Alessandro Manzoni

**Alessandro Francesco Tommaso Manzoni** (født 7. mars 1785 i Milano, død 22. mai 1873 samme sted) var en italiensk forfatter. Hans mest kjente verk er den historiske romanen *[[I promessi sposi]]* fra 1825. Denne boken er også utgitt på norsk (nynorsk), under tittelen *Dei trulovade*.

## Liv og virke
### Oppvekst, utdannelse og giftermål
Han var av adelig slekt: Gjennom moren nedstammet han fra den høyt ansette Cesare Beccaria. Sin første undervisning fikk han i Lugano, men studerte hovedsakelig i Milano, hvor han bodde nesten hele sitt liv. Han var en stor beundrer av Giuseppe Parini og Vincenzo Monti, og Monti lærte han personlig å kjenne. Selv om han senere ble hans motstander i sine litterære synspunkter, opprettholdt han et vennlig forhold til ham.

I 1805 foretok han sammen med moren en reise til Paris, der han oppholdt seg i fem år. Her skrev han sitt første originale verk, diktet *In morte di Carlo Imbonati* (1806) og gjorde bekjentskap med flere av datidens kjente menn i Madame de Condorcets salong i Auteuil, blant annet Claude Fauriel, en fransk historiker og filolog. Her traff han også Jens Baggesen. Hans *Parthenais*, som Fauriel hadde oversatt, gjorde sterkt inntrykk på ham.

I 1808 giftet han seg i Milano med Enrichetta Blondel, datter av en rik bankier i Genève. Hun var opprinnelig kalvinist, men var gått over til katolisismen. Med hennes innflytelse ble Manzoni, som hadde vært en ivrig voltairianer, en troende katolikk.

Den første poetiske frukt av denne omvendelsen ble *Inni sacri*: *La Resurrezione*, *Il norne di Maria*, *Il Natale*, *La Passione*, utgitt i 1815, og *La Pentecoste* som utkom syv år etter.

### Deltagelsen i den nasjonale bevegelsen
Manzoni tok ivrig del i den nasjonale bevegelsen som førte til Italias samling, og han hyllet Joachim Murats dristige forsøk med den uferdige canzone *Il proclama di Rimini*, der han hevder at foreningen av Italia under én konge er det eneste middelet til landets frelse. Ved budskapet om Napoleons død på Sankt Helena skrev han oden *Il cinque maggio,* som vakte begeistring i og utenfor Italia. Den ble oversatt til tysk av Goethe og av Paul Heyse.

Skjønt Manzoni ikke direkte tok del i den litterære striden mellom klassisismen og romantikkens forkjempere, står han absolutt på romantikkens standpunkt. Men det er ingen tåkete, overspent mystikk med ham. Hans arbeider preges av nasjonale og historiske synspunkter. De to tragediene *Il conte di Carmagnola*, som foregår i 15. århundre, og *L'Adelchi*, som skildrer Karl den stores kamp med longobardene, er basert på grundige studier og forsynt med historiske noter. Hans forbilde var Shakespeare, og kravet om de tre enheter er ikke overholdt. Selv forklarer han årsakene til å bryte med de klassiske reglene i brevet til den franske kritikeren Victor Chauvet, *Sur l'unité de temps et de lieu dans la tragedie* (1823).

### Den historiske romanen ''I Promessi Sposi'' fra 1827
Allerede i 1821 hadde han begynt sin store historiske roman *I Promessi Sposi*, som utkom i 1827. Romanen behandler Milanos historie i det 17. århundre. Flere personer og episoder er historiske, som opprøret i Milano 11. oktober 1628 og pestens herjing av byen. Men de to hovedpersonene, Lucia og Lorenzo, og deres fantastiske opplevelser er dikterens egen oppfinnelse. I sine karakterskildringer og sin historiske fremstilling overgår han nesten sitt nærmeste forbilde, Walter Scott.

Da boken dukket opp, vakte den stor beundring og samtidig sterk kritikk. Det var særlig språkformen, med de mange lombardiske uttrykkene og vendingerne, kritikken gjalt. Og Manzoni, som så berettigelsen av kritikken, reiste til Firenze hvor han gjennomgikk boken språklig – med stor nøyaktighet, og etter 13 års arbeid utga han romanen på nytt (1840). I denne skikkelse kom *I Promessi Sposi* til å stå som norm for det italienske riksspråk. Samtidig med annen utgave utkom *La storia delta Colonna infame*, en historisk, kritisk studie.

Med unntak av korte opphold i Paris og i Firenze, levde Manzoni fra 1810 et tilbaketrukket liv i Milano. Han stod i nært vennskapsforhold til flere av tidens store menn, blant andre Giuseppe Giusti (1809-1850) og Massimo d'Azeglio (1798-1866), som ektet en av hans døtre. Det var til minne om Manzoni at Giuseppe Verdi skrev ferdig sitt *Messa di requiem* i 1874.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Hjemmeside for Manzonis hus og museum 
* 
* 
* Værker på italiensk fra ClassicItaliani.it
*