp kommune rett nord for Bryne sentrum. Han er gift med Signe Helene Mæland. Han har tidligere vært leder for flere av Frelsesarmeens menigheter både i Norge og England, blant annet Torquay korps, Templet korps, Kristiansand korps og Stavanger korps.

Erling Mæland har vært sekretær ved verdenshovedkvarteret i London, rektor ved Frelsesarmeens offisersskole i Asker, avdelingssjef for forvaltning og økonomi ved Frelsesarmeens hovedkvarter i Oslo, samt vært leder for Vestre Divisjon i Stavanger 

Fra 2005 til 2007 var han sjefssekretær (nestleder) for Frelsesarmeen Norge, Island og Færøyene.

I 2007 ble han leder for Frelsesarmeens organisasjon i Danmark – *Frelsens Hær*. Han ble pensjonist høsten 2010, og bosatte seg på Jæren.

## Eksterne lenker
* Artikkel hos Frelsesarmeen.no
Stratovarius

**Stratovarius** er et finsk power metal-band. Bandet ble startet i 1984 under navnet **Black Water** av medlemmene Tuomo Lassila, Staffan Stråhlman og John Vihervä. I 1985 ble Staffan Stråhlman byttet ut med Timo Tolkki, og bandet skiftet navn til Stratovarius. Timo Tolkki ble den store skaperen og drivkraften i bandet: han både skrev sangene, spilte gitar og sang. Det var også han som brakte neoklassiske elementer med i musikken. Etter å ha gitt ut fire studioalbum skaffet Stratovarius seg en egen vokalist, Timo Kotipelto i 1995.

I slutten av 2003 forlot Timo Kotipelto og Jörg Michael bandet, etter uenigheter med Timo Tolkki. I 2004 ble det bestemt at bandet skulle opphøre, da Timo Tolkki slet med psykiske problemer. I januar 2005 ble det offentliggjort at bandet var sammen igjen uten forandringer i oppstillingen. Jari Kainulainen forlot fort bandet av personlige årsaker, men ble erstattet med Lauri Porra. I 2005 gav Stratovarius ut gjenforeningsalbumet *[[Stratovarius (album)|Stratovarius]]* som mottok blandede kritikker. Det eldste bandmedlemmet i Stratovarius, gitaristen Timo Tolkki, forlot bandet i 2008, og gav rettighetene til navnet og musikken over til Timo Kotipelto, Jens Johansson og Jörg Michael. Tolkki ble erstattet av Matias Kupiainen, og bandet har siden gitt ut albumene *[[Polaris (album)|Polaris]]* og *[[Elysium (album)|Elysium]]*.

Logoen til Stratovarius er en fransk lilje (fleur-de-lis).

## Medlemmer
### Nåværende medlemmer
* Timo Kotipelto – Vokal (1994–)
* Matias Kupiainen – Gitar (2008–)
* Jens Johansson – Keyboard, Piano (1995–)
* Jörg Michael – Trommer (1995–)
* Lauri Porra – Bassgitar (2005–)

### Tidligere medlemmer
* Timo Tolkki – Gitar (1985–2008), vokal (1985–1994)
* Jari Kainulainen – Bassgitar (1993–2005)
* Antti Ikonen – Keyboardist (1987–1996)
* Tuomo Lassila – Trommer (1982–1995), vokal (1982–1985)
* John Vihervä – Bassgitar (1982–1984)
* Jyrki Lentonen – Bassgitar (1985–1990)
* Sami Kuoppamäki – Trommer (1994)
* Staffan Stråhlman – Gitar (1982–1985)
* Anders Johansson – Trommer (for en liten periode i 2004, da Jörg Michael var ute av bandet)
* Katriina «Miss K» Wiiala – Vokal (for en liten periode i 2004, da Timo Kotipelto var ute av bandet)

## Utgivelser
### Studioalbum

### Konsertalbum

### DVD

### Samlealbum

### Musikkvideoer
* «Future Shock» (1989)
* «Against The Wind» (1995)
* «Black Diamond» (1997)
* «The Kiss Of Judas» (1997)
* «S.O.S» (1998)
* «A Million Lightyears Away» (2000)
* «Hunting High And Low» (2001)
* «Eagleheart» (2003)
* «I Walk To My Own Song» (2003)
* «Maniac Dance» (2005)
* «Deep Unknown» (2009)

## Referanser
 	 
 	

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* The Stratovarius Network
* Saana – Warrior of Light
Albert Lutuli

**Albert Lutuli** (født 1897 i Bulawayo i Sør-Rhodesia, død 21. juli 1967 i Groutville i Stanger, senere KwaDukuza, i Sør-Afrika) var en sørafrikansk lærer, prest og politiker.  

## Liv og virke
### Bakgrunn
Lutuli ble født i Sør-Rhodesia, der foreldrene da var kristne misjonærer. Mellom 1908 og 1909 kom han til Natal, til distriktet Vryheid, ettersom hans bror var der som tolk i forbindelse med syvendedagsadventistenes misjonsarbeid i denne regionen. Til å begynne med ble det ikke noen skolegang på ham, men moren grep inn og sendte ham til Groutville, hvor han begynte på misjonsskole. 

Han utdannet seg videre ved Adams College utenfor Durban, der han senere arbeidet som lærer, til han i 1935 ble valgt till zuluenes leder i Groutville, Natal. Han ble etter dette gjerne kalt *Chief Lutuli*.

### ANC-engasjement
I 1946 ble han medlem av Den afrikanske nasjonalkongressen, ANC. Han ble snart en ledende skikkelse. Luthuli formante den svarte befolkning til ro og tålmodighet. Selv ble han flere ganger fengslet og forvist for sitt politiske engasjement mot rasediskrimineringen. I en periode fikk han bare oppholde seg i hjembyen. 

De sørafrikanske styresmaktene mente at å være høvding og medlem i partiet utgjorde en interessekonflikt, og ba han oppgi det ene eller det andre. Da han nektet, tok de fra ham høvdingtittelen. En måned etter dette ble han valgt til president for partiet. Han fikk straks et reiseforbud, som varte totalt fire år.

Albert Luthuli var leder for ANC mellom 1950 og 1958, da organisasjonen ble forbudt i Sør-Afrika. Innen eksil-ANC ble han imidlertid regnet som leder frem til han døde i 1967. 

Lutuli var den første afrikaner som ble nominert til og fikk Nobels fredspris. Denne fikk han i 1960 for sin ikkevoldelige kamp mot apartheidregimet. Etter ham mottok tre sørafrikanere fredsprisen for den samme kampen; Desmond Tutu, og en kombinert pris til Nelson Mandela og Frederik Willem de Klerk.

Lutuli ble i 2012 posthumt tildelt Mapungubwe-ordenen i platina.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Luthulis tale da han mottok Nobels fredspris.
Autokefal biskop

En **autokefal biskop** (fra gresk, «eget (over-)hode») er en biskop (eller erkebiskop) som ikke er tilknyttet en større kirke eller er tilknyttet en mindre kirkejurisdiksjon. Uttrykket brukes nesten utelukkende om biskoper som innehar  en gyldig apostolisk suksesjon.  Normalt leder en slik biskop sin egen kirke; de fleste av disse kirkene ligger teologisk og liturgisk nær enten Den ortodokse kirke eller Den katolske kirke. En slik bispeordinasjon vil – dersom suksejonen er gyldig –  regnes som gyldig men irregulær av f.eks. Den romersk-katolske kirke.

I antikken var alle biskoper selvstendige, i prinsipp er dette fortsatt ortodoks kirkelære, selv om politiske omstendigheter innen Romerriket førte til større sammenslutninger som erkebispedømmer, metropolitanseter og patriarkater. Disse har en mer sivilrettslig status som ikke influerer på den enkelte biskops status som hyrde innen sitt eget geografiske område.
I antikken samarbeidet biskoper, erkebiskoper, metropolitter og patriarker gjennom lokalsynoder og økumeniske konsiler.

## Litteratur
* Database of Autocephalous Bishops (engelsk)
* http://orthodoxytoday.org/articles5/HilarionPrimacy.shtml
Maragogi

**Maragogi** er en by og kommune i delstaten Alagoas i nordøstregionen av Brasil.  Byen ble etablert i 1875 og ligger ved kysten, om lag 120 km. nord for hovedstaden Maceió og har om lag 24 500 innbyggere (2004).
 
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* http://www.aguadefuego.com
Io

**IO**, **Io** og **io** kan sikte til:
*Io (måne) &ndash; en av Jupiters måner.
*IO Interactive &ndash; Et dansk spillutviklerfirma.
*Io (mytologi) &ndash; En av Zevs' elskerinner i gresk mytologi.
*.io &ndash; Nasjonalt toppnivådomene for Det britiske territoriet i Indiahavet.
*Integrerte operasjoner en samlebetegnelse på nye IKT-støttede driftsformer i ​olje- og gass-næringen.
Operasjon Delfin

**Operasjon Delfin** var kodenavnet på en operasjon Kompani Linge gjennomførte under andre verdenskrig. Den har senere gitt navn til Heimevernets innsatsstyrke i distrikt HV-18 Varanger.

## SIS stasjon «Delfin»
Etter å ha gitt sitt viktige bidrag som SIS-agent i Alta til bekjempelsen av slagskipet «Tirpitz», måtte Torstein Raaby i 1944 rømme til Sverige. Han ble om høsten samme år satt inn i Øst-Finnmark hvor han først fra Sør-Varanger og senere fra Vadsø holdt London informert om hendelsene på dette frontavsnittet. Samarbeidet med russerne etter frigjøringen av Finnmark foregikk mye på deres premisser og SIS-stasjonen «Delfin» fungerte bl.a. som en sambandsmessig nødventil til London.

## Eksterne lenker
* Andøy Historielag om Torstein Raaby sin medvirkning til senkingen av «Tirpitz»
Munk (fugl)

**Munk** (*Sylvia atricapilla*) er en art i den tallrike slekten *[[Sylvia]]*, som inngår i sangerfamilien (Sylviidae). Arten består som fem underarter, hvorav nominatformen hekker i deler i Norge. På våre breddegrader regnes munken som en langdistansetrekkfugl, mens den er enten kortdistansetrekkfugl eller standfugl på sørligere breddegrader. 

## Biologi

Munken blir  lang og veier cirka . Vingespenn utgjør cirka . Fjærdrakten er mørkgrå på oversiden og varierende lysere grå på undersiden. Hos nominatformen har hannen ei distinktiv svart hette, mens hunnen har en rødbrun. Hetten kan imidlertid variere med underarten. Hos ssp. *heineken* er hele hodet og det øvre brystet sort. Det finnes i tillegg både lys og mørk fjærdrakt hos noen av underartene.

Munken forekommer i nesten hele Europa, nordover til Island, Midt-Skandinavia, Sør-Finland og Karelen. I Vest- og Sør-Europa er den en standfugl, mens i nord og østre Sentral-Europa en trekkfugl. I Norge hekker den nordover til Lofoten og trekker normalt sørover i september-oktober. Den kommer tilbake i april-mai. Enkelte fugler kan overvintre i Sør-Norge.

Arten er mest insekteter, men den kan også ete noe bær på høsten. Hekketiden varierer med utbredelsen. I sør og sentrale deler av utbredelsen er det vanlig med to årlige (vår og høst) kull. Arten foretrekker fuktig eller skyggerik skog med tett undervegetasjon, men kan også hekke i parker med frodig undervegetasjon. Reiret bygger paret lavt i tette busker. Det er som en halvåpen skål av gress, mose og røtter. Hunnen legger 2–7 egg, typisk 4–6, som ruges av begge foreldrene i 10–16 dager. Ungfuglene blir i reiret i 10–14 dager, men de blir matet av foreldrene en tid etter dette. Munken kan bli opptil 11 år gammel.

Sangen er kraftig og høylytt og ganske lik hagesangerens. Den begynner pludrende og blir siden melodisk. Kan iblant herme andre fugler. 

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Eisaku Satō

**Eisaku Sato** (佐藤榮作; *Satō Eisaku*) (født 27. mars 1901, død 3. juni 1975) var en japansk politiker.

Sato ble født inn i en gammel samuraifamilie. Han var før og etter andre verdenskrig ansatt i den japanske jernbanen. Han var leder av de olympiske leker i 1964 og ble statsminister samme år. Han var deretter statsminister til 1967, og deretter i ytterligere to perioder til juli 1972.

Han støttet USAs krigføring i Vietnam, men krevde at Okinawa ble tilbakeført til Japan. Tilbakeføringen skjedde, men USA beholdt sine militære baser på øya.

Han ble i 1974 tildelt Nobels fredspris sammen med Seán MacBride. Sato fikk prisen for sitt bidrag til å stabilisere forholdene i Stillehavsområdet og for å ha signert Ikkespredningsavtalen.

## Referanser


## Eksterne lenker
Stura di Lanzo

**Stura di Lanzo** er en 65 km lang elv i Piemonte, nordvest i Italia. Navnet *Stura* har sin opprinnelse i det keltiske *stur*, som betyr *å falle*.
Elven dannes av mange sideelver i nærheten av Lanzo Torinese. Selv er den en sideelv til elven Po, og renner inn i denne i byen Torino.
Seán MacBride

**Seán MacBride** (født 26. januar 1904, død 15. januar 1988) var en irsk politiker.

Han var sønn av John MacBride, som ble henrettet for sin rolle under påskeopprøret i 1916, og den revolusjonære feministen Maud Gonne. 

I 1930-årene var han med i IRA, men i 1939 forlot han organisasjonen for å drive politikk i mer parlamentariske former. Han grunnla det irske partiet Clann na Poblachta i 1946 og var utenriksminister fra 1948 til 1951. Ti år senere, i 1961, trakk han seg tilbake fra politikken og arbeidet som advokat. Etter hvert engasjerte han seg stadig sterkere i menneskerettighetsarbeid. Han var med i Amnesty International fra begynnelsen av, og var internasjonal formann der helt til 1974 da han ble leder av det internasjonale fredsbyrå i Genève.

I 1974 ble han tildelt Nobels fredspris sammen med Eisaku Sato.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Philip Noel-Baker

**Philip John Noel-Baker, baron Noel-Baker** (1889–1982) var en britisk politiker, diplomat, professor og friidrettsutøver.

Han ble født Philip Baker men byttet navn til *Noel-Baker* i 1943 etter hustruen siden 1915, Irene Noel. I 1912 deltok han, som Philip Baker, i OL for Storbritannia som mellomdistanseløper. I Antwerpen 1920 vant han en sølvmedalje på 1500 meter.

Etter første verdenskrig var han med i opprettelsen av Folkeforbundet som assistent for Robert Gascoyne-Cecil, som igjen var assistent til Eric Drummond, Folkeforbundets første generalsekretær. Han var også professor i internasjonal rett ved University of London fra 1924 til 1929 og foreleser ved Yale-universitetet 1933 til 1934.

Den politiske karrieren begynte i 1924 da han for første gang prøvde å bli valgt til Det britiske parlamentet for Labour. Det lyktes riktignok ikke før i 1929, og han tapte plassen igjen to år senere, men i 1936 tok han plassen tilbake og beholdt den helt til 1970.

Han ble tildelt Nobels fredspris i 1959, for sin langvarige bidrag til nedrustning og fred.

## OL-medaljer
* 1920  Antwerpen –  Sølv i friidrett, 1500 meter  Storbritannia

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Wilson Pickett

**Wilson Pickett** (født 18. mars 1941 i Prattville, Alabama, USA, død 19. januar 2006 i Virginia, USA) var en amerikansk R&B- og soulsanger. 

To av Picketts største hits var «Mustang Sally» og «In the Midnight Hour». Sistnevnte var hans gjennombruddslåt og var en sensasjon da den ble utgitt i 1965. Pickett ble i 1991 valgt inn i Rock and Roll Hall of Fame.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Dominique Pire

**Dominique Pire** (1910–1969) var en belgisk munk. Han kalte seg for Dominique Pire etter å ha avlagt munkeløftet i 1932.

Han etablerte i 1930 en organisasjon for å støtte fattige familier. Under andre verdenskrig arbeidet han som prest i forsvaret, og deltok i den anti-tyske motstandsbevegelse. Etter andre verdenskrig konsentrerte han seg om hjelpearbeid for flyktninger, etter å ha sett flyktningeleirene i Østerrike.  I løpet av 1950-årene opprettet han flere «Europeiske landsbyer» for flyktninger, og etablerte i 1957 en organisasjon som opprettet utviklingsprosjekter i andre deler av verden. I 1958 ble han tildelt Nobels fredspris for sin innsats for å hjelpe flyktninger i etterkrigstidens Europa.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Torfinn Sigurdsson Rike

**Torfinn Sigurdsson Rike** (født ca. 1000, død ca. 1065) var jarl på Orknøyene, og regnes som en av de mest energiske jarlene i øygruppas historie. Torfinn bodde trolig flere steder, men til sist på Birsay på nordvestre Mainland, hvor han også lot bygge en kirke og fikk anlagt et bispesete.

Torfinn var sønn av jarl Sigurd Lodvesson Digre og en datter av den skotske kongen Malcolm II. Han var gift med Ingebjørg Finnsdatter, datter av Finn Arnesson. Sammen med Ingebjørg hadde han sønnene Pål og Erlend, og han var farfar til den hellige Magnus Orknøyjarl og Håkon Pålsson.  

Ifølge sagaen fikk Torfinn Caithness (*Katanes*) som jarledømme etter sin morfar. Da faren Sigurd døde i 1014 ble jarledrømmet på Orknøyene delt mellom Torfinns (halv)brødre Sumarlide, Einar Vrangmunn og Bruse. Denne delingen ble begrunnet med at Torfinn allerede hadde Caithness. Torfinns krig med sine brødre pågikk fra 1018 (da Sumarlide døde, og Torfinn tok kontroll over hans tredjedel), til 1046, da Torfinn ble enejarl. Einar Vrangmunn ble ryddet av veien i 1020, og Bruse døde i 1034. Torfinns brorsønn Ragnvald Bruseson var samjarl med Torfinn fra sist i 30-åra til Torfinn drepte ham i 1046.

Som enejarl rådde Torfinn over et område «fra Tussaskjær (på Shetland) til Dublin», med Arnor Jarleskalds ord. Torfinn arbeidet aktivt for å holde dette riket samlet. Siden kong Olav II i 1021 skapte (midlertidig) fred mellom Torfinn og Bruse, hadde den norske kongen styrket sitt grep om jarldømmet på Orknøyene og de andre vesterhavsøyene. Torfinn hadde for sin del en dobbel lojalitet, i og med at han som jarl av Caithness også sto under den skotske kongen. 

Torfinn besøkte Norge i 1047 da Harald Hardråde hadde blitt enekonge. Senere, ca. 1049/1050, reiste Torfinn ifølge sagaen gjennom Europa fra Danmark til Roma, hvor han besøkte paven, trolig Leo IX, og fikk syndsforlatelse. Det må ha vært etter dette at han lot bygge en kirke på Birsay.

Ifølge sagaen ble Torfinn mindre av en hærkonge, og mer av en lovbygger etter Roma-ferden.

## Litteratur
*Narve Bjørgo. «Torfinn Sigurdsson Rike». I: *[[Norsk biografisk leksikon]]*, 2. utg., bd 9. 2005
*Orknøyingenes saga: – nettutgave
Asgeir Moberg

**Asgeir Moberg** (født 1956) er en norsk idrettsleder som først og fremst er kjent for å være speaker i idrettskonkurranser. Han har vært kommentator under en rekke nasjonale og internasjonale arrangement i blant annet langrenn, hopp, skiskyting, kombinert, sykkel, friidrett og orientering siden begynnelsen av 1980-årene. Han var blant annet speaker under OL på Lillehammer i 1994.

Har har også i flere år vært speaker under Artic Race of Norway.

Asgeir Moberg er fra Skjervøy i Troms, men bor nå i Bardu og representerer Bardu IL. Han arbeider for Norges Skiforbund og har tidligere vært aktiv langrenns- og orienteringsløper og trener i langrenn.

I 2024 som 68-åring syklet han hjem fra jobb – Oslo til Bardu, en tur på  kilometer.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Artikkel i avisa Fremover (web.archive.org)
Garanhuns

**Garanhuns** er en by og kommune i delstaten Pernambuco i nordøstregionen av Brasil. Byen er fødested for Brasils president Luiz Inácio Lula da Silva.

## Galleri

Fil:Garanhuns-pórtico.jpg|
Fil:Garanhuns-vista-geral.jpg|


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Garanhuns hos IBGE (en)
Neuengamme (leir)

:*For bydelen i Hamburg-Bergedorf, se [[Neuengamme]].*

**Neuengamme** var en konsentrasjonsleir i Neuengamme, bezirk Bergedorf i Hamburg i Tyskland, under den andre verdenskrig. Neuengamme er en av de få konsentrasjonsleirene i Tyskland hvor flertallet av bygningene er bevart, og stedet er i dag et museum. Leiren ligger 15 kilometer sørøst for Hamburg sentrum.

## Bakgrunn
Leiren var i funksjon fra 13. desember 1938 til 4. mai 1945 og hadde totalt 106&nbsp;000 fanger. Fangene var plassert i hovedleiren og 96 underleirer rundt om i Nord-Tyskland. Fangene kom fra 28 ulike nasjoner, blant dem russere (34&nbsp;350), polakker (16&nbsp;900), franskmenn (11&nbsp;500), tyskere 9&nbsp;200), nederlendere 6&nbsp;950), belgiere (4&nbsp;800) og dansker (4&nbsp;800). Det var også jøder fra lokalbefolkningen, kommunister, homoseksuelle, prostituerte, sigøynere, Jehovas vitner og mange andre grupper. Om lag 55&nbsp;000 døde grunnet de umenneskelige forholdene; hardt manuelt arbeid med svært lite mat, uhygieniske forhold og vold fra vaktene.

Arbeidet i hovedleiren besto hovedsakelig i produksjon av murstein. Dette inkluderte blant annet byggingen av en kanal for å transportere mursteinen fra leiren. Fangene måtte grave ut den tunge massen med primitive redskaper, og det ble ikke tatt noe hensyn til fangenes helse eller værforhold.

Tre av satellittleirene er også bevart som minnesteder. Dette er Bullenhuser Damm, Kritenbarg 8 og Suhrenkamp 98. Den første av disse er viet minnet om 20 barn som kom fra konsentrasjonsleiren Auschwitz, de ble offer for «medisinske eksperimenter». De ble myrdet den 20. april 1945 for å skjule spor etter eksperimentene. Den andre underleiren var fylt av kvinnelige fanger fra Łódź i Polen. Den tredje underleiren ligger ved Fuhlsbüttel fengsel. Deler av denne leiren huset kommunister, motstandere av regimet og andre grupper. Om lag 450 fanger ble myrdet her.

Neuengamme ble i mars og april 1945 brukt som transittleir for skandinaviske fanger som ble reddet av De hvite bussene.

Den 3. mai 1945 ble fartøyene «Cap Arcona», «Thielbek», «Athen» og «Deutschland IV» lastet med fanger fra leiren, slept ut fra kai og forlatt hjelpeløst drivende i Lübeckbukten – hensikten var å fjerne spor etter leiren. Allierte fly bombet og senket fartøyene. Om lag 8&nbsp;000 fanger druknet eller ble skutt på stranden av SS.

## Eksterne lenker
* Offisiell nettside for konsentrasjonsleiren Neuengamme (tysk)
* «Neuengamme», fra United States Memorial Holocaust Museum (USHMM) (engelsk)
* «Neuengamme», fra nettstedet jewishgen.org (engelsk)
Håkon Håkonsen (film)

***Håkon Håkonsen*** (eng. *Shipwrecked*) er en eventyrfilm fra 1990 regissert av Nils Gaup og med Stian Smestad i hovedrollen som Håkon Håkonsen. Den bygger på boka med samme navn, av Oluf Vilhelm Falck-Ytter. Filmen er spilt inn blant annet i Stillehavet, Spania, England og Norge, og var den mest påkostede norske filmen til da.

I tillegg til Norge, ble også filmen en suksess i utlandet, spesielt USA.

Filmen er spesiell av den grunn at først er alle scener med norsk lyd spilt inn for seg og deretter er de spilt inn med engelsk tale. Man har altså unngått feil i «lip sync» som kan oppstå ved tradisjonell lyddubbing, der for eksempel engelsk tale ikke passer overens med munnbevegelsene ved norsk uttale av samme ord.

## Handling
Filmens handling utspiller seg på midten av 1800-tallet og handler om Håkon Håkonsen som blir nødt til å dra på sjøen i en alder av 13 år, på grunn av dårlig økonomi i familien. Håkon lærer seg fort å bli sjømann, og opplever fremmede og spennende land, en brutal styrmann som viser seg å være både våpensmugler og sjørøver. På overfarten til Calcutta finner han en ung jente som er blindpassasjer. Dramatikken fortsetter når skuta forliser og Håkon befinner seg strandet på en øde sydhavsøy.

## Om filmen
;DVD utgivelsen
Filmen ble lansert på DVD i 2006. Både bilde og lyd ble fullstendig restaurert i forkant av denne utgivelsen.

## Rollebesetning
* Stian Smestad (født 1976) som Håkon Håkonsen
* Gabriel Byrne (Merrick) 
* Trond Peter Stamsø Munch (Jens) 
* Harald Brenna (Steine) 
* Louisa Haigh (Mary)
* Eva von Hanno (Håkons mor) 
* John Sigurd Kristensen (Skipslegen) 
* Frank Krog (Wernes) 
* Geo von Krogh (Sjøulk)
* Joachim Rafaelsen (Ole) 
* Kjell Stormoen (Kaptein Madsen) 
* Karl Sundby (Båtsmannen) 
* Bjørn Sundquist (Håkons far) 
* Knut Walle (Berg)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Anmeldelse hos Cinerama.no
Göran Lindblad

**Lars Göran Axel Lindblad** (født 1950) er en svensk konservativ politiker (Moderaterna) og tidligere riksdagsmann.

Han er utdannet tannlege, og var i 1993 varamedlem og i perioden 1997–2010 medlem av Sveriges Riksdag. Han satt i utenrikskomitéen og var varamedlem og senere medlem av Sveriges delegasjon til Europarådet

Lindblad har blitt særlig kjent utenfor Sverige for sitt arbeid for å få Europarådet til å vedta en fordømmelse av kommunismen. Som Europarådets *rapporteur* var han forfatteren av resolusjonsforslaget *Nødvendigheten av en internasjonal fordømmelse av de totalitære kommunistiske regimenes forbrytelser* som ledet til Europarådets resolusjon 1481.

## Referanser

 
 


## Eksterne lenker
* 
* 
* Riksdagen.se
* Need for international condemnation of crimes of totalitarian communist regimes