Tinkturer

**Tinkturer** er den felles betegnelsen på de farger, metaller og pelsverk som benyttes i våpenskjold og heraldikk.

Heraldikkens tradisjonelle farger er: Rødt, grønt, blått, svart og purpur. I tillegg kommer noen spesielle farger som er benyttet til visse tider i enkelte land. Engelsk, fransk og spansk har spesielle navn for de heraldiske farger.

Heraldikkens såkalte «metaller» er: Gull og sølv, som kan avbildes som gult og hvitt. 

Den tredje kategorien, det såkalte «pelsverk» er: Hermelin (røyskattskinn med haletipper) og gråverk (ekornskinn i stilisert mønster), samt andre dyreskinn som var – eller tenkes å være – festet på skjold.

Utenfor disse kategoriene kommer «naturfarge»: den fargen et vesen eller en ting har i naturen. Menneskelige skikkelser og legemsdeler kan ha hudfarge, dyr kan ha pelsfarge, fugler være hvite eller grå osv. Dette regnes idag ikke som god heraldikk i nye våpen, men forekommer i mange våpen fra tiden 1600–1900.

I våpenskjold kan skjoldbunnen, og alle typer figurer, ha alle typer tinkturer. En løve er ikke bare gull som er nærmest til pelsens farge (f.eks. Englands riksvåpen), men den kan også være blå (Danmarks riksvåpen), rød (Rødøys kommunevåpen, Skottlands riksvåpen), sølv (Løvenskiolds slektsvåpen) eller annet. 

I de faglig utformete våpenbeskrivelsene, «blasoneringene», brukes bare tinkturenes navn, uten noen nærmere presisering av mørk eller lys fargenyanse eller lignende. I vanlig heraldikk er tinkturene ikke bundet til spesielle fargenyanser, så lenge tinkturene framstår tydelige og ikke kan forveksles med andre tinkturer. Betegnelser som "mørk blå" eller "olivengrønn" forekommer, men de er ikke normale i blasoneringer av våpenskjold.  

For enkelte offentlige våpen kan det være fastsatt nøye spesifikasjoner av  tinkturnyansene. Grunnene til dette er antakelig for dels å spare utgifter, dels å binde brukerne til ensartede avbildninger. Dette er imidlertid ikke i samsvar med den variasjonsfriheten, innenfor nyansene, som har vært heraldisk tradisjon helt fra middelalderen. 

Tinkturer er i middelalderen og nyere tid avbildet som rene, klare valører. De enkelte tinkturene er også uten nyanseskiftninger i ett og samme våpen. Poenget er at det ikke skal være tvil om hvilke farger, metaller og pelsverk det dreier seg om. Særlig fra tiden ca. 1700–1900 finnes mange våpenavbildninger som avviker fra dette.

På 1600-tallet ble det utviklet et system av skravering med streker og prikker som angir tinkturene, når avbildningene er ensfarget, så som i segl og trykte bøker. Skraveringene kan virke forstyrrende på synsbildet og svekke den kunstneriske behandlingen av våpenmotivet. Derfor anbefales det å være forsiktig med bruken av skraveringene.

Våpen i skjold består i prinsippet bare av figurer formet som tinkturflater. Det vil si at figurenes form blir dannet av fargeflater som blir avgrenset av figurenes silhuett.

Heraldikkens såkalte «tinkturregel» sier i sin enkleste form at i våpen skal det *ikke være farge på farge eller metall på metall*. Denne regelen gir våpnene best kontrastvirkning og gjør dem best egnet som kjennetegn, men regelen har vært fulgt med vekslende konsekvens og har en del spesielle unntak. 

Pelsverk har til dels vært ansett å stå fritt i forhold til tinkturregelen, men i praksis kan de være tilpasset den. Hermelin er normalt hovedsakelig hvitt med små svarte figurer, og gråverk har et slag rutemønster av blått og hvitt.

Et heraldisk våpen skal primært gjengis i de tinkturer det er gitt (farger og metaller). Skulle våpenet av en eller annen grunn ikke kunne gjengis i farger skal fastlagte regler følges. Lyse tinkturer (metallene) gjengis i hvitt, og mørke (fargene) i sort. 

## Se også
* Regler for norske kommunevåpen

## Litteratur
*Gustav Storm: *Norges gamle [[Norges riksvåpen|vaaben]], farver og flag*, Christiania 1894
*Oluf Kolsrud: *[[Bergen]] bys segl, vaaben, farver og flag*, Bergen 1921
* C. M. Munthe: «Norske slegtsmerker», *[[Norsk Slektshistorisk Forening|Norsk slektshistorisk tidsskrift]]*, bind I, Oslo 1928, side 32 ff særlig side 38–40
*Hallvard Trætteberg: *[[landskapsvåpen|Fylkesmerker]]*. Forslag fra Norges Bondelags fylkesmerkenevnd, Oslo 1930
*Hallvard Trætteberg: *Norske [[landskapsvåpen|by-]] og adelsvåben*, utgitt av Kaffe Hag, Oslo 1933
*Hallvard Trætteberg: «Heraldiske farvelover», *Meddelanden från [[statsheraldiker|Riksheraldikerämbetet]]*, bind 7, Stockholm 1938
*Hallvard Trætteberg: *Borg i segl, [[mynt]] og våpen*, Oslo 1967
*Hallvard Trætteberg og C.G.U. Scheffer: «Heraldiska tinkturer», *[[Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder]]*, bind 6, spalte 469–473 
*Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976)
*Herman L. Løvenskiold: *Heraldisk nøkkel*, Oslo 1978
*Hans Cappelen og Knut Johannessen: *Norske kommunevåpen*, Oslo 1987
* Jan Raneke (redaktør): *[[Nordisk]] heraldisk [[terminologi]]*, Lund 1987 (med heraldiske faguttrykk på bokmål og nynorsk)
* Hans Cappelen: "Trættebergs "fargelover" ", *Våpenbrevet* nr. 95 juli 2015, Norsk Heraldisk Forening, Oslo 2015, side 22–23

**Utlandet**
* Poul Bredo Grandjean: *Dansk Heraldik*, København 1919 (bare dansk-norsk adelsheraldikk og i dag å anse som foreldet)
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy), side 7 og 86
* Carl-Alexander von Volborth: *Heraldry – Customs, Rules and Styles*, Dorset 1981, side 8–9
* Carl-Alex. von Volborth: *The Art of Heraldry*, Dorset 1987
* Magnus Bäckmark och Jesper Wasling: *Heraldiken i [[Sverige]]*, Lund 2001, side 14–17

## Eksterne lenker
*