open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stoke-on-Trent

**Stoke-on-Trent** er en by ved elven Trent i midt-England, nærmere bestemt i grevskapet Staffordshire. Byen er en sammensmelting av de seks byene Stoke-upon-Trent, Hanley, Burslem, Longton, Tunstall og Fenton. Sammenslåingen skjedde i 1910, og den nye enheten fikk status som *[[Bystatus#Engelsktalende land|city]]* i 1925. 1. april 1998 ble den en enhetlig myndighet. Byen dekker et areal på 93,45 km² og hadde 249&nbsp;008 innbyggere i 2011.

Siden det 17. århundre har området vært kjent for industrielt pottemakeri og porselensproduksjon. Blant kjente produsenter i byen er Royal Doulton, Wedgwood, Spode og Minton. Det var i Stoke-on-Trent, som i mange andre britiske byer, en krise industrien mot slutten av det 20. århundre, men situasjonen er stabilisert, og nivået på arbeidsløshet ligger omtrent på gjennomsnittet i regionen. 

De seks byene har beholdt noen særpreg. For eksempel er Burslem og Fenton utdanningssentra, mens Hanley er et handelssentrum.

Det tales en distinkt dialekt i området, som i senere år i stadig større grad blir begrenset til eldre innbyggere. 

To profesjonelle fotballklubber holder til i byen, Stoke City og Port Vale. Stoke City kommer fra Stoke-upon-Trent mens Port Vale kommer fra Burslem. Det er en meget sterk rivalisering mellom de to klubbene.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hugh Oldham

**Hugh Oldham** (født ca. 1452 i Crumpsell eller Oldham i Lancashire i England, død 25. juni 1519 i Exeter) var biskop av Exeter. 

Hugh var bror til abbed  William Oldham av Chester. Han ble utdannet i Oxford og i Cambridge, og dessuten hos jarlen av Derby, Thomas Stanley, sammen med James Stanley (senere biskop av Ely) og William Smith (senere biskop av Lincoln). Han ble personlig kapellan for jarlens hustru Margaret Beaufort, grevinnen av Richmond og mor til kong Henrik VII. Han mottok raskt en rekke benefisier, som dekan av Wimborne og erkediakon i Exeter. Han hadde også prebender i katedralene i London, Lincoln og York, og var rektor ved St. Mildred's på Bread Street i London. 

Den 27. november 1504 ble han utnevnt til biskop av Exeter. Fra 1510 til 1513 var han sammen med andre biskoper involvert i en rettsvist med William Warham over domstolvesenet, og gikk i det alt vesentligste av med seieren.  

I 1515 grunnla Oldham Manchester Grammar School.  Sammen med biskop Richard Fox grunnla han i 1516  Corpus Christi College i Oxford. Det var biskop Oldham, som hadde en forutanelse om hva fremtiden ville bringe med reformasjonen, som påvirket biskop Fox til å testamentere sitt gods til dette kollegiet, i stedet for til et munkekloster.

Senere var biskop Oldham involvert i en jurisdiksjonsstrid mot abbeden av Tavistock. I løpet av prosessen ble Oldham ekskommunisert. Han døde før saken var avsluttet, og man måtte utsette begravelsen før man hadde innhentet absolusjon fra bannstraffen fra pavestolen.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Henry Beaufort (1374-1447)
* Kardinal Thomas Bourchier (1404-1486) * bispeviet 1435 
* Erkebiskop John Morton (1420-1500) *1479 
* Biskop Richard Fox (1448-1528) *1487 
* Erkebiskop William Warham (ca 1450-1532) *1502 
* Biskop *Hugh Oldham* (1452-1519) *1505

## Referanser
Hansa bryggeri

**Hansa bryggeri** er et bryggeri i Bergen, stiftet i 1891 da den unge Waldemar Stoud Platou (1868–1930) som var bryggermesterutdannet i Worms, kjøpte opp det lokale bryggeriet Det Sembske Bryggeri, og gav det sitt nye tysk-assosierte navn, oppkalt etter hanseatene som tidligere var virksomme i Bergen. Bryggeriet holdt opprinnelig til på Kalfaret ved foten av Fløyfjellet.

Da «ølmonopolkomiteen av 1950» tilskrev Bergen kommune «*for å utrede spørsmålet om det må ansees hensiktsmessig å innføre [[monopol]] på tilvirkningen av øl*», var hensikten å få inn «*opplysninger om verdien av bryggerienes eiendommer*». I februar 1954 fikk de som svar at matrikkelbetegnelsen var Kalfarveien 76, at samlet skattetakst for bygningene i juni 1949 var kr&nbsp;, inkludert maskiner med kr&nbsp;. For tomten var skattetaksten kr&nbsp;. Tomtens areal var &nbsp;m².

I løpet av 1980-årene flyttet bedriften mesteparten av sin aktivitet til industriområdet Kokstad knappe to mil sør for Bergen sentrum. Senere opprettet de et mikrobryggeri i sine gamle lokaler, kalt «Waldemars Mikrobryggeri», og bryggerimuséet «Kalfaret Brygghus» som også har restaurant og festlokaler.

Hansa bryggeri ble slått sammen med Borg bryggeri i Sarpsborg og Christianssands Bryggeri i Kristiansand til Hansa Borg Bryggerier. Den 7. januar 2022 ble det kjent at de aksjene i Hansa Borg Bryggerier som var på norske hender, var blitt solgt til danske Royal Unibrew som fra før eide 25 % av aksjene. Royal Unibrew ble dermed eneeier av Hansa Borg.

Familien Egenæss i Sarpsborg hadde siden 1905 eid Borg Bryggerier. Gjennom selskapet Borg Invest, eier de 75 prosent av aksjene i Hansa Borg Bryggerier. Selskapet har produksjonsenheter i Bergen, Kristiansand, Olden og Sarpsborg. Hovedkontoret ligger i Bergen.

## Bildegalleri

Fil:72. Landsutstillingen Bergen 1928 - no-nb digifoto 20160201 00056 bldsa PK20569 (cropped).jpg|Hansa bryggeris paviljong under Landsutstillingen i Bergen i 1928. 
Fil:Hansa Citronbrus.jpg|Gammel reklameplakat for citronbrus fra Hansa bryggeri.
Fil:Hansa Bryggeri.JPG|Hansa bryggeri sine tidligere produksjonslokaler på Kalfaret er i dag ombygget til leiligheter. Bilde fra 2009.


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Hansa bryggeri i *[[Bergen byleksikon]]*
Iglesia Filipina Independiente

**Iglesia Filipina Independiente** (**Den uavhengige kirken på Filippinene**) er den største (i 2004) av de trossamfunn som er oppstått på Filippinene, og den finnes stort sett kun på Filippinene. 

Iglesia Filipina Independiente (IFI) ble grunnlagt i 1890 og organisert i 1902 av den katolske presten Gregorio Aglipay og nasjonalistlederen Isabelito de los Reyes. IFI fikk mange medlemmer i sine tidligere dager; mange katolske prester og kanskje så mye som 50 % av hele den katolske befolkning gikk over til den nye kirken. Men da filippinsk høyesterett i 1906 beordret IFI til å tilbakeføre alle de tidligere katolske eiendommene og kirker de hadde tatt i bruk til Den katolske kirke, førte folkets følelse av tilhørighet til sine sognekirker til at det store flertallet igjen sluttet seg til Den katolske kirke. IFI gikk inn i en nedgangstid preget av få og dårlig utdannede prester, i fattigdom, med tildels uegnet og utilstrekkelig bygningsmasse. Den utviklet etterhvert en troslære og en liturgi som var sterkt preget av unitarisme og rasjonalisme. 

Etter at kirkens to grunnleggere døde sent på 1930-tallet, ble det utarbeidet en ny trosbekjennelse (*Declaration of Faith and Articles of Religion*), og man kontaktet den anglikanske *Philippine Episcopal Church* for at deres biskoper skulle ordinere IFI-biskoper. Slike bispekonsekrasjoner fant da sted i 1948. Fra da ble PIC-prester utdannet ved episkopalianernes presteseminar, og i 1961 ble det opprettet full kommunion mellom de to kirkesamfunnene. 

IFI har opplevd en serie av skismaer (oppsplittelser), og en rekke av dem ble utløst av den kursveksel som kirkesamfunnet slo inn på i 1948. 

Kirkesamfunnet omfattet 18 % av den filippinske befolkning i 1918, men tapte stadig terreng til det var nede i 6 % i 1960. Senere har det opplevd en tallmessig vekst, og ifølge noen overslag kan det nå ha nærmere fem millioner medlemmer.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Max Havelaar

**Max Havelaar** har flere betydninger:

* Max Havelaar (roman)
* Max Havelaar, et varmerke for rettferdig handel
* Stiftelsen Fairtrade Max Havelaar Norge
Balfourerklæringen i 1917

**Balfourerklæringen** var et brev den britiske utenriksministeren Arthur Balfour skrev til den engelske sionistlederen Lord Rothschild i 1917, etter at britiske styrker hadde rykket inn i det osmansk-kontrollerte Palestina. I brevet støttet han sionistlederen Rothschild og sa at han var enig i at jødene burde få sitt eget nasjonalhjem. 

Målet var «i Palestina å opprette et nasjonalt hjem for jødene» slik at de kunne leve samlet og slapp å være avskilt. Foruten sympati for den jødiske saken, hadde erklæringen en realpolitisk begrunnelse i å unngå at sionistene søkte tysk støtte.  Det som ikke var spesifisert var hvor grensen skulle gå; om landet skulle være stort eller lite. Erklæringen forutsatte at «intet vil bli gjort som kan skade de borgerlige og religiøse rettighetene til de eksisterende ikke-jødiske samfunn i Palestina». På den tiden bodde de fleste jøder spredd rundt omkring i verden, som f.eks. i Russland, USA, England og Frankrike.

Dokumentet regnes av israelerne som selve startskuddet for opprettelsen av staten Israel, mens palestinerne regner det som hovedårsaken til alle årene med ufred.

## Referanser


## Se også

* King-Crane-kommisjonen

## Eksterne lenker

* «Et dokument som forandret verden», fra NRK, 25. februar 2013
* The Guardian: The contested centenary of Britain's 'calamitous promise', 17. october 2017
Herman Friele (1838–1921)

**Herman Friele** (1838–1921) var en norsk zoolog og forretningsmann som ledet Kaffehuset Friele.

Han var sønn av Berent Friele (1810–97) som drev Kaffehuset Friele og var også kjent som Herman Friele BS (*Berents sønn*).
Etter Tanks skole og eksamen fra Fischers handelsskole i 1854 begynte han å jobbe i familiebedriften.  Etter at han i 1860 
fikk borgerskap for å kunne bli kjøpmann, gjorde faren ham  til medeier sammen med svogeren Alexander Behrens Grieg (1835–1917).
Firmaet ble omdøpt til *B. Friele & Sønner*.

Firmaet var etablert i 1799 av hans farfar Herman Friele I (1763–1843) og farmor Bergitha Morup Friele, og solgte eksotiske varer (krydder og sånt) som farfaren brakte hjem fra sine turer som skipper på briggen «Venskap af Bergen».

Under hans medeierskap og ledelse, ble B. Friele & Sønner en viktig grossist innen krydder, sukker, sirup og kaffe. 

I tillegg til at bedriften eide eget rederi, kjøpte de tre eierne  seg inn i forskjellige rederi.  
For Hermans del startet det med  skonnerten «Gerda» i 1864, men han investerte også sammen med faren Berent, som trakk seg ut i 1890, og overlot det meste til sønnen Hermann BS. Etter farens død i 1897 kjøpte de ut Grieg.

I 1899 trakk også Herman BS seg ut som ansvarlig medlem av ledelsen, og overlot det til
sønnene Berent (II) og Hermann (III).

På 1860-tallet vandret Herman BS på Finnmark og Jæren og betraktet fuglelivet.  Han var i direksjonen
for Bergens Museum siden 1870.
Han var med på Den norske Nordhavsekspedisjon 1876–78 og skrev om mollusker, blant annet sammen
med sin søstersønn James A. Grieg (sønn av nevnte medeier James B. Grieg). Dette skjer samtidig
som Herman BS fra 1875 var med i bystyret og suppleant til Stortinget 1877–79.  Sammen
med Christian Michelsen hjalp han Cornelius Sætre med å i 1880 starte *[[Tysnes]] Østers Compani*, landets første produksjonsanlegg for østersyngel i Espevikspollen.
Fra 1882 var han med og ledet Selskabet til de Norske Fiskeriers fremme og ble i 1887 innvalgt i
Det Norske Videnskaps-Akademi.  Han ble ridder av St. Olavs Orden i 1894, kommandør av 2. klasse i 1911.

Forskingsfartøyet «Herman Friele» er oppkalt etter zoologen.

Litt om slekta. Herman II var altså sønnesønn til Herman I som etablerte Kaffehuset Friele 1799, og sønn av andre generasjons leder Berent I.  I 1861 ble Herman Friele II gift med Laura Frederikke Arentz (1836–1915). Deres sønn Herman III (1877-1961) fikk sønnen Hermann IV (1916–2002), som var far til Herman Friele (1943), som også ble ordfører i Bergen. Sønnen Berent II (1862–1902) overtok ledelsen av familiefirmaet i 1898, men døde etter fire år; hans sønn  Berent III (1895–1985) etablerte *American Coffe Corp.* i 1918, USAs største importør av kaffe.  Herman IIs søster Birgitte (1840–1908) var gift med medeier Alexander Behrens Grieg (1835–1917); deres sønn var zoologen James A. Grieg. 

Herman II og Lauras datter Laura Fredrikke Friele (1872–1952) ble i 1903 gift med arkeologen Gabriel Gustafson (1853–1915) som tidligere hadde vært gift
med Susanne Cathrine Grieg (1871–1900), hvis far var nevnte Alexander Behrens Grieg.

## Referanser
Augusta av Sachsen-Weimar-Eisenach

**Augusta Marie Luise Katharina av [[Sachsen-Weimar-Eisenach]]** (født 30. september 1811 i Weimar, død 7. januar 1890 i Berlin) var som Vilhelm Is hustru dronning av Preussen og keiserinne av Tyskland. Hun var datter av storhertug Carl Friedrich av Sachsen-Weimar-Eisenach og den russiske storfyrstinnen Maria av Romanov-Holstein-Gottorp.

## Referanser


## Litteratur
* Feuerstein-Praßer, Karin: *Die deutschen Kaiserinnen 1871 – 1918*, Regensburg 1997, ISBN 3-492-23641-3
* Treue, Wilhelm (red): *Drei Deutsche Kaiser – Ihr Leben und Ihre Zeit 1858 – 1918*, Verlag Ploetz, Würzburg 1987, ISBN 3-87640-192-5

## Eksterne lenker
* Denkmal der Kaiserin Augusta in Baden-Baden   
* Biographie der Kaiserin Augusta 
* Kurzbiographie der Kaiserin Augusta
Anton von Werner

**Anton von Werner** (født 9. mai 1843 i Frankfurt an der Oder, død 4. januar 1915 i Berlin) var en prøyssisk historiemaler.

## Liv og virke

Werner begynte sin karrière i året 1857 som lærling, før han 1860 begynte å studere ved Berlins Akademie der Künste. For å samle flere inntrykk reiste han i 1862 til akademiet i Karlsruhe for å fortsette utdannelsen der.

I 1870 eskalerte konflikten mellom Frankrike og Preussen, og Anton von Werner deltok som soldat i den tysk-franske krigen, 27 år gammel. Samme år møtte han første gang kronprins Friedrich Wilhelm. Da han kom tilbake fra felten i 1871 dro han tilbake til Berlin, hvor han bodde i Lützowstraße 31.

I 1874 flyttet han til en villa i Potsdamer Straße 113, og hadde da allerede en etablert posisjon som maler og var forholdsvis velstående. I 1875 ble han direktør for Königliche Hochschule der bildende Künste. Samme år åpnet han et nytt atelier i Karlsbad 21. Han ble generalkommissær for den tyske avdelingen på verdensutstillingen i 1895 og senere også formann for Berlins kunstnerforening.

Werners mest kjente verk er «Die Proklamation des Deutschen Kaiserreiches», hvor motivet er fra Speilsalen i Versailles, der det tyske keiserriket utropes til de tyske fyrstenes sabelhilsen. Slottet Versailles var hovedkvarter for de prøyssiske styrkene i Frankrike under den tysk-franske krig, og frem til Frankrike hadde betalt de pålagte krigsskadeserstatningene.

Hans æresgrav befinner seg på den gamle Zwölf-Apostel-Kirchhof i Berlin-Schöneberg.

## Viktige verk
* 1864 «Kinderkopf im Profil»
* 1867 «Kauernder Jüngling»
* 1872 «Allegorie auf die Entstehung der deutschen Einheit» (en forstudie til mosaikken til Siegessäule i Berlin)
* 1873 «Husar und älterer Offizier»
* 1877 «Die Proklamation des Deutschen Kaiserreiches»

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Biografi, Deutsches Historisches Museum
Maria Pawlowna

**Maria av [[Huset Oldenburg|Romanov-Holstein-Gottorp]]** (Maria Pawlowna) (russisk: Мария Павловна; født  i St. Petersburg, død 23. juni 1859 Belvedere ved Weimar) var hertuginne av Sachsen-Weimar-Eisenach. Hun var datter av tsar Paul I av Russland og tsarinaen Maria Fedorovna, født prinsesse Sophia Dorothea Augusta Luisa av Württemberg. Den 3. august 1804 giftet hun seg i St. Petersburg med arveprins Carl Friedrich av Sachsen-Weimar. Hun var den yngre søster av tsar Alexander I av Russland. Bryllupet fant sted i St. Petersburg fordi Napoleons soldater allerede var iferd med å okkupere Europa.

Hun var en betydelig kunstelsker og mesén ved hoffet i Weimar. 

## Barn
* Paul Alexander Carl Constantin Friedrich August (*1805)
* Marie Luise Alexandrina (*1808)
* Augusta (1811–1890), senere dronning av Preussen og tysk keiserinne, mor til keiser Friedrich III og farmor til keiser Wilhelm II
* Carl Alexander (1818–1901)

## Referanser


## Litteratur
* Maria Pawlowna, m. CD-ROM: Ihre Kaiserliche Hoheit. Zarentochter am Weimarer Hof. Katalog zur Ausstellung im Weimarer Schlossmuseum, 2004. Hrsg.: Stiftung Weimarer Klassik und Kunstsammlungen. 2004.
* Maria Pavlovna: die frühen Tagebücher der Erbherzogin von Sachsen-Weimar-Eisenach, hrsg. von Katja Dmitrieva und Viola Klein, Köln-Weimar-Wien 2000.
* Detlef Jena, Die Weimarer Zarin: Erzählung, Jena 2004.
* Detlef, Jena, Maria Pawlowna. Großherzogin an Weimars Musenhof. Regensburg 1999.
Herzogin-Anna-Amalia-Bibliothek

**Herzogin-Anna-Amalia-Bibliothek** i Weimar ble grunnlagt 1691 av hertug Wilhelm Ernst, og hører med til UNESCOs liste over verdens kulturarv. Det er særlig innrettet mot tysk litteratur mellom 1750-1850, og inneholder nesten en million skrifter, bl.a. den første bibelen trykket i Amerika.

2. september 2004 ble det rammet av brann, og rundt 30 000 uerstattelige verker gikk tapt, mens 20 000 ble sterkt skadet. Biblioteket er gjenåpnet og kan hver dag, med unntak av mandag, bli besøkt av maksimalt 290 personer.

## Litteratur
* Konrad Kratzsch: *Kostbarkeiten der Herzogin Anna Amalia Bibliothek Weimar*, Peter Lang 1997 ISBN 3-361-00412-8
* Ingrid Arnhold, Roland Bärwinkel, Frank Boblenz: *Herzogin Anna Amalia Bibliothek*, Carl Hanser 1999 ISBN 3-446-19724-9
* *Historische Bestände der Herzogin Anna Amalia Bibliothek zu Weimar. Beiträge zu ihrer Geschichte und Erschliessung*,  1992 ISBN 3-598-22085-5 (mit Bibliographie).

## Eksterne lenker
* 
* Virtueller Rundgang vor und nach dem Brand (Seite der Stiftung Weimarer Klassik und Kunstsammlungen)
* Die Anna Amalia Bibliothek mit detaillierten Bildern. Bestandteil der Sammlung "Das Buch & sein Haus"
Den internasjonale straffedomstolen

:*Må ikke forveksles med [[Den internasjonale domstolen]]*

**Den internasjonale straffedomstolen** (engelsk: *International Criminal Court*, fransk: *Cour pénale internationale*) er en permanent, internasjonal domstol opprettet for å straffeforfølge enkeltindivider for krigsforbrytelser, forbrytelser mot menneskeheten og folkemord. Den har som mandat å besørge at mennesker som er anklaget for folkemord, krigsforbrytelser eller forbrytelser mot menneskeheten, stilles til ansvar hvis myndighetene i landet hvor forbrytelsen er begått selv ikke makter eller ønsker å reise sak. Domstolen har sete i Haag i Nederland, men rettssaker kan holdes hvor som helst. (I Haag ligger også Den internasjonale domstolen (ICJ), som er FNs domstol for avgjørelse i tvister mellom stater.) Tilsvarende saker ble tidligere håndtert av ad hoc-domstoler, som Nürnbergprosessen (1945–1946), ICTY (1993–2017), ICTR (1995–2015) og ECCC (2001–2022).

Domstolen anerkjennes ikke av store land som USA, Russland, Kina, India, Indonesia og Tyrkia.

## Bakgrunn
Den internasjonale straffedomstolen ble etablert i 2002. Domstolen kan bare dømme i forbrytelser skjedd etter 1. juli 2002, datoen da stiftelsestraktaten (Roma-vedtektene om Den internasjonale straffedomstol) trådte i kraft. Traktaten var signert i Roma den 17. juli 1998. Norge ratifiserte traktaten den 16. februar 2000, og var det syvende landet som ratifiserte traktaten. 

## Medlemsland
Per mars 2025 er 125 stater medlemmer av domstolen. Det seneste medlemsland per mars 2025 er Ukraina som tiltrådte 1. januar 2025. Israel, Russland, Sudan og USA har underskrevet traktaten, men har meddelt at de ikke kommer til å ratifisere. Burundi ble i oktober 2017 første stat som trakk seg fra domstolen. Filippinene under president Rodrigo Duterte trakk seg som andre land i 2019.

## Dommerne
Domstolen består av 18 internasjonale dommere. De velges for ni år om gangen av domstolens generalforsamling, som består av representanter fra alle de nasjoner som har ratifisert domstolens statutter. Domstolen har sin egen anklagemyndighet som ledes av en sjefanklager. I domstolens anklagemyndighet er det også en etterforskningsavdeling.

## Aktoratet
Luis Moreno-Ocampo fra Argentina var sjefaktor i perioden 16. juni 2003 til 15. juni 2012. Fatou Bensouda fra Gambia ble valgt til sjefanklager (eller sjefaktor) 12. desember 2011 og tiltrådte stillingen 15. juli 2012. Hun innehadde stillingen fram til 15. juni 2021.

Benjamin Ferencz og Henry T. King, aktorer ved Nürnbergprosessen, var de viktigste pådriverne for opprettelsen av domstolen, og medvirket til å utforme det juridiske grunnlaget.

## Saker behandlet av domstolen (utvalg)
Omar Hassan al-Bashir ble i 2009 det første sittende statsoverhode som har blitt siktet for folkemord.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Dunstable

**Dunstable** er en by i Bedfordshire i England. Den ligger ved den romerske veien Watling Street, som i dag heter A5.

Byen er kjent fra romersk tid, da den het Durocobrivis. I 1290 var byen et av stoppestedene for gravfølget for dronning Eleanor, som gikk fra Harby i Lincolnshire til Westminster Abbey i London. Et Eleanorkors ble reist til minne om dette. Den var en viktig markedsby i middelalderen, men mistet mye av sin betydning etter hvert som Luton vokste.

Flere bygninger fra middelalderen er bevart, blant annet Dunstable Priory, byens hovedkirke, der Thomas Cranmer satte ned en kirkelig domstol som erklærte Henrik VIIIs ekteskap for ugyldig i 1533, og rett ved kirken en pub, «The Norman King» som ble bygget omkring 1109 som del av Henrik Is landsted.

Dunstable ligger på den østlige ytterkanten av Chilternåsene, en serie av kalkavsetninger som er klart synlige når man kommer til byen nordfra.

En av de viktigste arbeidsplassene for Dunstableboerne har vært Vauxhalls fabrikk i Luton, men denne ble nedlagt i 2002, og arbeidsløsheten er derfor forholdsvis høy.

Whipsnade Wildlife Park, en dyrepark med frittgående dyr, ligger like utenfor byen.

## Vennskapsbyer
Dunstable har følgende vennskapsbyer:

*  Bourgoin-Jallieu, Frankrike
*  Porz-Am-Rhein, Tyskland. Denne er i dag en del av Köln
*  Brive-la-Gaillarde, Frankrike (siden 2005)

## Referanser


## Litteratur
* Matthews, C. L. (1989): *Ancient Dunstable*, 2. utg., revidert av J. Schneider, Manshead Archaeological Society. ISBN 0-9515160-0-0.
* Benson, Nigel, (1986): *Dunstable in Detail: An Illustrated Guide to the Town of Dunstable*. Dunstable: Book Castle. ISBN 0-9509773-2-2.
* Walden, R. (1999): *Streets Ahead: An Illustrated Guide to the Street Names of Dunstable*. Dunstable: Book Castle. ISBN 1-87119-959-X.
* Yates J. & King S. (2006): *Dunstable and District at War from Eyewitness Accounts*. Dunstable: Book Castle. ISBN 1-903747-79-1.

## Eksterne lenker
* 
* Dunstable Town Council
* Animert og narrativ fortelling om hvordan Dunstable fikk sitt navn
* Focus On: Dunstable , TV-program fra 1966 som ser på livet i Dunstable, *East Anglian Film Archive*.
William Thomson, Lord Kelvin

**William Thomson**, Lord Kelvin, (1824–1907) var en britisk matematisk fysiker som gjorde viktige arbeider innen termodynamikk. 

## Liv og virke
Han ble adlet  av dronning Victoria i 1892 til **baron Kelvin** (lord Kelvin) for sitt arbeid med termodynamikk. Navnet Kelvin kommer fra elven Kelvin som renner gjennom universitetsområdene i Glasgow. Han startet ved dette universitetet ti år gammel, og da han nådde 22 år var han blitt professor her. Han ble valgt som medlem av Royal Society i 1851 og var president der i perioden 1890–1895. I 1896 ble han tildelt Knight Grand Cross av Royal Victorian Order og i 1902 ble han en av de første medlemmer av Order of Merit. Han er gravlagt i Westminster Abbey i London. 

SI-måleenheten for temperatur, kelvin, er oppkalt etter ham.

Lord Kelvin ble utnevnt til æresdoktor ved Det Kongelige Fredriks Universitet i 1902 i forbindelse med feiringen av 100-årsdagen for Niels Henrik Abels fødsel (1802).

## Priser (utvalg)
* 1883 – Copleymedaljen

## Referanser


## Litteratur
* Silvanus P. Thompson: ''The life of William Thomson, Baron Kelvin of Largs''. In two volumes. Publisher: Macmillan & Co., London 1910
* Silvanus P. Thompson:''The life of William Thomson, Baron Kelvin of Largs''. Volume I
* Alexander Russell: ''Lord Kelvin; his life and work'' Publisher: T.C. & E.C. Jack; London 1912
* Andrew Grey: ''Lord Kelvin: an account of his scientific life and work''. Publisher: J. M. Dent & Co., London 19o8
* George F. Fitzgerald: ''Lord Kelvin, professor of natural philosophy in the University of Glasgow, 1846-1899: with an essay on his scientific work''. Publisher: James MacLehose and Sons,  Glasgow 1899
* ''In memoriam. The Right Honorable William Thomson, Lord Kelvin, born June 26, 1824; died December 17, 1907; interred in Westminster Abbey December 23, 1907'' Publisher: The American Institute of Electrical Engineers, New York 1908

## Eksterne lenker
* 
*
Øystein Grødum

**Øystein Grødum** (født 1977) er en norsk tidligere skøyteløper. 

## Karriere
I 2004 ble han nummer fem på &nbsp;m i VM enkeltdistanser, og sesongen etter var han nærmest uslåelig i verdenscupen på de lengste distansene. Han var favoritt på &nbsp;m og særlig på &nbsp;m foran VM i Inzell i 2005, men ble sjuk og stilte ikke til start. I 2005 tok han en åttendeplass sammenlagt både i EM og VM. 

Grødum ble norgesmester på &nbsp;m i 2001 og på &nbsp;m i 2005. Han har tatt NM-medalje i alle mesterskap han har deltatt i fra 1999 til 2011. Han representerte Arendal Skøiteklub.

Skøytestilen hans var preget av en høyt hevet høyrearm.

## Personlig
Øystein Grødum er gift med fotballspilleren Marit Fiane Grødum.

## Personlige rekorder

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* NSF-profil  på Øystein Grødum. Publisert 1. februar 2012.
Huset Wettin

**Wettin** er en tysk fyrsteslekt. De regjerte som markgrever, kurfyrster og konger av Sachsen i over 800 år. De har også vært konger av Polen, Belgia, Portugal, Storbritannia og Bulgaria. Slekten stammer fra Burg Wettin ved Halle i det nåværende Sachsen-Anhalt.

I 1089 ble slekten landgrever av Meissen, i 1423 kurfyrster av Sachsen og i 1236 også landgrever av Thüringen. I 1485 ble slekten delt i to linjer, den yngre, albertinske linje, regjerte som konger av Polen fra 1697 til 1763 og i kongeriket Sachsen fra 1806 til 1918.

Den eldre, ernestinske linje tapte i 1547 kurfyrsteverdigheten til albertinerne, men beholdt sin besittelse i Thüringen, som de delte opp i et større antall småstater (ernestinske hertugdømmer). Et av de ernestinske husene, Sachsen-Coburg-Gotha, ble konger av Belgia (fra 1831) og Bulgaria (1908&ndash;1946), dessuten i Portugal og fra 1901 i Storbritannia, da dronning Victoria av huset Hannover døde.

Prominente medlemmer av slekten inkluderer dronning Elisabeth II av Storbritannia og Bulgarias tidligere statsminister (og tidligere tsar) Simeon av Sachsen-Coburg-Gotha.

## Eksterne lenker
* Die Wettiner 
* Fürstenzug in Dresden
Pub

**Pub**, engelsk forkortelse for **public house** («offentlig hus»), er et serveringssted med skjenkebevilling for alkohol og enkle matretter. Puber som lokale samlingssteder for øldrikkende menn har lange tradisjoner i Storbritannia, der det er flere typer av puber. Den britiske pub-kulturen har blitt overført i ulike varianter til flere land, deriblant til Norge. Puber ble tidligere ofte kalt kro eller vertshus på norsk.

Ordet *pub* uttales ofte «pøbb» på norsk, en fornorsking av den standardbritiske uttalen som ligger nærmere «pabb». Språkrådet foreslo å stave ordet *pøbb* på norsk som en standardform, men det ble ikke gjennomført.

## Puber i Storbritannia
I Storbritannia finnes det tradisjonelt to hovedtyper av puber:
* **Tied House** er en pub som er bundet til å kjøpe deler av ølet de serverer fra et bestemt bryggeri.
* **Free House** er en pub som står fritt til å velge hvilke bryggerier de ønsker å kjøpe øl fra.

Begrepet *pub* forbeholdes gjerne for serveringssteder med et preg som er typisk for England, Irland, Australia eller andre steder som har vært en del av den britiske kultursfære. Det er bortimot 60&nbsp;000 puber i Storbritannia. På mange steder, spesielt i mindre byer og tettsteder, kan en pub være midtpunktet for lokalsamfunnet og kan spille tilsvarende rolle som den lokale kirke i den sammenhengen.

En pub som tilbyr overnattingsmuligheter kalles tradisjonelt et vertshus (engelsk *inn*). Et annet begrep for pub kan være *[[Bar (utested)|bar]]*, men disse serverer som regel ikke matretter.

## Se også
* Bar
* Kro
* Pøbel

## Eksterne lenker
* Britishpubguide.com (engelsk)
Burg Wettin

**Burg Wettin** er en borg ved Halle i den tyske delstaten Sachsen-Anhalt. Den tyske fyrsteslekten Wettin stammer herfra.

Wettin nevnes først i år 961, som *Vitin civitas*. Det antas at det allerede på karolingisk tid eksisterte et borganlegg her.

Siden begynnelsen av 1990-årene har det vært et kunstgymnasium her.

## Eksterne lenker
* Burggymnasium Wettin
Jeff Healey

**Norman Jeffrey Healey** (født 25. mars 1966, død 2. mars 2008) var en canadisk blues-rock-gitarist.

Jeff Healey mistet begge øynene på grunn av kreft da han var ett år gammel. Han begynte likevel å spille gitar da han var tre år gammel. Da han var 17, dannet han bandet Blues Direction, som to år senere ble Jeff Healey Band, sammen  med Joe Rockman og Tom Stephen. De fikk kontrakt med plateselskapet Arista Records, og i 1988 utgav de *See The Light*, som blant annet inkluderte hitsingelen *Angel Eyes*. Sangen *Hideaway* ble nominert i klassen «beste instrumentallåt» til Grammy Award. Blant andre hits er *How Long Can a Man Be Strong* og en coverversjon av The Beatles' *While My Guitar Gently Weeps*.

Healey var også en dyktig trompetist. Han døde av kreft i Toronto 2. mars 2008.

## Spillestil

Helt fra han lærte seg å spille, utviklet han sin egen spesielle spillestil på gitaren; istedenfor å holde den med strengene loddrett spilte han med gitaren liggende i fanget og hånden plassert oppå strengene istedenfor bak gitarhalsen som det vanligvis gjøres. Dette ga ham fordeler som økt vibrato og spennvidde på fingrene, og han kunne derfor ta akkorder og løp som ville vært vanskelig eller umulig med vanlig spillestil.

## Diskografi

* 1988 *See the Light*
* 1990 *Hell to Pay*
* 1992 *Feel This*
* 1995 *Cover to Cover* 
* 1998 *Very Best Of*
* 1999 *Master Hits Remastered*
* 2000 *Get Me Some*
* 2002 *Among Friends*
* 2004 *Adventures in Jazzland*
* 2006 *It's Tight Like That*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Rockeband 
* JazzBand
Eleanorkors

**Eleanorkors** er betegnelse på en rekke av tolv omfattende dekorerte steinkors som ble reist til minne om den engelske dronningen Eleonore av Castilla av hennes ektemann, Edvard I i forbindelse med hennes gravferd fra Harby i Lincolnshire til Westminster Abbey i London i 1290. Det ble regnet som en stor ære for de byene som fikk et slikt kors. Kun tre av de korsene som ble reist mellom 1291 og 1294 som monument over dronningen står fortsatt. De tolv korsene markerte overnattingsstedene langs den ruten som ble benyttet for å transportere hennes legeme til London. Flere kunstnere arbeidet på korsene, slik som kronens «Expense Rolls» (finansielle arkiv) viser, og hvor en del ble fordelt mellom hovedfigurene. Disse ble sendt fra London mens rammeverket ble gjort av steinhoggere lokalt. Alexander av Abingdon og William fra Irland, som begge hadde arbeidet på Westminster Abbey, var tilsynelatende de fremste skulpturene på utformingen av figurene på steinkorsene. Andre navn som er kjent er Roger av Crundale og Richard av Crundale.

## Steder
De tolv korsene ble reist på følgende steder:
*Lincoln
*Grantham
*Stamford
*Geddington
*Northampton
*Stony Stratford
*Woburn
*Dunstable
*St. Albans
*Waltham (nå Waltham Cross)
*Westcheap
*Charing (nå Charing Cross)

De eneste tre som er bevart er de i Waltham, Northampton og Geddington. Korset ved Charing Cross i London er en kopi.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Eleanor's Crosses» , *A&A, The Courtauld Institute of Art*
Holsten-Gottorp-Romanov

**Holsten-Gottorp-Romanov**  (tysk: Romanow-Holstein-Gottorp) var en linje av det nordtyske fyrstehuset Oldenburg som regjerte Russland fra 1762 frem til revolusjonen i 1917. Romanov-Holsten-Gottorp nedstammet kognatisk fra den eldre slekten Romanov, og kom til makten da Carl Frederik av Slesvig-Holsten-Gottorp giftet seg med et kvinnelig medlem av denne slekten.

## Referanser
Kjetil André Aamodt

**Kjetil André Aamodt** (født 1971) er en norsk tidligere alpinist som representerte Nordstrand IF. Han er den mestvinnende alpinisten, med tyve mesterskapsmedaljer, hvorav fire OL-gull og fem VM-gull, og er en av kun fem mannlige alpinister med verdenscupseire i alle fem disipliner.

Han har etter idrettskarrieren arbeidet som ekspertkommentator og programleder på TV.

## Karriere
I junior-VM i alpint 1990 tok han gull i utfor, super-G og kombinasjonen.

I sesongen 1993/1994 vant Aamodt verdenscupen i alpint sammenlagt.

Aamodt vant kongepokalen i 1993 og 2005, og Fearnleys olympiske ærespris i 2006. Han kunngjorde at han hadde bestemt seg for å legge opp karrièren den 6. januar 2007 da han var blitt kåret til «Årets mannlige idrettsutøver» under Idrettsgallaen 2007 i Hamar OL-amfi. Han vant også tre andre priser samme kveld.

21. mai 2007 ble han tildelt St. Hallvard-medaljen «for å ha representert Norge og Oslo på en fremragende måte». I forbindelse med TV-aksjonen på NRK 21. oktober 2007 ble Aamodt utnevnt til UNICEF-ambassadør.

Etter at Aamodt la opp som utøver har han jobbet som ekspertkommentator og programleder. I 2010 etablerte TVNorge underholdningsprogrammet *[[Hvem kan slå Aamodt og Kjus?]]*, hvor kjente idrettsutøvere møtte Aamodt og Lasse Kjus til en rekke konkurranser.

## Verdenscupresultater

## NM-titler
Han vant 22 NM-titler i løpet av karrièren.

## Privat
Han har vært gift med ballettdanseren Stine Østvold siden 2004. Sammen har de to døtre og én sønn.

Han er sønn av Finn Aamodt.

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
* St. Hallvardmedaljen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Portrett Kjetil Andre Aamodt på NRK nett-TV
*  
*
Lasse Kjus

**Lasse Kjus** (født 1971) er en norsk tidligere alpinist, og regnes som en av tidenes beste utøvere i alpint. Han representerte Bærums Skiklub.

## Karriere

Kjus var ivrig bruker av et lite alpinanlegg hjemme på Siggerud som på folkemunne kaltes Trolldalen skisenter – et tidligere populært lite og lokalt alpinanlegg i Ski kommune i Follo. På 1970- og 1980-tallet hadde anlegget en liten bakke det ble solgt billige årskort til, noe som sammen med beliggenheten gjorde at mange barn og unge fra nærområdet ble flittige brukere. I perioden 1987–1990 var Kjus elev ved NTG Bærum, eller Norsk Skigymnas (NSG) som det het på den tiden.

I junior-VM i alpint 1990 tok han gull i storslalåm. Som senior ble Kjus verdensmester første gang i kombinasjonsøvelsen under VM i 1993 i Morioka. Han ble olympisk mester i kombinasjonen under vinter-OL 1994 på Lillehammer, og under VM i 1999 vant han gull i både storslalåm og super-G. Han vant verdenscupen sammenlagt to ganger, i sesongene 1995/1996 og 1998/1999. Han har seier i utfor i Kitzbuhel og Wengen - og det i samme sesong (1999). Etter 1998/1999-sesongen ble han tildelt Aftenpostens gullmedalje og norske sportsjournalisters statuett som «Årets idrettsnavn». Totalt har Kjus vunnet seksten medaljer i VM og OL, hvorav tre gull og åtte sølv i VM, og ett gull, tre sølv og en bronse i OL. Han la opp etter 2005–06-sesongen. 27. mars 2008 gjorde Kjus et lite comeback under NM i Hafjell, og tok sølv i utfor etter Lars Elton Myhre.

Lasse Kjus har også interesse for småfly og har flysertifikatet i klassen småfly. I 2009 krasjet han i eget fly i Jotunheimen, men ble ikke alvorlig skadet.

Fra 2010 til 2017 var Kjus og Kjetil André Aamodt med i seks sesonger av TVNorges underholdningsprogram *[[Hvem kan slå Aamodt og Kjus?]]* (fire sesonger), senere *Aamodt og Kjus på bortebane* (to sesonger), der kjente idrettsutøvere møtte Kjus og Aamodt til en rekke ulike konkurranser.

## Verdenscupseire

### Sammenlagtplasseringer

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Trollavtalen

**Trollavtalen** er en internasjonal eksportavtale for norsk naturgass. Avtalen ble undertegnet i mai 1986 av Den norske stats oljeselskap (som var eiere av Trollfeltet) og Vest-Europas store gassdistributører Ruhrgas, BEB Erdgas und Erdöl og Thyssengas. Avtalen omfattet leveranser av 450 milliarder m3 naturgass fra Trollfeltet og Sleipner Øst. Verdien av avtalen var omkring 800 milliarder kroner, og den ble undertegnet ti år før leveransene startet. Trollavtalen har ført til at det har blitt bygget tre gassledninger, som transporterer gass fra Norge til resten av Europa. Partene i avtalen har sagt den opp med virkning fra 31. desember 2018.

## Referanser


## Kilder
*Norsk Oljemuseum: 1986 Verdens største energikontrakt Besøkt 31. mai 2015
*Offshore.no: Troll-veteranene (publisert 19. mai 2011) Besøkt 31. mai 2015
Reimegrend

**Reimegrend**, eller også **Reime** er et sted i Raundalen øst for Voss på Vestlandet. Det fantes et skitrekk som var åpent i påsken og vinterferien, men har blitt lagt ned. Det ligger mange hytter i området, selv om det meste av hyttebyggingen de siste tiårene har skjedd ved Mjølfjell litt lenger øst i dalstrøket.

Reimegrend stasjon på Bergensbanen ligger i Reimegrend.
Volli holdeplass

**Volli holdeplass** ligger mellom Voss og Myrdal langs Bergensbanen ved Voll gård mellom Reimegrend og Mjølfjell i Raundalen. Frem til persontrafikken ble nedlagt 9. desember 2012 ble den betjent av lokaltog på strekningen Bergen – Voss – Mjølfjell – Myrdal. Holdeplassen er nedlagt og har ingen fasiliteter.

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Raundalen

**Raundalen** (trolig av norrønt *hraun* = «nakent fjell») er et dalføre øst i Voss kommune på Vestlandet. Det strekker seg fra Urland i vest til den møter Upsetedalen i øst ved Gravhalstunnelen. Bergensbanen går igjennom  Raundalen, forbi grendene Urland, Skiple, Reimegrend og Mjølfjell.

Raundalselva løper gjennom dalen til Vossevangen.

Da raundølene tok kristendommen og lot seg døpe nede på Voss, steg de på hjemveien ned i Groæ (= groven) som henter vann fra Singsevatnet, og tvettet for sikkerhets skyld kristendommen av seg. Stedet ble lenge hetende Tvao-groæ (= Tvettegroven).

## Se også
* Raundalen kirke

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hanne Haugland

**Hanne Birgit Haugland** (født 1967) er en norsk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i høydehopp og lengdehopp. Hun representerte klubbene Haugesund Idrettslag, IL i BUL, Sportsklubben Vidar og Minerva Friidrett.

Haugeland deltok i flere internasjonale mesterskap, blant annet fem verdensmesterskap og to OL. Det store høydepunktet i karrieren var gullet i høydehopp fra VM 1997 i Athen.

For denne prestasjonen ble hun tildelt Aftenpostens gullmedalje og Sportsjournalistenes statuett som «Årets idrettsnavn». I 1997 mottok hun Porsgrunds Porselænsfabriks Ærespris.

Haugland var gift med den tidligere høydehopperen Håkon Särnblom. Hennes far, Terje Haugland, var lengdehopper og norsk mester fra 1969. Hennes farfar, Eugen Haugland, var tresteghopper, olympisk deltager i Sommer-OL 1936 og seks ganger norsk mester fra 1930-årene. 

## NM-medaljer
Haugland tok sine første NM-medalje i et seniormesterskap, 17 år gammel, med bronse i både høyde og lengde (1985). Den 16. og siste tok hun 15 år senere, i 2000, med sin siste NM-tittel i høyde.

## Se også
* Norske rekorder i friidrett
* Mestvinnende utøvere i NM i friidrett

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* Norske friidrettsutøvere i internasjonale mesterskap – H
* Rekordutvikling løpsøvelser, menn 
* Finalister fra EM i 1989 Haag
Leinøya

**Leinøya** er ei øy i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Leinøya er forbundet med broer til Bergsøya, Remøya og Nautøya.

Høyeste punktet på øya er Leinehornet som er 365 meter høyt. Arealet er 14,4 km². Innbyggertallet var  pr 1. januar 2015.   

Torvik på øyas østside er stoppested for hurtigruten.

## Referanser
Bølandet

**Bølandet** kan vise til:

* Bølandet (Surnadal) – ei bygd i Surnadal kommune i Møre og Romsdal
* Bølandet – et gammelt navn på Leinøya i Herøy kommune i Møre og Romsdal
Leine (Møre og Romsdal)

**Leine** er en bygd på sørsiden av Leinøya i Herøy kommune i Møre og Romsdal.

Navnet Leine kommer fra ordet Lein (Len) som betyr «helling mot havet».

Leinekrins dekker Leine og Voldsund og har elever fra første til sjette klasse.

Tettstedet **Leinstrand** har ifølge Statistisk sentralbyrå  innbyggere pr. .

## Referanser
Arsenal

Et **arsenal** (fra italiensk *arsenale*, opprinnelig fra arabisk, verksted) er et anlegg for konstruksjon, reparasjon, oppbevaring og utdeling av våpen og ammunisjon. Et annet ord for arsenal er **rustkammer**.

Et stort arsenal, som kan fornye materiellet til en stor armé, omfatter kanonfabrikk, vognfabrikk, laboratorium, ammunisjonsfabrikk, skytevåpenfabrikk, teltfabrikk og kruttfabrikk; i tillegg må anlegget ha store oppbevaringsfasiliteter, eller tøyhus. I mindre arsenaler kan fabrikkene være erstattet av verksteder.

## Referanser
Jan Peter Balkenende

**Jan Peter Balkenende** (egentlig **Jan Pieter Balkenende**; født 7. mai 1956 i Biezelinge, Kapelle) var nederlandsk statsminister fra 22. juli 2002 til 14. oktober 2010. Han tilhører de nederlandske kristeligdemokratene Christen-Democratisch Appel (CDA). 

Han har ledet fire koalisjonsregjeringer siden 2002, som alle har blitt oppløst før perioden er over. Hans siste regjering ble etablert etter valget i november 2006, men denne gikk i oppløsning 20. februar 2010 etter uenighet om hvorvidt nederlandske soldater i Afghanistan skal trekkes tilbake i 2010 eller ikke. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Government.nl – ''Jan Peter Balkenende''
Meat Puppets

**Meat Puppets** er et rockeband fra Scottsdale, Arizona dannet i januar 1980 av brødrene Cris og Curt Kirkwood samt trommeslageren Derrick Bostrom. Bandet startet opp som et punkband, men fikk senere innslag av sjangere som country og psykedelia i musikken sin.

I 1993 ble de bandet dratt frem i lyset igjen da Nirvana spilte coverversjoner av Meat Puppets-låtene «Plateau», «Oh, Me», og «Lake of Fire» på albumet *[[MTV Unplugged in New York]]*.

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Sort

:*For fargen, se: [[Svart]]*
**Sort** eller **plantesort** er et juridisk begrep som beskytter en planteforedlers enerett til å produsere og selge formeringsvare som såkorn, settepoteter, morplanter og frø. Begrepet svarer til det engelske *«Plant variety»* og må skilles fra begrepet varietet som brukes i botanisk systematikk for å beskrive variasjon innenfor en planteart. Em uforedla sort betegnes gjerne som **landsort**.

I Norge er det Planteforedlerloven sammen med Forskrift om planteforedlerrett som legger grunnlaget for den juridiske statusen som oppnås ved at en planteforedler blir tilkjent planteforedlerrett av Plantesortnemda. Norge er i sin tur tilsluttet den internasjonale unionen The International Union for the Protection of New Varieties of Plants, forkortet UPOV, og den norske rettsbeskyttelsen bygger på den internasjonale konvensjonen om planteforedlerrett av 1978. Nye medlemmer må nå slutte seg til den reviderte utgaven av konvensjonen fra 1991.

Sorter som markedsføres i Norge publiseres i Norsk offisiell sortliste. I EU publiseres en lignende liste.

## Referanser
Mato Grosso do Sul

**Mato Grosso do Sul** er en delstat i den sentral-vestre regionen i Brasil.
Den grenser til følgende delstater (fra nord, med klokka) Mato Grosso, Goiás, Minas Gerais, São Paulo og Paraná. Mato Grosso do Sul grenser også til Paraguay og Bolivia i vest. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på .

Navnet stammer fra den nærliggende delstaten Mato Grosso, som den skilte seg fra da den ble opprettet. Siden delstaten ligger sør for Mato Grosso, ble den kjent som *Mato Grosso do Sul* (Sør-Mato Grosso).

Navnet "Mato Grosso", derimot, betyr «tykt gress». 

Delstaten har 11 regioner. De største byene er Corumbá, Dourados og Bonito.

## Geografi
I delstaten ligger savanneområdet Cerrado samt deler av våtmarksområdet Pantanal. Hovednæring i Mato Grosso do Sul er landbruk, hvor kvegdrift er viktigst. Andre landbruksprodukter er sukkerrør, hvete, soyabønner, maniok, ris og bomull.

Det høyeste punkt i delstaten er Morro Grande (1065 m). 

## Historie
Mato Grosso do Sul ble skilt ut fra delstaten Mato Grosso i 1977 og fikk endelig status som delstat 1. januar 1979.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sukkerrør

*S. arundinaceum* 
*S. bengalense* 
*S. edule* 
*S. officinarum* 
*S. procerum* 
*S. ravennae* 
*S. robustum* 
*S. sinense* 
*S. spontaneum*

 

**Sukkerrør** (*Saccharum*) er en tropisk gress-slekt som består av mellom 6 og 37 arter (det hersker uenighet om antallet) som kan bli inntil 7 meter høyt og med 5 cm tykke stengler.

Margsaften inneholder 18&ndash;20 % sukker som brukes i produksjonen av rørsukker (også kjent som sukrose). Arten stammer muligens fra Polynesia, men har vært dyrket i India siden før 510 f.Kr. da den persiske keiser Darius under en invasjon i India fant «et siv som gir honning uten bier». 

Dyrkingen av sukkerrør spredtes gjennom Nord-Afrika til Spania under den muslimske erobringskrigen, og sukker ble ført til Nord-Europa med korstogene.

Columbus plantet sukkerrør i Karibia, hvor plantene trivdes og ga grunnlag for en sterk økonomi. Senere var sukkerrør en svært viktig inntektskilde for Portugal på 1500-tallet, som dyrket planten i stor skala i Brasil.

Napoleonskrigene førte til at rørsukker ble mangelvare i en periode, noe som gjorde at man utviklet en metode for fremstilling av sukker fra andre planter (sukkerroe). Dette utgjør i dag omtrent 30 % av verdens forbruk.

## Se også
* Sukkerroe

## Eksterne lenker
*
Guildfordkatedralen

**Guildfordkatedralen** (på engelsk *Guildford Cathedral*) er den eneste anglikanske katedralen som er bygget i kirkeprovinsen Canterbury etter reformasjonen i England. Guildford bispedømme ble opprettet i 1927, og arbeidet på katedralen, til tegninger av Edward Maufe, begynte i 1936. Det ble avbrutt av andre verdenskrig, og bygningen ble derfor ikke vigslet før i 1961.

## Beskrivelse
Den står på Stag Hill i sentrum av Guildford i Surrey, og er en solid bygning i rød teglstein. Rett ved siden av ligger Universitetet i Surrey. Teglsteinene er laget av leire fra åsen den står på.

Tårnet er omkring 48 meter høyt, og har ti klokker støpt av Whitechapel klokkestøperi, mest kjent for å støpe Frihetsklokken i Amerikas forente stater og Big Ben i London. På toppen av tårnet står en 3 meter høy forgylt engel som dreier med vinden. Skrekkfilmen *[[The Omen|Omen]]* (1976) ble filmet i katedralen; engelen på toppen av spiret ble faktisk plassert der spesifikt for filmen. Medlemmene av menigheten likte den så godt at de ba om å få beholde den.

Katedralen er svært lys innvendig, med søyler av lys sandstein fra Somerset og gulv av hvit italiensk marmor. Arkitekten Maufe skrev i 1932, før byggingen begynte at «idealet var å lage en design som definitivt hører vår tid til, men er i tråd med de store engelske katedralen; å bygge på nytt etter tradisjonen, å sette sin lit til proporsjoner, masse, volum og linjer heller en forsiring og ornamenter». Kunsthistorikeren Nikolaus Pevsner har i *Pevsner Architectural Guides* beskrevet den som en «søtmodig, udramatisk kurvilinear gotisk» kirke, og interiøret som «edelt og subtilt». Den er vurdert som en bevaringverdig bygning i nivå II*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Offisielt nettsted
* A history of the choristers of Guildford Cathedral
* Seeds of Hope Children's Garden
Whitechapel klokkestøperi

**Whitechapel klokkestøperi** (**Whitechapel Bell Foundry**) er en bedrift i Whitechapel i det østlige London. Det er Storbritannias eldste produksjonsselskap som er i drift, etablert i 1570 under Elisabeth I og i kontinuerlig drift siden. Historien går enda lenger tilbake, til mesterstøperen Robert Chamberlain som 1420 grunnla selskapet under Henrik V, men det var et opphold i driften før 1570.

Hovedvirksomheten er støping av kirkeklokker med oppheng og tilbehør, men de støper også klokker til klokkespill og andre formål.

Selskapet har produsert flere berømte klokker, som den originale Frihetsklokken i Amerikas forente stater (1752) og Big Ben i Westminsterpalasset (1858). Big Ben er med sine 13½ tonn den største klokken de har støpt. Etter andre verdenskrig finner man blant deres viktigste oppdrag klokkene til Guildfordkatedralen i Guildford, Surrey og til Nasjonalkatedralen i Washington D.C.. 

Selskapets lokaler er en fredet bygning (*Grade II listing*).

I 2016 kunngjorde Whitechapel klokkestøperi at de vil stenge i mai 2017, etter litt over 250 år, og flytte til en ny adresse.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Whitechapel klokkestøperi