open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jærhus

**Jærhus** er en type hus som blir regnet som typisk for Jæren i Rogaland fylke. Hustypen ble mye brukt frem til begynnelsen på 1900-tallet.  Etter hvert ble hustypen regnet som gammeldags, og mange slike hus ble revet for å gi rom for mer moderne typer.  Det finnes trolig bare litt over 100 jærhus igjen.  Få av disse er fra tiden før 1800, og få er tatt vare på i opprinnelig stil.

Husa ble bygget der landskapet kunne gi ly for vinden. Husa ble helst plasserte slik at vinden fra nordvest traff gavlen, der skuter av stein tok av for det verste.  En skut er et utbygg på den ene eller begge sider av huset, sjeldnere på husets langside (på jærhusene er skutene alltid bygd på kortveggene). En skut har gjerne skråtak og kunne bli benyttet som lagringsplass for torv vinterstid. Slik fikk en ekstra isolering mot naturkreftene.

Selve huset er gjerne bygget av tre, men med deler kledd med stein. Bordkledingen er gjerne liggende panel,- vestlandspanel. Slik liggende kledning gjør det lett å skifte ut enkeltbord nederst på veggen der de lett råtner i det våte klimaet (dette er umulig med stående kledning – hvorfor den også er blitt sagd av nederst, og denne nederdelen blitt erstattet med liggende bord)..

I eldre tider ble gjerne bordkledinga behandlet med tjære.  Senere begynne man å male med brun eller mørkerød husmaling. Fra ca. 1830 ble husene hvitmalte.  Hvitmaling var dyrt, slik at mange malte kun fasaden, en praksis kjent også fra mange andre steder i landet. Taket ble tekt med halm eller gress, og senere gjerne tegl eller skifer. De fleste jærhus er lave, med en og en halv etasje i høyden.  I tillegg til skutene har et typisk jærhus sâltak, inngangsdør med bislag i tillegg til bakdør noenlunde midt på huset.  Det er gjerne to vindu på hver side av inngangsdøren.

Begrepet jærhus ble først benyttet av samfunnsforsker Eilert Sundt i 1862.

## Eksterne lenker
* Jærmuseet om jærhus

## Litteratur
* Marta Hoffmann: *Jærhuset*, Norsk Folkemuseum 1943.
*  Torunn Måseidvåg: *Registrering av jærhus i Randaberg, Stavanger, Sola, Sandnes, Klepp, Time, Gjesdal, Hå,* Rapport utgjeven av Rogaland fylkeskommune og kommunane, 2000. 
* Ingebjørg Reigstad: *Jærhuset*, i Sjå Jæren Årbok for Jærmuseet 1997, s. 9 – 28.
* Eilert Sundt: *Om bygingsskikken på landet i Norge*, 1862.
Popol Ace

:*For mayamytologiens hellige bøker, se [[Popol Vuh]]*

**Popol Ace** (tidligere **Popol Vuh**) var et norsk progressivt rockeband i 1970-årene, startet under navnet **Arman Sumpe d.e.** rundt saksofonisten Reidar Arman Myhre (Wenche Myhres bror) og Pete Knutsen, Terje Methi og Thor Andreassen fra 1960-tallsbandet The Scavers. Vokalist var Jahn Teigen. De hadde suksess med låtene «All We Have Is the Past», «Queen of All Queens» og «Music Box». Bandet fikk Spellemannprisen i 1972 i klassen «Beste gruppe».

Bandet skiftet i 1973 navn til **Popol Ace** for å unngå konflikt med det tyske bandet Popol Vuh.

Gruppen spilte på Roskildefestivalen (1972), Kalvøyafestivalen (1972 og 1973) og Ragnarockfestivalen (1973 og 1974).

De medvirket i 1975 på vokalistens solodebut ''Teigen Synger Falsk''. Samtidig spilte de på plateseriene ''Treff'' og *[[Frem fra Glemselen]]*.

Popol Ace ble i 1976 engasjert som backingband under Melodi Grand Prix; hvor Teigen og Gudny Aspaas var vokalister. Albumet ''Stolen From Time'' ble samme år fremført i NRKs Studio.

Gruppen ga ut en LP til, *[[Curly Sounds]]* med Asbjørn «ASA» Krogtoft som vokalist, etter at Jahn Teigen sluttet for å satse på solokarriere. 

I 1994 gjennomførte Popol Ace, med Jahn Teigen som vokalist, en landsomfattende turne i forbindelse med utgivelsen av sampleplaten *[[Cat of 9 Tales – Best of 1972–78|Cat of 9 Tales]]*. De hadde også en gjenforening i 2003 i forbindelse med konserter arrangert sammen med KORK/Kringkastingsorkestret.

28. mai 2017 ble Popol Ace innlemmet i Rockheim Hall of Fame.

## Bandmedlemmer
*Jahn Teigen – vokalist (1971&ndash;1977, 1994, 2003)
*Pete Knutsen – gitar, keyboards (1970&ndash;1978, 1994, 2003)
*Arne Schulze – gitar (1971&ndash;1978, 1994, 2003)
*Terje Methi – bass (1970&ndash;1978, 1994, 2003)
*Thor Andreassen – slagverk (1970&ndash;1978, 1994, 2003)
;Tidl. medlemmer
*Pjokken Eide – fløyte og trombone (1970&ndash;1973)
*Asbjørn Krogtoft – vokal (1977&ndash;1978)
*Reidar Myhre - saksofon (1970&ndash;1972)
*Steinar Kristiansen - trompet (1970&ndash;1972)
*Fred Alvad - keyboard (1970&ndash;1972)

## Diskografi
**[[Popol Vuh (album)|Popol Vuh]]* (Polydor, 1972) (som Popol Vuh)
**[[Quiché Maya]]* (Polydor, 1973) (som Popol Vuh)
**[[Popol Ace (LP)|Popol Ace]]* (Polydor, 1974) tysk samleplate
**[[Stolen from Time]]* (Polydor, 1975) 
**[[Curly Sounds]]* (Polydor, 1978) 
**[[Cat of 9 Tales – Best of 1972–78]]* (Polydor, 1994) samleplate
**[[All We Have]]* (Universal, 2003) CD-boks
**[[Popoloddities]]* (2003)
**Silently Loud* (2019)
**It was 50 Years Ago Today* (2022)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Popol Vuh, *Ballade.no*
Likegyldighet

**Likegyldighet** er et dikt av Martin Niemöller (1892–1984), som var en fremstående tysk teolog og luthersk prest. Uttalelsen, som senere er publisert som et dikt ble trolig formulert i 1946 inspirert av et besøk i konsentrasjonsleiren Dachau hvor Niemöller hadde vært fange 1941–1945.
 
Niemöller gav flere versjoner av diktet i løpet av etterkrigstiden hvor ulike grupper ble nevnt. Versjonen fra 1946 nevnte 1. kommunistene 2. uhelbredelig syke 3. jødene / Jehovas vitner (avhengig av versjon) 4. personer i naziokkuperte land. I 1976 ble den nyeste versjonen formulert, da var gruppene 1. kommunistene 2. fagforeningsfolk 3. sosialdemokrater 4. jøder. En versjon av diktet som ble lest høyt i den amerikanske kongressen av Howard Samuels i 1968 gjorde diktet kjent i USA. Her ble følgende grupper nevnt: 1. Jøder 2. katolikker 3. Industri- / fagforeningsfolk 4. Protestantiske kirke. 
 
## Diktet

## Et element av selverkjennelse
Pastor Niemöller så slett ikke tingene så tydelig ved begynnelsen av Hitler-tiden, slik at diktet også har et kraftig element av selvkritikk. Historikeren Ger van Roon skriver om Niemöller anno 1933: «Han var den gang enda ikke noen bitter fiende av nasjonalsosialismen».  Og man kunne gå lenger enn som så: Martin Broszat har påvist at når de senere så kalte «bekjennende pastorer» til å begynne fikk så stor oppslutning, så var det for de som grunninnstilling bejaet omslaget av 1933, og bare tok stilling mot bestemte strømninger innen den nasjonalsosialistiske bevegelse. 

## Referanser
Fiskerkapellet

**Fiskerkapellet** på Maihaugen er den eneste bevarte laftede kirkebygning fra middelalderen i Norge. Den er oppført i 1459, og stod trolig opprinnelig ved Øyra ved Gudbrandsdalslågen i Fåberg, Innlandet fylke. 

## Historikk
Ifølge en latinsk innskrift på veggen er kapellet innviet på St Lambertus' dag i 1459 til ære for jomfru Maria og Olav den hellige, konge og martyr, av biskop Gunnar på Hamar, som også hadde grunnlagt kapellet. Bispestolen hadde eierinteresser i lågåsildfisket som foregikk i området hver høst, og kapellet kan ha vært en måte å hevde biskopens økonomiske interesser på.

Kapellet er et rektangulært rom, der koret er like bredt som skipet. Det er laftet av smått tømmer, der stokkene er margsprengt for å hindre sprekkdannelser. Mellom stokkene var det opprinnelig brukt rødt ullstoff som tettingsmiddel i stedet for den vanlige mosen.

På kapellets fire vegger er det skåret inn tolv innvielseskors, tre på hver vegg.

Etter reformasjonen ble kapellet flyttet til prestegården i Fåberg, der det ble brukt som stabbur. I 1896 kjøpte Anders Sandvig kapellet, og det ble da flyttet til hans private samling på Lillehammer. I 1903-4 ble det flyttet til Maihaugen. På Maihaugen er det flyttet to ganger, og det har stått ved Breisjøen siden 1937. Kapellet har i dag et middelaldersk steinalter, der alterplaten er det gamle alteret fra den gamle stavkirken på Lillehammer, som ble revet tidlig på 1700-tallet.

## Den latinske innskriften

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Maihaugens nettsted om Fiskerkapellet
* Mariakirken.net om Fiskerkapellet
*
Michael Rosenbaum

**Michael Rosenbaum** (født 1972) er en amerikansk skuespiller. Han vokste opp i Newburgh i Indiana og på highschool var han aktiv når det gjaldt drama og teater. Etter eksamen flyttet han til New York hvor han fikk rollen for off-Broadway og små indiefilmer. Dette ledet til opptredener på *Late Night with Conan O'Brien* med en sketch kalt «The Amsterdam Kids». Han ble vanlig å se på Torn Arnolds show *The Tom Show*, og senere fikk han rollen som Jack på *Zoe, Duncan, Jack & Jane*. Han spilte Lex Luthor i TV-serien *[[Smallville]]*, men bestemte seg for å gi seg fra rollen for å prøve seg i andre prosjekter. Han returnerte imidlertid som Lex for to episoder i seriens siste sesong, for å være med på å sluttføre historien.

## Filmografi
;Filmer
* *[[Two-Legged Rat Bastards]]* (2011) – Unge Eddie
* *[[Father of Invention]]* (2010) – Eddie
* *[[Ghild]]* (2010) – Brauly Gullivan
* *[[Untitled Family Pilot]]* (2009) [TV-film] – Derek
* *[[Fudgy Wudgy Fudge Face]]* (2009) – Carly Carl
* ** (2008) [rett på DVD] – Tanthalas 'Tanis' Half-Elven (stemme)
* *[[Kickin it Old Skool]]* (2007) – Kip
* *[[Racing Stripes]]* (2005) – Ruffshodd (stemme)
* *[[Cursed]]* (2005) – Kyle
* *[[Bringing Down the House]]* (2003) – Todd Gendler
* *[[Special]]* (2003) – Fred Molinski
* *[[Poolhall Junkies]]* (2002) – Danny
* *[[Sorority Boys]]* (2002) – Adam / Adina
* *[[Rave Macbeth]]* (2001) – Marcus
* *[[Sweet November]]* (2001) – Brandon / Brandy
* *[[Eyeball Eddie]]* (2001) – Skelley
* *[[Batman Beyond: Return of the Joker]]* (2000) [rett på DVD] – Stewart Carter Winthrop III / Ghoul (stemme)
* *[[Urban Legend]]* (1998) – Parker Riley
* *[[The Day I Ran Into All My Ex-Boyfriends]]* (1998) – Bart
* *[[1999 (film)|1999]]* (1998) – Brick
* *[[Midnight in the Garden of Good and Evil|Midnatt i det gode og ondes hage]]* (1997) – George Tucker
* *[[The Devil & the Angel]]* (1997) – The Devil

;TV-serier
* *[[Smallville]]* (2001–2011) – Lex Luthor (155 episoder)
* *[[Justice League]]* (2001–2006) – Wally West / The Flash (54 episoder)
* *[[Zoe, Duncan, Jack & Jane]]* (1999–2000) – Jack Cooper (24 episoder)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Jærhøns

**Jærhøns** er den eneste gjenlevende norske landrasen av høns. Rasen stammer fra Jæren, og ble reddet fra utrydding en gang på begynnelsen av 1900-tallet. Jærhøns bevares i dag ved Genbanken for fjørfe ved Hvam videregående skole, og er i tillegg en populær hobbyrase. 

## Kjennetegn ved Jærhøns
Jærhøns tilhører de lette hønserasene. Hanen veier omtrent 2 kg og høna veier omtrent 1,75 kg. Fjærdrakten finnes i to varianter: Mørke Jærhøns (MJ) og Lyse Jærhøns (LJ). Begge variantene har lysebrune fjær rundt hals og hode, med mørk skifergrå stripet eller spraglet fjørdrakt på rygg, bryst, vinger og halefjær. Forskjellen er at MJ er stripet skifergrå og mørkegrå på dunen på bak-/undersiden av kroppen, mens LJ har lysebrun dun på dette stedet. Hanene er hovedsakelig hvite i fjørdrakten i begge varianter, med noe brunt på ryggen hos haner av MJ. 

Skallfargen på eggene er hvit hos LJ, og kremfarget hos MJ. Eggene veier omtrent 55 gram (lavere eggvekt for unge høns; høyere for eldre høns) – altså relativt store egg i forhold til kroppsvekten. Jærhøns har kjønnsvisende kyllinger som dagsgamle og de begynner å verpe ved ca. 5 måneders alder, og verper rundt 160 egg i året.

## Adferd og instinkter
Jærhøns er en kvikk og årvåken rase. De er ofte nervøse rundt mennesker, og det er vanskelig å få dem håndtamme (i motsetning til dverghøns og mellomtunge raser). Jærhøns er svært ivrig fôrsøkende, og i sommerhalvåret kan de finne mesteparten av sin egen føde selv. De verper imidlertid mye bedre hvis de får tilskudd av helkorn, f eks havre og hvete, evt havre og bygg. I vinterhalvåret bør de få kraftfôr med vitamin- og mineraltilskudd. 

Instinktet for ruging er helt bortfalt i dagens Jærhøns; det ble sannsynlig avlet bort en gang i første halvdel av 1900-tallet.

I likhet med andre lette hønseraser er Jærhøns flinke til å fly. Jærhøns tar seg lett opp på vagler to meter over bakken. En skremt høne kan ta 10 til 20 meters horisontal flukt. Det er med andre ord en kostbar rase å gjerde inn, sammenlignet med f eks dverghøns eller mellomtunge raser.
Isumkapellet

**Isumkapellet** er et kapell fra 1912 på Maihaugen i Lillehammer kommune, Innlandet fylke.

## Bygningens historie
Skriftlige kilder fra 1700-tallet forteller om at det i middelalderen skal ha vært et kapell på garden Isum i Sør-Fron. Maihaugens grunnlegger Anders Sandvig mente det var dette kapellet han fant restene av da de fant en låve med rester av eldre malt dekor på Isum. Med støtte fra Lillehammers kvinner i forbindelse med innførelsen av kvinnelig stemmerett ble denne bygningen kjøpt inn til museet og rekonstruert som et kapell. Spor i materialene ga grunnlaget for byggingen av et tårn i hjørnet. Tårnets øvre utforming var ukjent, og gamle klokkestøpuler ble brukt som forbilde.

Privatkapeller, såkalte høgendeskirker, var utbredt i middelalderen. I Fron kan det ha vært så mange som omkring ti stykker. Det var et slik privatkapell Anders Sandvig mente han rekonstruerte, og kapellet ble satt opp i nærheten av garden Bjørnstad for å gi et bilde på at en gard av denne størrelsen kan ha hatt privatkapell.

Senere undersøkelser med dendrokronologisk testing har vist at bygningen er oppført omkring 1630. På denne tiden er det utenkelig at det har vært oppført som et kapell. Derimot var garden bolig for fogden i Gudbrandsdalen og andre høystatuspersoner i datidens samfunn. Den flotte malte dekoren innvendig i bygningen er akantusranker, malt med hvit farge med svart kontur. Denne dekoren må være malt noe senere, tidligst omkring 1680. Det er ting som tyder på at denne bygningen opprinnelig har vært en del av et langloft, et toetasjes loft med to rom i hver etasje. Sannsynligvis har dette vært andre etasjen, som er den delen av et loft som har vært oppholdsrom.

## Bygningen som kapell
Ved gjenreisningen av bygningen på Maihaugen ble bygningen rekonstruert som et kapell, der det ene rommet har den malte dekoren og er gjenskapt som kor. Det er åpent inn til siderommet, som ble satt i stand som skip.

Kapellet er utstyrt med alter, døpefont og prekestol. Det er ukjent hvor disse kommer fra.

En innelukket kirkestol er et pulpitur som opprinnelig har stått i Ringebu stavkirke.

Kapellet er ikke innviet som kapell, og har kun vært brukt til kirkelige handlinger et fåtall ganger siden oppførelsen i 1912.

Kapellet ble i 1923 brukt som modell for oppførelsen av Skrukkeli kapell i Hurdal.

## Litteratur
* *Maihaugen. Nøkkelen til friluftsmuseet*. Lillehammer 2005.
Air Combat Command

**Air Combat Command** (**ACC**) er en av 10 hovedkommandoer i det amerikanske flyvåpenet. 

Air Combat Command var opprinnelig kjent som «den taktiske luftkommando», og er ansvarlig for jagerflyene i det amerikanske flyvåpenet.
## Eksterne lenker
*
Nelaug stasjon

**Nelaug stasjon** er en jernbanestasjon som ligger på Sørlandsbanen i Åmli kommune. Stasjonen er plassert sørøst for innsjøen Nelaug. Stasjonen er en forgreningsstasjon, hvor Arendalslinjen og Sørlandsbanen møtes. Passasjerer som reiser mellom Arendal og stasjoner på Sørlandsbanen må bytte tog på Nelaug. 

Fra 1910 var Nelaug stasjon på den (opprinnelig smalsporede) Treungenbanen som dette året ble åpnet til Åmli. I 1935 stod Sørlandsbanen ferdig fra Oslo til Nelaug. Stasjonen ble da flyttet en kilometer sørover. Samtidig hadde nedre del av Treungenbanen fått normalspor. Fra 1935 til 1938 ble dermed Arendal foreløpig endestasjon for Sørlandsbanen slik Kragerø hadde vært fra 1927 til 1935. I 1938 ble strekningen fra Nelaug til Kristiansand åpnet. 26. september 1948 ble strømmen satt på fra Neslandsvatn til Nelaug og 01. juni 1949 videre til Kristiansand. Stedet har ofte store snømengder. Vanlige lokomotver i damptiden var type 18, type 30 og type 63. 

Den øvre del av Treungenbanen ble nedlagt i 1967. 

Hele det lille lokalsamfunnet på Nelaug var bygd opp omkring togdriften ved stasjonen. Stasjonen er fortsatt betjent av togekspeditør, og lokalsamfunnet på Nelaug har eget nettsted og dagligvarebutikk. 

Nelaug var i årtier uten veiforbindelse, noe som gjorde stedet avhengig av togforbindelsen.


NelaugStasjonOkt2021-2.jpg|Tre blå Go-Ahead-tog møtes på Nelaug. Tog til Arendal har fast plass i spor 3. I spor 2 står tog til Kristiansand og Stavanger, og i spor 4 ekspresstoget til Oslo. 
Nelaug stasjonsbygning.jpg|Stasjonsbygningen på Nelaug, mars 2025
Nelaug vr-1.jpg|Venterommet på Nelaug


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker

* Side om lokalsamfunnet
*
Radhanitter

**Radhanitter** (også kalt radanitter, hebraisk entall. **רדהני** *Radhani*, flertall **רדהנים** *Radhanim*; arabisk **الرذنية** *ar-Raðaniyya*) var i middelalderen jødiske handelsreisende. Begrepet er ikke ofte brukt i litteraturen fra denne perioden, så det er uvisst om begrepet refererte til et laug, en klan, eller om det ble brukt generelt om de jødene som reiste til Eurasia for å handle med varer. 

## Etymologi
Man kjenner ikke nøyaktig betydningen av ordet *radhanitt*, men flere løsninger er foreslått. Mange vitenskapsfolk, som Barbier de Meynard og Moshe Gil, mener det refererer til et distrikt i Mesopotamia, som het «Radhan-landet» i arabiske og hebraiske tekster fra denne perioden. Andre framhever at senter for radhanittene var byen Ray (Rhages) i Persia (dagens Nord-Iran), og at navnet stammer derfra. Andre, som Cecil Roth og Claude Cahen, påstår det samme om Rhônedalen i Frankrike, som heter *Rhodanus* på latin. Disse argumenterer med at senter for radhanittenes aktivitet trolig var i Frankrike siden alle deres handelsruter startet her. Atter andre hevder at navnet stammer fra de persiske ordene *rah*, «vei, måte», og *dān*, «en som vet», slik at betydningen blir «en som kjenner veien».

## Aktiviteter
Deres aktiviteter er dokumentert av blant annet ibn Khordadbeh, i *[[Boken om Veier og Kongedømmer (ibn Khordadbeh)|Boken om Veier og Kongedømmer]]*, skrevet ca. år 870. Han beskrev radhanittene som sofistikerte og mangespråklige. 4 handelsruter er framhevet i boken, alle starter i Rhône-dalen i Frankrike og går til Kina. De handlet varer som var sikre og få solgt, og som lot seg frakte over slike lange avstander, som krydder, parfyme, smykker og silke. De skal også ha fraktet med seg oljer, røkelse, våpen av stål, pels og slaver (særlig slavere).

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
*
Danske landhøns

**Dansk landhøns** er en hønserase opprinnelig fra Danmark. Rasen egner seg ofte som hagehøns. Den er sterk, nøysom og livlig. De er veldig flittige til å lete etter mat.

De er gode til å flyge og ikke særlig sky. De er gode eggleggere, eggene er hvite og veier minst 55 gram. Vanlig vekt er ca. 2,00 kilo hanner og 1,75 kilo for hunner.
Nordre Ål kirke

**Nordre Ål kirke** er fra 1994 i Lillehammer kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i betong og tre og har 600 plasser.

## Referanser


## Kilder
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* Byggesteiner - Beskriver kirkens plass i omgivelsene
* Lillehammer kirkekontor
Genève-konferansen (1954)

**Genève-konferansen** (26. april – 21. juli 1954) var en fredskonferanse avholdt med sikte på å få avsluttet stridighetene i Fransk Indokina og Korea. 

Konferansen ble innkalt av Frankrike, USA, Storbritannia og Sovjetunionen. Det deltok ni land, og i tillegg til de nevnte var det Folkerepublikken Kina, Den demokratiske republikken Vietnam (Nord-Vietnam), Laos, Staten Vietnam (Sør-Vietnam) og Kambodsja. Staten Vietnam og USA deltok ikke direkte i forhandlingene men opptrådte som observatører. 

## Forhandlingene om Koreahalvøya
Den første delen av konferansen (26. april – 15. juni) behandlet konflikten i Korea, men intet gjennombrudd skjedde. Ingen av partene ville gi etter og oppdelingen i Sør-Korea og Nord-Korea langs den 38. breddegrad forble slik den var.

## Forhandlingene om Indokina
I den andre delen av konferansen (8. mai – 21. juli) var det forhandlinger for å få avsluttet krigen i Indokina. Disse forhandlingene startet dagen etter at Frankrike led nederlag i slaget ved Dien Bien Phu.  

Resultatet ble at Kambodsja, Vietnam og Laos ble anerkjent som selvstendige stater. Den førte også til en deling av Vietnam i henholdsvis Nord- og Sør-Vietnam langs den 17. breddegrad.

Det ble inngått våpenhvileavtale for Laos, Kambodsja og Sør-Vietnam.  Frankrike undertegnet på disse landenes vegne. 

Avtalen innebar en storstilt militær og sivil omgruppering. Viet Minh-soldater reiste nordover, og kanskje så mye som en million mennesker sørover. Av disse var 75 % katolikker. 

Slutteriklæringen innebar at det skulle holdes valg i 1956. Valget skulle overvåkes av en internasjonal kontrollkommisjon. Valget ble avlyst etter at begge parter brøt fredstraktatens bestemmelser, blant annet gjennom oppbygging av de militære styrkene. 

USA overtok etter franskmennene som politisk støtte for Ngô Đình Diệm som da etablerte seg som statsminister i den sørlige delen av landet, kalt Republikken Vietnam. Geriljaaktivitetene i sør ble trappet opp, og amerikanske militære rådgivere fortsatte sin virksomhet i etableringen av Sør-Vietnams hær. Situasjonen utviklet seg videre til Vietnamkrigen.

## Se også
### Korea
* Koreas historie
* Koreakrigen
* Liste over kriger Sør-Korea har deltatt i
* Liste over kriger Nord-Korea har deltatt i

### Indokina
* Vietnams historie
* Første indokinesiske krig
* Vietnamkrigen
* Liste over kriger Vietnam har deltatt i etter 1945
## Referanser
Malnesberget

**Malnesberget** er et 529 meter høyt fjell ved gården Malnes i Bø i Nordland. Fjellet kan bestiges fra Malnes ca. 500 meter nord for Tussen. På toppen av fjellet finnes det en varde med loggbok i.

## Referanser
Trollan

**Trollan** er et fjell i Bø kommune i Vesterålen i Nordland. Det ligger mellom Nykvåg og Hovden og har to topper, hvorav den høyeste er 543 meter over havet.

## Referanser
Solveyg W. Schafferer

**Solveyg Waltrude Schafferer-Sigerius** (født 1928) er en norsk billedhugger.

Schafferer er født i Ludwigshafen am Rhein i Tyskland, med norsk mor og østerriksk far. Hun bodde i Innsbruck frem til hun var ti år gammel, før *[[Anschluss]]* gjorde at familien flyttet til Trondheim i 1939.

Hun er utdannet fra Kunstskolen i Trondheim (1948–1950) og Statens kunstakademi (1951–1955). Hun er også *cand.philol.* fra Universitetet i Oslo i religionshistorie (1990–1998). Hun debuterte på Høstutstillingen i 1951.

Hun fikk Statens 3-årige arbeidsstipend 1972–1974 og Statens garantiinntekt for kunstnere fra 1977. 

Schafferer har bodd i kunstnerboligene Trolltun på Bøler i Oslo siden byggingen i 1959, og har der også sitt atelier.

## Verker (utvalg)

* 1958: «Fiolinpiken», helfigur statue i skolegården til Veitvet skole. Statuen ble donert av Olav Selvaag da skolen sto ferdig.
* 1960: «Pike i strandkjole», Atla, Moss (avduket i 1961)
* 1973: «Skolebarn», to barn i helfigur, statue i skolegården til Vestli skole.
* Byste av Folke Bernadotte i Djurgården, Stockholm.
* «Gutten med trillebåren», plassert på Vestlitorget der han står vendt mot solen. Innkjøpt av Selvaagbygg A/S og avduket i 1977.
* 2008: «Afrikansk bestemor», Bekkestua Boligsameie, Bærum
* 2020: «Den bedrøvelige hjemturen», Økern, Oslo

## Separatutstillinger (utvalg)
* 1957: Galleri Paletten, Oslo
* 1958: Kunstnernes Hus, Oslo 
* 1966: Studenterlunden, Oslo – Månedens skulptur, Norsk Billedhoggerforening (NBF) 
* 1974: Kunstnerforbundet, Oslo 
* 1988: Rauland Kunstforening, Rauland
* 1992: Fylkesmuseet for Telemark og Grenland, Skien 
* 1992: Fossekleiva brukssenter, Svelvik
* 2000: Førde – gjesteutstiller, jubileumsutstilling
* 2004: Spikersuppa, Oslo – Månedens skulptur, NBF
* 2006: Oslofjorden rundt – Månedens skulptur, NBF

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Søre Ål kirke

**Søre Ål kirke** er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1964 i Lillehammer kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i betong og tre og har 250 plasser.

Dagens orgel er det tidligere orgelet i Lillehammer kirke.

## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*
Saksumdal kirke

**Saksumdal kirke** er en langkirke fra 1875 i Lillehammer kommune, Innlandet fylke. Kirken ligger i Saksumdalen.

## Historie
Arbeidet med kirken startet i 1874 etter at Anders Hovland hadde gitt tomt til et kapell. På bygningen arbeidet murmester Pedersen og snekkermester Kristian Svendsrud, mens resten av arbeidet ble gjort på dugnad etter at Saksumdølene hadde stilt tømmer og arbeidskraft til rådighet. De første årene hadde ikke kirken ovn da det ikke var murt pipe. Kapellet ble innviet 26. august 1875 av Halvor Olsen Folkestad. Bygget tituleres i dag som kirke. Fram til prestegjelda blei fasa ut hørte kirka til Fåberg prestegjeld.

## Bygningen
Bygningen har gjennomgått en del forandringer. Det ble lagt inn strøm i 1928 og bygget sakristier i 1934. 

I 1951 ble bygningen restaurert, og det ble satt inn blyglassvinduer. En har seinere fått gravkjeller, uthus og flombelysning. Rullestolrampe kom på plass på 1980-tallet.

## Interiør
Altertavla ble laget av snekkermester Svendsrud og gitt til kirken som gave av tomtegiveren Anders Hovland. Det første orgelet kom i 1895 og er nå erstattet med  et nytt.

På 1980-tallet ble alteret utsmykket med tekstiler av tekstilkunstneren Inger Holbø som også har laget messehagel.

I 2000 fikk kirkerommet bilder av billedkunstner Borgny Farstad Svalastog.

## Referanser


## Kilder
* 

## Eksterne lenker
* 
* Lillehammer kirkelige fellesråd 
*
Gullsteinen

**Gullsteinen** er 352 meter høyt, såteformet, karakteristisk og skogkledd fjelltopp sør for Løvstakken i Bergen. Det går turstier opp på fjellet fra Fjøsanger, Bønes og Fyllingsdalen. 

### Gullstølen
På sørsiden av fjellet ligger Gullstølen, som er en stor eiendom mellom Løvstakken og Nordåsvannet. Denne eiendommen ble kjøpt av Christian Michelsen i 1920. Der ble det satt opp en hytte som hadde utsikt over den sørvestlige leden til Bergen. I 1923 ble eiendommen overført speiderkretsene i Bergen. Skogen i dette området ble også plantet av speiderne i 1930-årene. Under krigen ble hytten rasert av tyskerne. Så ble den gjenreist etter krigen, men ble revet i 1967 da vedlikehold ble umulig på grunn av gjentatte tilfeller av hærverk.  

I 2020 ga Bergen kommune tillatelse til at Hordaland Krins av Norges speiderforbund skal få bygge en ny hytte med et 14,5 meter høyt utkikkstårn på Gullstølen.   

## Referanser




## Eksterne lenker
* Bergen byleksikon på nett, om Gullsteinen
Slaget ved Tara (980)

**Slaget ved Tara** fant sted i 980. På den ene siden sto en vikinghær fra Dublin med støtte av styrker fra Hebridene under ledelse av Olav Kvåran. Den andre siden ble ledet av Máel Sechnaill mac Domnaill. Hans styrke besto av irske tropper fra Míde, sannsynligvis med støtte av tropper fra Leinster og Ulster. Slaget endte med et knusende nederlag for vikingene fra Dublin.

## Bakgrunn
Dublin hadde gått fra å være en enkel norrøn bosetning, og nærmest bare et brohode for plyndringstokter, til å bli et maktsentrum i Irland. Byen framsto som et selvstendig kongedømme, som vekselvis var i krig eller allianse med de forskjellige irske regionale kongene. Dublin hadde i lengre tid vært i allianse med Leinster mot den sørlige grenen av Ui Neill-dynastiet i Meath. I 976 hadde denne alliansen med Leinster tatt slutt. Uten allierte innledet Olav Kvåran en offensiv mot Leinster og Ui Neill, og hadde framgang de første årene. Mange tror at Olav håpet å kunne utvide Dublins territorium, og etablere et kongedømme lik det som fantes i Jorvik (York) i England.

## Slaget
Olav Kvårans hær hadde i 980 trengt langt inn i Meath, og sto ved Tara. Tara var det symbolske senter for den irske kongemakten, ikke bare i provinsen Meath, men i hele Irland. Den kongen som hersket over Tara ble regnet som overkonge over hele landet. Det at slaget stod her, og at Dublinhæren hadde støtte fra Hebridene, tyder på at dette var en lenge planlagt hovedoffensiv som hadde til hensikt ramme selve hjertet i det Ui Neill-kontrollerte området. 

Detaljene rundt selve slaget er ikke kjent, vi vet ikke hvor mange menn som deltok på hver side eller nøyaktig hvor selve kamphandlingene fant sted. Men den nye lederen for Ui Neill, Máel Sechnaill, vant en knusende seier. Annalene beskriver det som «en grusom nedslaktning av de fremmede».

## Etterspill
Olav Kvåran trakk seg tilbake til klosteret på øya Iona på nordvestkysten av Skottland, hvor han like etter døde. Dublinhærens nederlag åpnet veien for at Máel Sechnaill senere kunne beleire Dublin, og tvinge byen til å frigi alle irske slaver, oppgi sitt krav om å dominere Ui Neill-kontrollerte områder og å overlevere store verdier. Dublin var nå indirekte under Máel Sechnaills kontroll, til Olavs sønn Sigtrygg fikk kontroll over byen i 989

## Litteratur
* Annalene av de fire mesterne
* **Donnchadh Ó Corraín**, *The Vikings & Ireland*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ó Corraín:Vikings&Ireland
Vingrom kirke

**Vingrom kirke** er en langkirke fra 1908 i Lillehammer kommune, Innlandet fylke.

Byggverket er i tre og har 270 plasser. Vingrom kirke ble innviet 21. oktober 1908.

## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*
Evidence Exchange Network

**Evidence Exchange Network** (EENet; tidligere OMHAKEN) er et nettverk for forskere, klinkere, beslutningstagere, tjenestetilbydere, systemplanleggere, politikere, personer med erfaring og deres familier i Ontario i Canada. Evidence Exchange Network (EENet) startet som Ontario Mental Health and Addictions Knowledge Exchange Network (OMHAKEN). EENet Management and Resource Centre er lokalisert hos Centre for Addiction and Mental Health (CAMH). Centre for Addiction and Mental Health (CAMH) er Canadas største undervisningssykehus for mental helse og avhengighet i tillegg til å være et av verdens ledende forskningssentre på avhengighet og mental helse .

## Referanser
Robert Biberti

**Robert Biberti** (født 5. juni 1902 i Berlin, død 2. november 1985 i Vest-Berlin) var en tysk sanger og antikvitetshandler med mer, fremfor alt kjent som bass i den berømte tyske vokalsekstetten Comedian Harmonists. 

## Liv og virke
Robert Biberti kom fra en musikerfamilie. Han var sønn av en operasanger av fransk herkomst ved daværende Königliche Staatsoper i Berlin. Moren var pianist. Han hadde en eldre bror Leopold.

Biberti ble utvist av skolen som tolvåring og gikk deretter i lære som treskjærer hos faren. Faren sang ikke lenger fordi stemmen var ødelagt av et høyt alkoholforbruk og en usunn livsstil. Treskjærerarbeidet skaffet familien inntekter. Gjennom faren hadde Biberti fått en stor interesse for musikk, og han begynte etterhvert å synge i kor, blant annet i «Theater am Nollendorfplatz», der faren kjente direktøren Hermann Haller. Senere fikk han jobb i Admiralspalast og arbeidet om dagen hos som montør hos AEG. For å tjene penger sang han også i bakgårder sammen med kamerater. I koret i Großes Schauspielhaus ble han kjent med Roman Cycowski og Ari Leschnikoff som han senere skulle synge sammen med i Comedian Harmonists. 

Biberti var en naturbegavelse og fikk aldri noen sangundervisning.

I 1927 leste Biberti Harry Frommermanns annonse i Berliner Lokal-Anzeiger der Frommermann søkte sangere til et ensemble som etter hvert slulle kalle seg Comedian Harmonists. Biberti møtte til prøvesang og ble med fra starten.

I årene 1929 til 1935 hadde Robert Biberti stor kunstnerisk og økonomisk suksess med Comedian Harmonists (se egen artikkel).

Etter at Comedian Harmonists ble oppløst som følge av det nazistiske styrets forbud mot å la jøder opptre, fortsatte Biberti en stund som sanger i det etterfølgende «ariske» ensemblet Meister-Sextett i Tyskland. Kort tid etter at denne gruppa ble oppløst i 1941 ble han innkalt til det militære. Han gjorde tjeneste i luftforsvaret i Berlin. 

I 1944 giftet han seg med Hilde Longino. 

I årene mellom 1950 og 1980 drev han en antikvitetshandel og skrev artikler om Comedian Harmonists for radio og fjernsyn. Han levde også av den anselige formuen han hadde tjent på gruppa og som han som den eneste hadde lyktes med å holde sammen. Samtidig mottok han alle inntektene fra nyutgivelser. 

Etter sin retur til Tyskland gjorde Harry Frommermann krav på en del av inntektene, mens Ari Leschnikoff, som riktignok tidligere hadde overdratt fremtidige inntekter til Biberti på grunn av gjeld, på tross av mange bønner fikk avslag og til slutt døde svært fattig.

Robert Biberti fikk ikke et udelt positivt ettermæle fra sin tid i Comedian Harmonists. Noe av dette skyldtes sannsynligvis en dominerende væremåte som gikk dårlig sammen med Frommermanns vesen. Han hevdet også senere at han hadde minst like mye av æren som Frommermann for at gruppa ble til, noe som må sies å være en sterk overdrivelse.   

Biberti levde hele sitt liv i Berlin. Han oppbevarte alt materiale, grammofoninnspillinger, bilder, kontrakter osv. om Comedian Harmonists i sin leilighet som kom uskadd gjennom krigen. 

Robert Biberti døde av nyresvikt i 1985, 83 år gammel.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Milano–Sanremo

**Milano-Sanremo** er et årlig sykkelritt mellom Milano og Sanremo.    

I dag er det det lengste av alle profesjonelle endagsritt med en lengde på 298 km. Det første ble kjørt i 1907 da franskmannen Lucien Petit-Breton vant. Det er det første av de fem klassiker-monumentene i landeveissykling, og regnes derfor som et av de mest prestisjefylte endagsrittene på sykkelkalenderen.  

Med sin lange og flate profil har Milano-Sanremo ofte blitt regnet som spurternes monument. Dette står i motsetning til Il Lombardia, det andre monumentet som arrangeres i Italia, som med sin kuperte profil er mer tilpasset de rene klatrerne. Den lange distansen gjør likevel at rytterens styrke og utholdenhet ofte er vel så viktig som topphastighet, slik at det sjelden er feltets raskeste spurter som vinner.

I tillegg har rittets to siste stigninger, Cipressa og Poggio, ofte bydd på problemer for de rendyrkede spurterne. Rittet har ofte blitt vunnet av ryttere som har angrepet på vei opp eller ned fra Poggio. Sist rittet endte i en massespurt var i 2016, da franskmannen Arnaud Démare tok seieren.  

Milano-Sanremo har alltid vært arrangert på en lørdag, med unntak av 2013–2015, da det ble arrangert på en søndag.

Eddy Merckx har vunnet rittet flest ganger, med syv seire. I 2014 ble Alexander Kristoff første og hittil eneste nordmann til å vinne rittet.

## Vinnere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Milan - San Remo : presentation and medal winners på www.the-sports.org
Garmo kirke

**Garmo kirke** er en langkirke fra 1879 i Lom kommune, Innlandet fylke. Kirken erstattet gamle Garmo stavkirke, som ble revet i 1882, men gjenreist i 1921 på Maihaugen i Lillehammer som museumskirke i De Sandvigske Samlinger.

Nye Garmo kirke er oppført i laftet tømmer og er panelt utvendig. Den har 200 sitteplasser.

## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Kjemiker

En **kjemiker** er en person som er utdannet i og engasjert innen vitenskapen kjemi. Kjemikere kan jobbe ved universiteter, innen industrien – typisk kjemiske industrigrener som legemiddelindustrien, papirindustrien eller fremstilling av kjemikalier, eller ved private eller offentlige laboratorier. Arbeidet kan variere mellom forskning og utdanning ved universiteter og produktutvikling, et arbeid der de benytter sine kunskaper til å forbedre eller fremstille nye produkter. De kan også jobbe med prosessutvikling, for eksempel for å finne en billigere eller mer miljøvennlig metode å produsere et produkt på. En vanlig arbeidsoppgave for en kjemiker er analyse av ulike substanser.

## Eksterne lenker
*
Kongsberg stasjon

**Kongsberg stasjon** er en jernbanestasjon som ligger i Kongsberg sentrum, 99,37 kilometer fra Oslo. Stasjonen ligger 161,9 moh. Kongsberg er endestasjon for lokaltog Kongsberg-Eidsvoll. Stasjonen ble i 2009 ombygget til fjernstyring og togekspeditør sløyfet.

I løpet av årene 2022 til 2024 ble det opprettet ny togparkering for lokaltogene, mellom spor 5 til Numedalsbanen og Baneveien.

## Historie

Den opprinnelige stasjonen ble åpnet i 1871 da Randsfjordbanens sidelinje Hokksund–Kongsberg sto ferdig. Ny stasjon med nåværende plassering ble bygd etter tegninger av Gudmund Hoel og Niels Winge Grimnes og tatt i bruk i 1917 i forbindelse med byggingen av Sørlandsbanen.

Stasjonen og området ble fredet av Riksantikvaren i 1997. Fredningen omfatter stasjonsbygningens eksteriør, godshuset, lasteramper og lokomotivstallen med nærmeste sporområde til og med dreieskiva samt opprinnelige detaljering i interiør på nevnte bygg.

## Linjer og ruter

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* 

*
Kill Buljo

***Kill Buljo*** er en norsk film fra 2007. Filmen er en komisk parodi på det amerikanske actioneventyret *[[Kill Bill]]*, og handlingen er lagt til Finnmark. Regi er ved Tommy Wirkola og manus Stig Frode Henriksen og Tommy Wirkola. Henriksen spiller også hovedrollen i filmen som rollefiguren Jompa Tormann. Filmen hadde premiere i mars 2007.

Filmen fikk opprinnelig 15 års aldersgrense av Medietilsynet, men den ble endret til 11 år etter klager fra filmselskapet. Under Kanonprisen 2007 vant filmen publikumsprisen folkets Kanonpris. Filmen ble sett av 87 000 på kino i Norge og det ble solgt over 95 000 DVD-er av filmen. Filmmusikken ble blant annet laget av Alta-bandet Cyaneed. 

Oppfølgerfilmen *[[Kill Buljo 2]]* kom ut i 2013.

## Handling
Jompa Tormann skal motvillig gifte seg. I denne forbindelse er brudens familie er samlet for å drikke kaffe ved Kautokeino samfunnshus, som er tradisjon når et familie-medlem snart skal gifte seg. Men en gruppe samiske leiemordere, bestående av Tampa Buljo, Crazy Beibifeit, Dr. Kjell Driver og Bud Light angriper lokalene. De trekker våpen, og åpner ild mot alle som beveger seg. Ingen skal forlate bygningen i live, men Jompa overlever mirakuløst og faller i dyp koma.

Politi-inspektør Sid Wisløff som hater samer og kvinner, får i oppgave å etterforske saken - sammen med sin assistent Unni Formen. Wisløff er sikker på at Jompa Tormann drepte alle gjestene sine, og deretter skal ha skutt seg selv i hodet fire ganger for å se uskyldig ut. Noen uker senere våkner Jompa, og ønsker hevn mot de ansvarlige. Han får en Katana smidd av den legendariske sverd-smeden Fugioshi Shinaga. Han forsøker å spore opp alle medlemmene av «The Deadly Sapmi Assassination Squad» og gjør opp med dem én etter én. Men Sid Wisløff og Unni Formen, godt hjulpet av den samiske sti-finneren Peggy Mathilassi, er stadig i hælene på Jompa for å sette ham bak lås og slå. 

## Rolleliste
* Jompa Tormann: Stig Frode Henriksen
* Pappa Buljo: Frank Arne Olsen 
* Tampa Buljo: Martin Hykkerud
* Sid Wisløff: Tommy Wirkola
* Unni Formen: Natasha Angel Dahle
* Peggy Mathilassi: Linda Øverlie Nilsen
* Crazy Beibifeit: Ørjan Gamst
* Kjell Driver: John Even Pedersen
* Bud Light: Christian Reiertsen
* Lara Kofta: Merete Nordahl
* Mr. Handjagi: Ørjan Gamst
* Kato: Jørn Tore Nilsen
* Blow Job: Heidi Monsen
* Troll Tove: Eirik Junge Eliassen
* Sid Wisløffs far: Kristian Figenschow
* Mona Smurfen: Aina Timbiani

## Anmeldelser
* Anmeldelse i Verdens Gang 
* Anmeldelse i Bergens Tidende 
* Anmeldelse  i Nettavisen 
* Anmeldelse i Stavanger Aftenblad 
* Anmeldelse  i Adresseavisen 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Dagbladet – Kill Buljo til utlandet
*
Bø stasjon

**Bø stasjon** ligger i Bø sentrum 163,44 km fra Oslo. Stasjonen ligger 69,6 moh. Den ble åpnet i 1924 da Sørlandsbanen ble tatt i bruk frem til Bø. Den ble fjernstyrt 1969. Den var den siste betjente jernbanestasjonen i Telemark, men ble ubemannet fra 1. januar 2008. Ved et sidespor ligger en tømmerterminal.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Ragnvald Utne og er i utgangspunktet av samme type som ved Gvarv og Lunde stasjoner.

## Galleri


Bø_stasjon_2.jpg|Bø stasjon 
Bø tømmerterminal.jpg|Tømmerterminalen ved Bø stasjon
Bø stasjon, gatesiden.jpg|Bø stasjon, gatesiden, januar 2021
Godshuset.jpg|Godshuset på Bø stasjon
Bø stasjon.jpeg|
Kulturminne i Bø.jpg|Kulturminne i Bø


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Grua kirke

**Grua kirke** er en langkirke fra 1924 i Lunner kommune i Akershus fylke.

Byggverket er i tømmer og har 210 plasser.

Kirken har pipeorgel fra Norsk Orgel- og Harmoniumfabrikk, bygget i 1979.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Lunner kirkelige fellesråd
* 
*
Oppdalen kapell

**Oppdalen kapell** er en langkirke fra 1914 i Lunner kommune i Akershus fylke.

Byggverket er i tømmer og har 130 plasser.

Digitalt orgel fra Allen Organ Company LLC, USA, bygget i 2021.

## Eksterne lenker
* 
* 
* Lunner kirkelige fellesråd
TILT

**TILT Kortfilmfestival** er en festival for film-/videointeressert ungdom mellom 13 og 22 år fra Oslo og omegn. Festivalen ble arrangert for første gang i 2005 og arrangeres hvert år i Trikkehallen på Kjelsås.

Det deles ut priser i tre kategorier: Ettminnutere, Musikkvideo og Kortfilmer opp til 10 minutter.

Alle påmeldte filmer blir vist og vurdert av en kompetent fagjury.

## Tidligere vinnere
### 2005
Beste ettminutter – Makt i media og meg
Beste musikkvideo – Breaking beats
Beste kortfilm – Illumini le piccole cose

### 2006
Beste musikkvideo – Everytime
Beste kortfilm – Dødstjernet

### 2007
Beste kortfilm – En effektiv verden

### 2009
1. Plass – Edvard Gjessing – EGIL
2. Plass – Kenneth Andre Bettum Gjettum – AFTENFRYD
3. Plass – Marianne Braastad / ET LIV UTEN RYTME

Publikumspris – Erika Calmayer / TYKT OG TYNT
Høgdebrotet

**Høgdebrotet** er et fjell i Vågå kommune i Innlandet. Det har en høyde på  meter over havet.

Fjellet bærer navnet sitt med rette. Det kan ses på høyre side av Tjørnholstind når man kjører over Valdresflya. Oppå er den flat, men har stup på flere kanter, særlig mot nord. Tinden er enkel å bestige fra Steinflya. På toppen av brotet spilte tyskere inn propagandafilm under krigen som skulle forestille Kaukasus. Rester av ammunisjon med prosjektiler av treverk kan enda finnes bevart mellom steinene. I Leirungsdalen like ved er det også en plass der man kan se rester etter tyskernes leir, de såkalte Tyskervollene.

## Referanser




## Litteratur
*
Stjørdal Basketballklubb

**Stjørdal Basketballklubb** (SBBK) er en basketballklubb i Stjørdal. Den ble opprinnelig grunnlagt av en kameratgjeng, blant annet mangeårig spiller Terje Bakken, på slutten av 80-tallet (sannsynligvis i 1988). En periode samarbeidet klubben tett med Singsaker basketballklubb i Trondheim. De første sesongene spilte dermed flere av klubbens medlemmer seriekamper for Singsakers lag.

Siden 1991 har klubben vært medlem av Norges Idrettsforbund, og fra sesongen 1991-1992 har klubben hatt lag i seriespill. Klubben var inntil nylig Trøndelags eneste basketballklubb etter at både Levanger Basketballklubb og Levangerstudentenes idrettslag la ned sine basketlag for noen år siden. Den er nå én av tre klubber etter at nyskapningene Innherred Basketballklubb og Steinkjer Basketballklubb nylig kom til.

Stjørdal Basketballklubb (SBBK) har  representasjonslag på dame- og herresiden (Stjørdal Dragons og Stjørdal Lady Dragons). Disse spiller henholdsvis i 3. divisjon menn og 1. divisjon kvinner. Klubbens herrelag vant sesongen 2011-2012 den lokale 3. divisjonsserien.

Totalt har klubben sesongen 2011-2012 ca. 120 medlemmer og lag i en rekke serier. De yngste guttene og jentene spiller ikke serie, men deltar i regionens cuphelger. Klubbens lag deltar i seriespill og turneringer i Basketballregion Midt-Norges serier og møter hovedsakelig klubblag fra Trondheim.
Sesongen 2011-2012 hadde klubben følgende lag i seriespill: Juniorkvinner, gutter, jenter og smågutter. KLubbens smågutter, småjenter og minispillere deltar i på regionens cuphelger.
Klubben har tidligere samarbeidet med nå nedlagte Vika Volcanoes (fra Hommelvik)) om lag i seriespill.

Klubben jobber især med utvikling av unge spillere og har de siste sesongene hatt en rekke spillere med på regionlag både på gutte- og jentesiden. En rekke spillere fra klubben har spilt for flere ulike 1.-divisjonsklubber, Andreas Geving for Gimle og NTNUI, Audun Rimehaug for NTNUI, Håvard Geving for Trondheim Tornadoes. Sistnevnte har også tidligere vært tatt ut på landslagssamlinger for aldersbestemt landslag.
Sesongen 2013-2014 ble Sofie Kjeldsand fra klubben innkalt til landslagssamling for U16-landslaget. Petter Valstad er sommeren 2014 invitert til forbundets talentcamp, som en av 23 spillere i førsteuttaket. Dette er en del av landslagsaktiviteten for de yngre spillerne.

## Eksterne lenker
* Stjørdal Basketballklubbs hjemmeside
* Stjørdal kommunes hjemmeside
* Basketballregion Midt-Norge 
* Norges Basketballforbund
Drangedal stasjon

**Drangedal stasjon** på Sørlandsbanen ligger i Prestestranda, som er kommunesenter i Drangedal kommune i Telemark. Stasjonen ligger 204,96 km fra Oslo og 75,7 moh. 

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Bjarne Friis Baastad. De samme arkitektene har tegnet godshuset, som i 1968 fikk tilbygget relérom.

Stasjonen ble ubemannet i 1999. Alle fjerntog inkludert nattog stopper i Drangedal.

## Galleri

Drangedal stasjon.jpg|Stasjonen i 2006
Mellomplattform.jpg|Mellomplattform
Drangedal, stasjonsbygning.jpg|Drangedal, stasjonsbygning, mars 2025
Godshus og relerom.jpg|Godshus med relerom


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Kortholder

En **kortholder** er en gjenstand som benyttes til å holde/feste enkeltvise kort av typen ID-kort, nøkkelkort, smartkort, kodekort til kassapparater o.l. eller for å oppbevare flere kort av typen betalingskort, førerkort og andre kort av tilsvarende størrelse.

## Kortholder til plastkort
Holdere for ett eller flere kort kan deles inn i fire hovedkategorier:
#Rammelignende holdere – kan være åpen på en side, eller de kan være lukket slik at både forside og bakside er dekket og beskyttet. En slik holder er avhengig av en av de andre typene i tillegg for å festes til brukerens klær e.l.
#Såkalte "jojoer"– holder enten kortet i en klemme/krok gjennom et hull i kortet eller ved hjelp av en friksjons- eller tapeklemme-løsning dersom kortet ikke har hull. Jojoene kan også benyttes sammen med en rammelignende holder.
#Festestrips o.l. – utgjøres av plaststrips eller plastkroker i varierende designs som er utstyrt med en eller annen type metall- eller plastklemme for innfesting på klesplagget til kortbrukeren.
#Sikkerhetsbånd som henges rundt halsen. Er utstyrt med en sikkerhetsutløser for å hindre kvelning og er utstyrt med plastkrok, karabinkrok eller plaststrip. Båndet kan benyttes i minst tre typer kombinasjoner: 1. Det kan festes direkte i kortet. 2. Festes i en kortholder (ramme) som kortet settes i. 3. Festes i en jojo som kortet festes til, eller #4 Båndet festes i en jojo som er utstyrt med en plastkrok el.l. der man igjen kan feste en kortholder av rammetypen. 
Kortholdere er i de fleste tilfeller laget i plast, eventuelt med deler i metall.

## Kortholdere for oppbevaring av flere kort

Kortholdere for flere kort brukes for å oppbevare betalingskort, førerkort, og andre kort av tilsvarende størrelse. Denne typen kortholder er ofte laget av metall, men kan også være laget av andre materialer. Denne typen kortholder kan brukes i stedet for lommebok av personer som bruker betalingskort i stedet for kontanter.
Lunde stasjon

Lunde stasjon ligger i sentrum av Lunde i Nome kommune i Telemark. Stasjonen ligger 177,48 km fra Oslo og 77,1 moh. Den ble åpnet i 1925, da Sørlandsbanen ble tatt i bruk frem til Lunde. Stasjonen ble fjernstyrt i 1978 og ubemannet i 1996. Stasjonen omfatter også en tømmerterminal.

Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Ragnvald Utne og  oppført i 1920. Den er i utgangspunktet av samme type som ved Gvarv og Bø stasjoner. Godshuset er signert Hoel og Ralph Werenskiold. Et velferdshus og en vedbu ble tegnet av Arvid Sundby.

## Galleri

Lunde_stasjon.jpg|Lunde stasjon
Lunde stasjon, mellomplattform.jpg|Mellomplattform, mars 2021
Lunde godshus.jpg|Godshus
Svingskive-Lunde-1.jpg|Svingskive
Lunde100.jpg|Minnesmerke: 100 år siden åpningen
File:Lunde tømmer.jpg|Lunde tømmerterminal
File:Lunde stasjon, februar 2026.jpg|Lunde stasjon, februar 2026


## Litteratur
* 
* 

## Referanser


## Eksterne lenker