open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Darja Katsjanova

**Darja Dmitrijevna Katsjanova** (født 17. september 1997 i Nizjnij Novgorod) er en russisk skøyteløper.

## Meritter
### Internasjonale mesterskap
Sprint-VM på skøyter deltatt i 1 VM.
:* Changchun 2018.
::* Beste resultat: 19.-plass sammenlagt i Changchun 2018.

Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 1 VM (ved 3 konkurranser).
:* Inzell 2019 på 500 m,  m og på lagsprint.
::* Beste resultat: 3.-plass og bronsemedalje på lagsprint og individuelt 8.-plass på 500 m i Inzell 2019.

EM på skøyter deltatt 2 EM (ved 3 konkurranser).
:* Kolomna 2018 på 500 m og  m, og i Collalbo/Klobenstein 2019 i sammenlagt sprint.
::* Beste resultat: 2.-plass sammenlagt sprint i Collalbo/Klobenstein 2019, og 5.-plass på 500 m i Kolomna 2018.

Junior-VM på skøyter deltatt i 4 VM (ved 10 konkurranser).
:* Bjugn 2014 på 2×500 m og  m, og i Warszawa 2015 på 500 m og  m, og i Changchun 2016 på 500 m,  m og lagsprint, og i Helsingfors 2017 på 500 m,  m og  m.
::* Beste resultat: 1.-plass, verdensmester og gullmedalje på både 500 m både i Changchun 2016 og Helsingfors 2017 og på  m i Helsingfors 2017 og lagsprint i Changchun 2016.

### Sammenlagt i [[Verdenscupen på skøyter|Verdenscupen]]

## Personlige rekorder

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Darja Katsjanova  på www.isu.html.infostradasports.com
*  Darja Katsjanova på SpeedskatingResults.com
*  Darja Katsjanova på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
*  Darja Katsjanova på ruskating.com
;Bilder
*  Bilder av Darja Katsjanova på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
EM i moderne femkamp 1989

**EM i moderne femkamp 1989** (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i Umeå og Modena i 1989.

## Medaljetabell

## Referanser
EM i moderne femkamp 1995

**EM i moderne femkamp 1995** (europamesterskapet i moderne femkamp) ble arrangert i San Benedetto del Tronto og Berlin i 1995.

## Medaljetabell

## Referanser
En kvinnes ansikt (1941)

***En kvinnes ansikt*** (originaltittel: *A Woman's Face*) er en amerikansk drama-thriller fra 1941 regissert av George Cukor med Joan Crawford, Melvyn Douglas og Conrad Veidt i hovedrollene.

Dreieboken var skrevet av Donald Ogden Stewart, etter teaterstykket *Il Etait Une Fois* av Francis de Croisset. En annen filmatisering av denne historien hadde blitt gjort i Sverige i 1938 med Ingrid Bergman i hovedrollen.

## Handlingsreferat
Anna Holm står tiltalt i en rettssak i Stockholm for drap på et ikke navngitt offer. En hatt skjuler det aller meste av ansiktet hennes. Det første vitnet, servitør Herman Rundvik, forteller om en middag ved en bortgjemt taverna, hvor den karismatiske men dumme Torsten Barring spiste et måltid sammen med sine venner og familie. Gjestene inkluderer Vera, den utro konen til plastikkirurg Gustaf Segert - og Eric, Veras siste affære. Den høyre siden av Annas ansiktet er vansiret, men Torsten ignorerer arrene og komplimenterer de vakre øynene hennes.

I rettssalen identifiserer en bekjent Anna som leder for en gjeng som var skyldige i utpressing. Anna skal også vitne i løpet av rettssaken, og husker at den berusede faren hennes, når hun var fem år gammel, satte fyr på et rom hjemme hos dem. Faren reddet henne, men ikke seg selv. Når hun var 16 år gammel, og hatet hele verden rundt henne, valgte hun å begynne et liv med kriminalitet. Anna gjennomgår etter hvert tolv smertefulle operasjoner for å bli kvitt alle arrene etter brannen. I løpet av rettssaken tar Anna av seg hatten, og avslører et nå perfekt ansikt.

Torsten Barring slo seg sammen med Anna, for å gjennomføre utpressing. Han forteller henne om hans gamle, veldig rike onkel, konsul Magnus Barring, som har testamentert alt han eier til sitt fire år gamle barnebarn. Men hvis barnet dør, skal Torsten arve hele hans formue. Anna blir forferdet over forslaget, men Torsten tvinger henne. I rettssalen innrømmer Anna at hun sa ja til å drepe barnet. Hun får seg jobb som den lille guttens guvernante, og reiser dit under det falske navnet Ingrid Paulsen. Anna blir snart glad i familien, og den søte gutten Lars-Erik. Torsten ankommer kvelden for å være til stede ved konsulens bursdag. Emma Kristiansdotter, en sjalu husholderske, er neste vitne i rettssaken som overhørte planene til Anna og Torsten

## Skuespillere

* Joan Crawford som Anna Holm (alias Ingrid Paulsen)
* Melvyn Douglas som Dr. Gustaf Segert
* Conrad Veidt som Torsten Barring
* Osa Massen som Vera Segert
* Reginald Owen som Bernard Dalvik
* Albert Bassermann som Consul Magnus Barring
* Marjorie Main som Emma Kristiansdotter
* Donald Meek som Herman Rundvik
* Connie Gilchrist som Christina Dalvik
* Richard Nichols som Lars-Erik Barring
* Charles Quigley som Eric.

## Eksterne lenker
*
Hispellinus

***Hispellinus*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

## Utseende
Nokså små (2,7 - 6,4 millimeter), avlange, svarte bladbiller. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av lange, skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har ca. 20 middels lange pigger langs sidekanten, pronotum har to par lange pigger på hver side. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader.

## Levevis
Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artene lever på gress inkludert ris, bambus og sukkerrør.

## Utbredelse
Slekten er vidt utbredt i alle varme deler av den Gamle verden.

## Systematisk inndeling

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

* orden **[[biller]]** (Coleoptera)
** underorden **[[Polyphaga]]**
*** overfamilie **[[Chrysomeloidea]]** Latreille, 1802 (=Phytophaga) 
**** familien  bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802) 
***** underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
***** underfamilien **[[Hispinae]]**, Gyllenhal, 1813  – ikke i Norge, én art i Norden
****** stamme **[[Hispini]]** Gyllenhal, 1813
******* slekten ***Hispellinus*** Weise, 1897
******** *[[Hispellinus albertisii]]* (Gestro, 1897)
******** *[[Hispellinus australica]]* (Motschulsky, 1861)
******** *[[Hispellinus callicanthus]]* (Gressitt, 1939)
******** *[[Hispellinus coarctatus]]* (Chapuis, 1877)
******** *[[Hispellinus congoanus]]* (Uhmann, 1936)
******** *[[Hispellinus csikii]]* (Gestro, 1907)
******** *[[Hispellinus fimbriatus]]* (Chapuis, 1877)
******** *[[Hispellinus formosanus]]* (Uhmann, 1927)
******** *[[Hispellinus germari]]* (Chapuis, 1877)
******** *[[Hispellinus minor]]* (Maulik, 1919)
******** *[[Hispellinus moerens]]* (Baly, 1874)
******** *[[Hispellinus multispinosus]]* (Germar, 1848)
******** *[[Hispellinus perotetii]]* (Motschulsky, 1861)
******** *[[Hispellinus promontorii]]* (Péringuey, 1898)
******** *[[Hispellinus sthulacundus]]* (Maulik, 1915)
******** *[[Hispellinus tuberiger]]* Uhmann, 1940

## Litteratur

## Eksterne lenker

* Hispines of the World- ''Hispellinus''
* ''Hispellinus'' på ITIS
*
Bennelong

**Woollarawarre Bennelong** (ca. 1764–3. januar 1813) tilhørte det aboriginske eora-folket i Port Jackson-området i Sydney. Han levde under den tidlige britiske koloniseringsperioden i Australia. Bennelong er kjent for å ha bodd sammen med kolonistene og lært deres levemåter og skikker. 

## Livet sammen med kolonistene
Bennelong ble ført til bosetningsområdet til kolonistene i Sydney Cove i november 1789 etter ordre fra guvernøren Arthur Phillip og Kong George 3. Formålet var å etablere et godt forhold til urbefolkningen. På den tiden var eora-folket mistenksomme mot britene, og unngikk enhver kontakt med dem. Som et tegn på desperasjon, bortførte Phillip Bennelong sammen med en ved navn Colbee, som også tilhørte eora-folket. Phillip hadde som mål å lære lokalbefolkningens språk og skikker. Bennelong var på dette tidspunktet rundt 25 år og ble beskrevet som en med godt humør og en som hadde enorm appetitt.

Colbee klarte å rømme fra bosetningsområdet like etter, men Bennelong ble værende i flere måneder før han også rømte. Fire måneder etter at han rømte ble han observert ved Manly Cove, og Phillip ble varslet. Det er fastslått at Phillip ville gjenoppta kontakten med Bennelong, så han reiste til Manly for å møte han. Der traff han Bennelong, i tillegg til andre folk tilhørende eora. Han introduserte seg for en ved navn Willemering, strakk ut hånda si som et tegn på høflig hilsen, men i stedet kastet Willemering et spyd som traff han i skulderen. Phillip unnslapp med mindre skader, og kom seg bort fra området. Phillip var tydelig på at kolonistene ikke skulle hevne seg. Etter noen dager traff han Bennelong på nytt, og forholdene mellom dem ble gjenopptatt. Senere lærte han å snakke engelsk. I 1790 bygde guvernøren Phillip en hytte til han i området som nå heter Bennelong Point (ved Sydney Opera House).

## I England
Bennelong og en annen aboriginsk mann ved navn Yemmerrawanne reiste med Phillip tilbake mot England i 1792. Flere historikere hevdet at de ble presentert for kong George 3, men det fins ingen bevis for at dette fant sted. Etter ankomst fikk de klær som var passende for møtet med kongen. Mens de var i England besøkte de St. Pauls katedral og Tower of London. De dro på teater. Mens de var i London bodde de sammen med Henry Waterhouse, og da Yemmerrawanne ble syk, flyttet de til Eltham og bodde sammen med Edward Kent. Der traff de Lord Sydney.

Yemmerrawanne døde mens han var i England etter en infeksjon. I tillegg forverret helsesituasjonen til Bennelong seg. Han returnerte til Sydney i 1795 sammen med kirurgen George Bass som sørget for at helsen ble bedre. Som takk lærte Bennelong Bass å snakke lokalspråket slik at han kunne kommunisere med eora-folket mens han var i Sydney.

## Tilbakekomsten til New South Wales
Bennelong ankom Sydney 7. september 1795. Han skrev et brev til Arthur Phillip og hans kone, der han takket dem for å ha tatt vare på han mens han var i England. Det er det første brevet skrevet på engelsk av en australsk innfødt. I løpet av kort tid, vendte han tilbake til sitt folk. Bennelong døde 3. januar 1813 ved Kissing Point, som ligger ved Parramatta-elven i Sydney.

## Referanser
Myrica hartwegii

***Myrica hartwegii*** er en art i porsfamilien.

Den er en løvfellende busk som blir opptil 1,8 m høy. Bladene er omvendt lansettformede til elliptiske, 3,2–10,4 cm lange og 1–3,4 cm brede. Ytre halvdel av bladranden er sagtannet med 4–12 par tenner. Undersiden av bladet er lysegrønn og oversiden mørkegrønn. Begge sidene av bladet har gule til oransje kjertler.

Blomstene er enkjønnede, og hann- og hunnblomster sitter på ulike planter. Hannblomsterstanden er 8–26 mm lang. Hunnblomsterstanden er 3–6 mm ved blomstring og vokser til 2 cm når fruktene er modne. Hunnblomsten er omgitt av to tett hårete høyblad. Frukten er 1,5–2,5 mm i diameter og tørr med små, fastsittende høyblad. Den er tilpasset frøspredning med vann.

*Myrica hartwegii* har en begrenset utbredelse i nordlige og sentrale Sierra Nevada i California vest i USA. Der vokser den langs bekker 250–1800 moh.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Truganini

**Truganini** (ca. 1812 - 8.mai 1876) var en kvinne som lenge ble regnet som den siste fullblods aboriginske kvinne i delstaten Tasmania i Australia. Dette viser seg å ikke stemme, da  (død 1905) levde etter henne.

## Liv og virke

I ungdomstiden var hun vitne til at livet til aboriginerne i Tasmania ble forstyrret av europeisk bosetting. I løpet av 1820-årene pågikk Den svarte krigen, en eskalerende strid mellom aboriginerne og europeerne som krevde mange liv.  I 1829 traff hun George Augustus Robinson, en engelskmann som hadde jobbtittelen *Protector of Aboirignals*, som oversatt til norsk blir «beskytter av aboriginere». Samme år hadde flere av hennes familiemedlemmer blitt drept. Moren hadde blitt drept av seilere, onkelen hadde blitt skutt av en soldat, søsteren bortført av selfangere og hennes forlovede brutalt drept av trehoggere.

I 1830 flyttet Robinson Truganini og hennes nåværende mann, Wooraddy, til Flinders Island sammen med de siste overlevende aboriginere etter Den svarte krigen. Tallet på de siste overlevende anslås å ha vært 100. Mange døde som følge av influensa og andre sykdommer. I 1838 hjalp Truganini Robinson å etablere et bosetningsområde for de tasmanske aboriginerne ved Port Phillip i det som nå tilhører delstaten Victoria. Hun levde i Melbourne i rundt to år før hun møtte andre tasmanske aboriginere. Sammen hadde de drept to hvalfangere, og senere tiltalt for drapene og dømt til døden. Selv om Truganini var tilstede, hadde hun ingen rolle i drapene, og ble etterfølgelig frikjent.  

Noen måneder senere ble Truganini og de andre tasmanske aborginerne returnert til Flinders Island. I 1856 hadde tallet på gjenlevende aboriginere i Tasmania sunket drastisk, og de flyttet til et bosetningsområde ved Oyster Cove, sør for Hobart. Ifølge avisa The Times Newspaper, var antall gjenlevende aboriginere i delstaten nå 14. Alle var voksne; ni kvinner og fem menn.
 
## Senere liv, død og arv

I 1873 var Truganini den siste gjenlevende av de som ble flyttet til Oyster Cove. Hun ble flyttet til Hobart der hun døde 3 år senere. Før hun døde tryglet hun myndighetene om å få en verdig begravelse. Hun ba om å bli kremert og at asken ble spredt utover havet. Hun hadde fryktet at kroppen hennes ville bli dissekert og analysert for vitenskapelige formål. Til tross for hennes ønsker, ble kroppen hennes gravd ut av The Royal Society of Tasmania og stilt ut. 100 år senere ble Truganini endelig kremert etter hennes ønsker.    

I 1997 var museet Royal Albert Memorial i England i besittelse av halskjedet og armbåndet til Truganini. Dette ble returnert omsider til Tasmania. I 2002 ble litt av hennes hår og hud funnet ved Royal College of Surgeons i England og returnert til Tasmania.

## Referanser
Sebastião Rodolfo Dalgado

**Sebastião Rodolfo Dalgado** (konkani devnagriskrift: सॆबास्तियाँव रॊदॊल्फ़ो दाल्गादॊ; konkani romiskrift: *Sebastiaom Rodolf Dalgad*; 1855–1922) var en indisk-portugisisk katolsk prest, teolog, orientalist og lingvist.

Dalgado utmerket seg som lingvist især ved studiet av hvordan det portugisiske språk har hatt innflytelse på en rekke språk i Sør- og Sørøst-Asia. Han var også ledende innen forskningen på det indiske språket konkani.

## Bibliografi
* *Berço de uma cantiga em indo-português : a memoria de Ismael Gracias*. [S.I. : s.n.], 1921 (Porto : Tip. Sequeira). *Separata da "Revista Lusitana"*, vol. XXII.
* *Contribuições para a lexiocologia luso-oriental*. Lisboa: Academia das Sciências, 1916. Encad., 192 s.
* *Hitopadexa ou Instrucsao Util*. 1897, xxii, 292 s.
* *Dialecto Indo-Portugues de Ceyldo*, 1900, xii, 262 s.
* *Dialecto Indo-Portugues de Gôa*, 1900, 22 s.
* *Dialecto indo-português de Goa ; dialecto indo-português do norte*. Porto: Lisboa : Typographia de A. F. Vasconcellos.
* *Dialecto Indo-Portugues de Damao*. 1903, 31 s.
* *Diccionario Portugues-Concani*. 1905, xxxii, 906 s.
* *Estudos sobre os crioulos indo-portugueses*. introd. de Maria Isabel Tomás. Lisboa : CNCDP, 1998. – 187 s.
* *Dialecto Indo-Portugues do Norte*. 1906, 62 s.
* *Influencia do Vocdbulario Portugues em Linguas Asiaticas*. (Influence of Portuguese vocables in Asiatic languages) Coimbra, 1913, xcii + 253 s.
* *Contribuifao para a Lexicologia Luso-Oriental* (Contributions towards a study of Luso-Oriental words). Coimbra, 1916, 196 s.
* *Historia de Nala e Damyanti* (Translation of *[[Nala]]* and *[[Damayanti]]* from the Sanskrit original into Portuguese). Coimbra, 155 s.
* *Dialecto Indo-Portugues de Negapatam*. Porto, 1917, 16 s.
* *Gonsalves Viana e a Lexicologia Portuguesa de origem Asiatico-Ajricana*.
* *Olossario Luso-Asiatico*, Vol. I. Coimbra, 1919, lxvii, 535 s.
* *Glossario Luso-Asiatico*, Vol. II. Lisbon, 1921, vii, 580 s.
* *Rudimentos da lingua Sanscrita*. 1920.
* *Florilegio de Proverbios Concanis*. Coimbra, 1922, xx, 330 s.
* *Primeiro plano geral da celebração nacional do quarto centenário da partida de Vasco da Gama para o descobrimento da Índia*. Lisboa : Imprensa Nacional, 1897. 8 s. Obra traduzida em Konkani (língua vernácula da Índia portuguesa).

## Referanser


*
*.
Svelvik Tennisklubb

**Svelvik Tennisklubb** (stiftet 24. mai 1929) er en tennisklubb i Svelvik i Drammen kommune.

## Historikk

Konstituerende møte ble avholdt 24. mai 1929 og kontorsjef Thoresen ble valgt til første formann.

Tomt for én tennisbane ble kjøpt av Svelvik Gartneri, med forkjøpsrett til ytterligere én bane, og 26.juni samme året sto klubbens grusbane ved det som i mange år var Svelvik Barnehage ferdig for offisiell åpning. Anleggskostnad beløp seg til kr ,28. (jf. kostnadene for klubbens baner på Ebbestad som i 1985 kostet ca. kr ,-).

Medlemstallet første året var 32. De betalte kontingent à kr 20,- hver, kr 10,- for juniorer og kr 5,- i «indskrivingspenge».

Tennisklubbens første lover ble vedtatt på generalforsamlingen 10. januar 1930.

I 1938 ble tennisklubben opptatt i Norges Tennisforbund. En del spillere var da aktive utenfor klubben. Men 1. januar 1940 meldte man seg ut igjen, da det kun var trimspillere i klubben. Som i de fleste andre idrettslag lå aktiviteten nede mellom 1940 og 45. Under krigen passet kommunen på å overta klubbens tomt for kr. 643,48. I 1947 kjøpte tennisklubben tilbake tomta, nå fra Svelvik Papirfabrikk, hvor for øvrig direktør Hans Nelson spilte en viktig rolle som økonomisk støtte for klubben i flere vanskelige år. I 1945 måtte banene gjennomgå en større opprusting.

## Referanser
Aelita

***Aelita*** (russisk: **) er en sovjetisk stumfilm fra 1924 regissert av Jakov Protasanov. Dreieboken ble skrevet av Aleksej Fajko og Fjodor Otsep og hadde Aleksej Tolstojs roman *Reisen til Mars* som forelegg. Kostymer og deler av scenografien ble laget av den kubofuturistiske kunstneren Aleksandra Ekster.

Filmens sovjetiske premiere fant sted 25. september 1924. Da den ble vist i Leningrad ble den akkompagnert på piano av Dmitrij Sjostakovitsj
med musikk han selv hadde komponert til filmen.

## Handling
Filmen handler om ingeniøren Los som bygger en romrakett og reiser til Mars. Når han kommer fram oppdager han at planeten er en totalitær stat som styres av et vokterråd, med den vakre Aelita som marionett-drottning. Los og hans kamerater sprer Karl Marx sitt budskap om sosialisme till marsboerne som så starter en revolusjon.

## Rolleliste
*Nikolaj Tsereteli – Los
*Valentina Kuindzji – Natasja Los
*Nikolaj Batalov – Gusev
*Vera Orlova – Masja
*Igor Iljinskij – Kravtsov
*Nikolaj Tsereteli – Spiridinov
*Pavel Pol – Ehrlich
*Julija Solntseva – Aelita
*Konstantin Eggert – Tuskub
*Jurij Zavadskij – Gor
*Aleksandra Peregonets – Ihosjka

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Igor Iljinskij

**Igor Vladimirovitj Iljinskij** (russisk *Игорь Владимирович Ильинский*, født 24. juli 1901 i Moskva, Sovjetunionen, død 13. januar 1987 samme sted) var en sovjetisk skuespiller som medvirket i flere av Vsevolod Meyerholds produksjoner.

## Filmografi (utvalg)
* 1924 – *[[Papirosnitsa ot Mosselproma]]*
* 1924 – *[[Aelita]]*
* 1925 – *[[Zakrojsjtsjik iz Torzjka]]*
* 1926 – *[[Miss Mend]]*
* 1926 – *[[Protsess o trjokh millionakh]]*
*1927 – *Et kyss fra Mary Pickford*
*1930 – *Prazdnik Svjatogo Jorgena*
* 1938 – *[[Volga-Volga]]*
* 1956 – *[[Karnavalnaja notsj]]*
* 1956 – *[[Bezumnyj den]]*
* 1962 – *[[Gusarskaja ballada]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jorden (stumfilm)

***Jorden*** (russisk: **) er et sovjetisk stumfilm fra 1930 regissert og skrevet av Aleksandr Dovsjenko.

*Jorden* anses i dag som en av sovjetfilmens betydeligste og mest berømte verker og dens naturlyriske stil har øvd stor innflytelse på filmkunsten.

## Handling
Filmen omhandler kollektiviseringen av jordbruket i Ukraina i 1920-årene og kulakkenes motsetninger mot dette. Historien begynner med en montasje av vind som blåser gjennom en åker full av hvete og solsikker. Deretter dør en gammel bonde ved navn Semen under et epletre, med sønnen Opanas og barnebarnet Vasyl ved sin side. Andre steder fordømmer lokale kulalker, inkludert Arkhyp Bilokin, kollektivisering og erklærer sin motstand mot dette. Hjemme hos Opanas møtes Vasyl og kameratene hans for å diskutere kollektiviseringen. Dkrangler med Opanas, som er skeptisk til alle disse forandringene.

Senere kommer Vasyl med områdets første traktor, til stor interesse for resten av innbyggerne. Med traktor blir det lettere for bøndene å pløye jorden og høster kornet, men de kjører også over kulakkenes gjerder. Men en sen kveld blir Vasyl myrdet av en mørk skikkelse. Opanas begynner deretter å lete etter Vasyls morder og konfronterer Khoma, Bilokins sønn, som ikke tilstår. Vasyls far avviser den russisk-ortodokse presten som forventer å lede begravelsen av Vasyl, og erklærer sin ateisme. Han ber i stedet Vasyls kamerater om å gi sønnen en sekulær begravelse. Vasyls forlovede, Natalja, sørger over ham og den lokale presten forbanner dem. Ved kirkegården ankommer Khoma for å erklære at han vil motstå kollektivisering, og at han det var han som hadde drept Vasyl. Landsbyboerne ignorerer ham, samtidig som en av Vasyls venner hyller ham.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
MF «Lysøy»

**MF «Lysøy»** er en bilferge, bygget for Torghatten Nord i 2019 ved Trosvik Verksted og i bruk på fergesambandet Halhjem–Sandvikvåg.

Fergen er en hybridferge som går på en blanding av gass og strøm fra batteri.

MF «Lysøy» er søsterskip til MF «Samnøy», MF «Flatøy», MF «Færøy» og MF «Huftarøy».

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Levssejohka

**Levssejohka** (nordsamisk, historisk *Levsejåkka*) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Tana. Den har utspring nordøst for fjellet Báišvárri og munner ut i Tana 2 kilometer øst-nordøst for Roavvegieddi. Elva er 20,2 kilometer lang.

## Referanser
Roavvegieddi

**Roavvegieddi** er ei grend i Tana kommune i Finnmark. Stedet ligger på nordbredden av elva Tana, rundt 68 kilometer sørvest for kommunesenteret Tana bru. Europavei 6 går gjennom Sirbma, og mot sør går Europavei 75 over Samelandsbrua til Utsjok i Finland.

## Referanser
Vuolit Viđis

**Vuolit Viđis** (nordsamisk) er ei elv i Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Tana. Elva har utspring sentralt i fjellmassivet Báišvárri og munner ut i Tana 8 kilometer vest-nordvest for Roavvegieddi. Vuolit Viđis er 14,8 kilometer lang.

## Referanser
MF «Huftarøy»

**MF «Huftarøy»** er en bilferge, bygget for Torghatten Nord i 2019 som går fergesambandet Halhjem–Sandvikvåg.

2019 ved Tersan Tersanecilik

Fergen er en hybridferge som går på en blanding av gass og strøm fra batteri.

2021/22 - Fremdeles i rederiets flåte og fortsatt i ruten Halhjem - Sandvikvåg.

Fergen er søsterskip til MF «Lysøy», MF «Samnøy», MF «Flatøy» og MF «Færøy».

12. mars 2019 hadde fergen en grunnberøring i Sandvikvåg. Ingen kom til skade, men det oppstod noe skade på en thruster.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Asbjørn Olsen

**Asbjørn Olsen** (1890–1965) var en norsk dampskipsekspeditør, skipsmegler og kommunepolitiker i Namsos.

## Biografi
Han ble født i Trondheim som sønn av kontorist Johan Odin Olsen og hustru Marie Gurine Sæther. Familien flyttet til Namsos i 1905, og Asbjørn ble konfirmert der. Han giftet seg i 1919 med Constance (Kari) Greiff, datter av overrettssakfører og ordfører Karl Greiff. Blant deres barn var Constance Marie Greiff-Olsen, som ble gift med Nordlands fylkesmann Ole Aavatsmark, sønn av banksjef i Namsos sparebank Olav Aavatsmark og hustru Jorid Ekker.

Han drev firmaet Asbjørn Olsen & Sønner med dampskipsekspedisjon, skipsmeglerkontor, spedisjon og assuranse i Namsos.

Han arbeidet særlig for utbedring av kommunikasjonene i Namdalen, især sjøverts, men også landverts. Han ble styremedlem i Namdalens Aktie-Dampskibsselskab i 1925 og styreformann i 1936, og gikk av for aldersgrensen i 1961. Han var medlem av forstanderskapet i Namsos sparebank. 

Olsen var medlem av Namsos bystyre for Høyre og hadde en rekke andre kommunale og fylkeskommunale verv. Han var formann i fylkesstyret i Nord-Trøndelag Høyre fra 1957 til 1959.

Olsen var engasjert i frimurernes broderforening i Namsos, forløperen til St. Johanneslogen Capella.

Han døde i 1965 og ble gravlagt på Namsos kirkegård.

## Referanser
Olav Grimstad

**Olav Grimstad** er født 17. januar 1950, og vokste opp i Ørsta på Sunnmøre. Den kunstneriske utdanningen har han fra kunststudier ved Manger Fylkesskule (under m.a. Øyvind Aksnes) i 1970, formingslærerskolen i Bergen og kunsthistoriestudier (grunnfag) ved UiO i 1977. Utover dette er han autodidakt i  akvarellmaling, og har etter flere tiår i faget opparbeidet en grundig erfaringsbakgrunn og rutine. Siden 1977 har han bodd og arbeidet i Hurum ved Oslofjorden, der han ved siden av akvarellmalingen har undervist i forming i ungdomsskolen. Fra 1998 har han hatt sitt eget kunstgalleri og  antikvariat på Storsand i Hurum: Galleri & Gallera.

Olav Grimstad har hatt en lang rekke utstillinger siden debuten i Ørsta Kunstlag 1977. Flere kommuner har kjøpt arbeidene hans, og han har designet mange større og mindre grafiske arbeid, hefter, brosjyrer, plakater, logoer og lignende. Han har også utført bokillustrasjoner. I tillegg har han undervist i akvarellmaling hver høst fram til 2022 i Italia og Spania.

Olav Grimstad har fått Dan Anviks minnefonds ærespris for 2004, samt Hurum kommunes kulturpris for 2004.  Han er også representert med dikt i Gyldendals debutantantologi i forbindelse med forlagets 50-årsjubileum i 1975

## Utstillinger

* Ørsta Kunstlag 1977 - 1987 - 1997 - 2017
* Hareid Kunstlag 1981 - 1987 - 1999 (sommarutst.) 2002 (25-årsjubileusutstilling)
* Nore og Uvdal kunstforening 1986 
* Galleri E6, Melhus 1987 
* Petterstueløkka Kunstsenter, Sætre, sommar 1986/87/90/91-jul193                 
* Hurum Kunstlag, støautstillinga 1988. 1998 Novemberutstillingen, BBK 1987 - 1988 
* Røyken Kunstforening 1987 
* Skipperstua, Brevik 1990 
* Gyldendal Norsk Forlag, Oslo jul1990 
* Galleri Perrongen, Rødberg 1991 
* Herøy Kunstlag 1991 
* Lier Kunstforening 1992 
* Bluesfestivalen, Notodden 1994 
* Galleri Vestfjorden Sætre Sommarutst. 1995 - 1996 
* Galleri&Gallera, sommarutst. 1998 /2005-2011/2018/2023
* Filtvet Fyr, sommar 1999/2004/2011/2020
* Høstutstilling, Hotel Wassilioff 1999 - 2003
* Hovden skisenter 2000
* Asker Kulturhus 2000
* Nøsen Fjellstue 2001
* Galleri Klavestad, Skreia 2005
* Ljuders Konstnarförening, Skruv Sverige 2006
* Ørsta, Ivar Aasentunet 2007
* Kunst&Håndverksutstillingen, Lions Club Asker 2008/2011/2023
* Karis Keramikk og Glas 2010/2011/20234
* Nynorsk Antikvariat 2010
* Hurum Kunstlag, Støa 2011/2017
* Kunst Rett Vest 2010-2013/2016/2018/2020/2022/2023
* Asker Kunstforening 2012
* Hurum rådhus 2013
* Sætregård 2013
* Måløy Kunstlag 2014
* Galleri Akvarellen 2015
* Holmsbustuene 2015
* Herøy Kunstlag 2017
* Galleri Syningen, Ål 2019
* Stange Kunstforening 2019 
* Fellesutstilling Asker Museum 2021

## Eksterne lenker
* Olav Grimstad
* Galleri & Gallera
Glossar om surfing

Denne artikkelen inneholder en liste over vanlige **ord og uttrykk i [[surfing]]**.

## Vann og bølger

## Teknikker og manøvre

## Uhell

## Mennesker

## Brettet

## Klær

## Se også
* Surfebrett
* Maritime uttrykk

## Referanser


## Eksterne lenker
* Surfing Waves - Surfing Terms, Talk, Phrases and Slang - Over 260 Entries!
* Surfing Terms and Slang - Surf Lounge 
* cougartown.com - Surfin' Slang
* Glossary of Surfing Terms and Surf Slang - Wave Tribe | Share The Stoke
Vitenskapsåret 1088

**Vitenskapsåret 1088** er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til vitenskap i 1088.

## Teknologi
* Su Song får konstruert en pilotmodell for et astronomisk klokketårn i Kaifeng, Kina. Klokken inkluderer et hemverk, og verdens eldste kjente endeløse kraftoverførende kjede for å drive armillarsfæren, åpne dører og mekanisk drevne dukkefigurer som ville snurre etter tur for å angi tiden på tavler.

## Publikasjoner
* Shen Kuo får publisert verket «Mengxi Bitan», med den eldste kjente beskrivelsen av magnetisk kompass, trykking ved utskiftbare satser, eksperimenter med Camera obscura. Verket inneholder mange essayer på encyklepedisk from, over emner som geologi, astronomi, botanikk, zoologi, mineralogi, anatomi, farmakologi, geografi, optikk, økonomi, militærstrategi og filosofi. Noen av Shens teorier omfatter geomorfologi and gradvise klimaendringer. Han utvikler kinesisk astronomi ved å fastslå Nordstjernens posisjon og korrigere beregningen av månens bane. Shens bok inneholder også den første beskrivelsen av tørrdokk i Kina, og argumenterer for fordelen ved den nylige oppfinnelsen slusekammer til fordel for en enkel sluseport.

## Institusjoner
* Universitetet i Bologna, Europas eldste universitet, blir opprettet som et «Studium Generale». Årstallet er usikkert, men ble fastslått av komité ledet av Giosuè Carducci som en konvensjon.

## Fødsler
* Hemachandra (død 1173), indisk filosof og matematiker.

## Dødsfall
* 6. januar − Berengar av Tours (født om lag 999), fransk fritenkende teolog.
* Nasir Khusraw, persisk poet, filosof, ismailittitsk lærd og en reisende (født 1004)

## Referanser
Manchester United FC i 1992–93

Manchester United FC vant Premier League i sesongen 1992–93.

## [[FA Premier League 1992–1993|Premier League]]

**Tabellplassering runde for runde**

## [[FA-cupen]]

## [[Den engelske ligacupen|Ligacupen]]

## [[Europaligaen i fotball for menn|UEFA-cupen]]

## Spillerstatistikk

**Førsteellever**
Norwegian Air Norway

**Norwegian Air Norway AS**, var et norsk flyselskap som drev kommersielle ruteflygninger, og var således et datterselskap av Norwegian Air Shuttle. Opprettet den 17. juni 2013, opererer den regelmessige tjenester fra Oslo lufthavn. Alle fly er registrert i Norge.

Den 18. desember 2023 ble Norwegian Air Norway sitt eneste fly overført til moderselskapet Norwegian Air Shuttle, og NAN ble integrert tilbake inn i NAS.

## Referanser



## Eksterne lenker
* 
*
Nina Björk

**Nina Karolina Björk** (født 1967) er en svensk litteraturviter, frilansjournalist, forfatter og feminist. Hun vokste opp i Falkenberg og er mest kjent den feministiske debattboken *[[Under det rosa täcket]]* fra 1996, som ble solgt i 100 000 eksemplarer. Hun er bosatt i Lund.

## Referanser
Ivan Pravov

**Ivan Konstantinovitsj Pravov** (Иван Константинович Правов), 4. november 1899 i Voronezj, Det russiske keiserdømmet, død 11. mai 1971 i Moskva) var en sovjetisk filmregissør og manusforfatter.

## Filmer i utvalg (regi)
* 1927 – *[[Syndens landsby]]*
* 1929 – *[[Poslednij attraktsion]]*
* 1930 – *[[Stille flyter Don (stumfilm)|Stille flyter Don]]*
* 1939 – *[[Stepan Razin (1939)|Stepan Razin]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Johanne Martin

**Johanne Margrethe Martin** (født Johanne Margrethe Woxen Johansen 31. juli 1909 i Ålesund, død 4. mars 1994) var landsleder i Nasjonal Samlings Kvinnehirden fra 1941 til 1942.

I februar 1941 ba Liv Anker Tomter seg fritatt som landsleder for Kvinnehirden, og Vidkun Quisling, «føreren» i fascistpartiet Nasjonal Samling (NS), utnevnte Martin til stedfortredende leder i april samme år. Hun fungerte i stillinga fram til oktober 1942 da Randi Roberg overtok.

I landssvikoppgjøret etter krigen ble Johanne Margrethe Martin, Sandvika, i Aker herredsrett dømt til fengsel i 9 måneder og rettighetstap.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marthine Emilie Strømme

**Marthine Emilie Strømme** (født *Tolås*,  17. mai 1860 på Bolsøy, død 9. juni 1946 i Oslo) var en norsk forfatter, lærer og målkvinne fra Bolsøy i Romsdal.

## Biografi
Marthine Emilie Strømme vokste på Bolsøy i Romsdal. Hun var datter av Mali Iversdotter og lærer og gårdbruker Ole Tolås, og del av en søskenflokk på ni.

I 1879 begynte hun på Lærerinneskolen i Romsdal på Nes i Kleive, og tok et 3-måneders kurs for å kunne undervise i småskolen, da de statlige lærerskolene på dette tidspunktet var forbeholdt menn. Fire av hennes seks andre søstre tok også lærerinneutdanning, og disse var blant de første kvinnelige lærerne i Romsdal. I løpet av perioden tok hun også kurs for å kunne undervise i vev og treskurd.

I 1883 giftet hun seg med lærer Ole Strømme, og flyttet til Nesset med ham. Her jobbet de begge som lærere, og Ole Strømme ble ordfører i Nesset i 1890-91. I 1891 flyttet de til Sør-Odal i Hedmark for å jobbe som lærere der. Marthine Emillie og hennes mann var aktive i foreningslivet der, og engasjerte seg i husflidslag, ungdomslag, målarbeid og avholdsbevegelse. Marthine Emilie tok blant annet initativ til opprettelse av fattighjelp i området.

Hun ble enke i 1903 da Ole Strømme døde av tuberkulose, men ble boende i Sør-Odal fram til 1915.  Etter dette hadde hun lærerposter flere steder i landet fram til hun ble pensjonist som 65-åring, blant annet i Rjukan i Telemark, på Stord i Hordaland og på Austevoll i Hordaland. Da hun ble pensjonist som 65-åring flyttet hun til Oslo, hvor hun bodde frem til sin død.

## Litterært virke
Marthine Emilie Strømme kom først med sin første utgivelse i 1911, da hun var 41 år. Dette var novellesamlingen *Blaasymra* som hun ga ut under navnet “Emilie”. Hennes andre bok *Haustbragd* fra var en samling samling dikt og prosa, som blant annet innholdt flere tekster hun tidligere  hadde skrevet for magasiner og aviser.

Temaer for diktene og novellene hennes var hentet fra naturen, bygdelivet, oppveksten, og innebar ofte besjeling av natur. Hun var også en del av en generasjon kvinnelige forfattere som var opptatt av målsak, og kombinerte det å skrive med å undervise og være aktiv i foreningslivet. Selv om bare utgav to bøker, bidro hun med flere tekster til forskjellige aviser og tidsskrift.

Hun oppga selv i 1932 at hun jobbet med en bok kalt *Tiriltunga*, men denne ble aldri utgitt.

## Bibliografi

* *[https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2019020548007 Blaasymra]* (1911)
* *[https://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2014072108046 Haustbragd: En samling dikt og prosa]* (1930)

## Referanser
En manns skjebne

***En manns skjebne*** (originaltittel: russisk: *Sudba tsjeloveka, Судьба человека*) er en sovjetisk krigsfilm fra 1959 regissert av Sergej Bondartsjuk etter Mikhail Sjolokhovs roman av samme tittel.

Dette var Bondartsjuks debut som regissør, og han spilte selv hovedrollen.

## Handlingsreferat
Filmen begynner i Sovjetunionen våren 1946. Lastebil-sjåfør Andrej Sokolov og hans lille sønn, støter på en mann Sokolov anerkjenner som en tidligere lastebil-sjåfør. Sokolov begynner å fortelle historien om sine erfaringer etter at han kom tilbake fra Den russiske borgerkrigen og Hungersnøden i Russland 1921–1922. Et tilbakeblikk viser Andrej bygge et hus, hvor han møter og forelsker seg i sin kommende kone Irina. Snart blir paret gift og får en sønn, Anatoly og to døtre. Andrej lever et lykkelig familie-liv i 17 år, frem til andre verdenskrig.

Andrej blir vervet som lastebil-sjåfør for den røde hær, og etterlater familien sin. Han blir beordret til å kjøre under et bombardement for å frakte viktige forsyninger til det russiske militæret. Tyske stuka oppdager og bomber Andrejs konvoi. Andre lastebiler stopper og personellet løper i dekning. Men Andrej fortsetter å kjøre. En eksplosjon i nærheten velter lastebilen hans, og slår Andrej bevisstløs. To tyske soldater tar Andrej til fange. Andrej og andre sovjetiske krigsfanger blir sendt til en forlatt kirke.

Neste morgen blir alle fangene som tyskerne mistenker for å være blant annet kommunister, høyere kommissærer, offiserer eller jøder henrettet. En doktor som nettopp hadde behandlet Andrej blir også drept. Alle de andre krigsfangene blir deretter sendt videre til en krigsfangeleir. Andrej, desperat og veldig ensom, lengter tilbake til familien sin. Andrej og andre sovjetiske fanger blir brukt som tvangsarbeidere for tyskere. Andrej forsøker å stikke av, men blir snart oppdaget og overført til annen konsentrasjonsleir.

En sen kveld blir Andrej kalt inn på leirkommandørens kontor. Kommandanten sier at Andrej er dømt til henrettelse. Men neste morgen informerer en medfange at de tyske styrkene rundt Stalingrad endelig har blitt beseiret. Stemningen i leiren skifter. Når det tyske militæret trekker seg tilbake, begynner leir-vaktene å behandle deres innsatte mindre hardt. Andrej får i oppdrag å kjøre en tysk major, men når majoren sovner i bilen bestemmer Andrej seg for å forsøke seg på en ny flukt.

## Medvirkende
*Sergej Bondartsjuk - Andrej
*Pavel Boriskin - Vanja
*Zinaida Kirijenko - Irina
*Pavel Volkov - Ivan 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Historien om en soldat (film fra 1959)

***Historien om en soldat*** (originaltittel: russisk: *Баллада о солдате*) er en sovjetisk drama- og krigsfilm fra 1959 regissert av Grigorij Tsjukhraj.

## Handling
En middelaldrende kvinne går gjennom landsbyen sin, og stirrer nedover en landevei. En voiceover avslører at sønnen hennes ble drept under andre verdenskrig, og deretter begravet i et fremmed land. På østfronten ødelegger den nitten år gamle menig Aljosha Skvortsov (spilt av Vladimir Ivashov) på egen hånd to angripende tyske stridsvogner. Hans kommanderende general ønsker å gi ham en medalje for denne tapperheten, men Aljosha ber i stedet om permisjon for å se moren sin, og reparere det lekkende taket på hjemmet deres. Han får derfor seks dagers permisjon.

I løpet av reisen ser han alle ødeleggelsene som krigen har påført landet, og han møter en rekke forskjellige mennesker. Når jeepen Aljosha kjører blir sittende fast i gjørmen, hjelper menig Pavlov med å få løs bilen. Mens Aljosha skal gå gjennom hjembyen sin, overtaler Pavlov ham til å ta med seg en gave hjem til Pavlovs kone. Ved en jernbane-stasjon bærer hjelper Aljosha med å bære kofferten til Vasja, en soldat som ble utskrevet fra militæret fordi han har mistet et bein. Vasja ønsker egentlig ikke å reise hjem, fordi han tror at han vil være en byrde for hans kone. Ekteskapet deres var allerede problematisk før han ble skadd. Han ombestemmer seg imidlertid og reiser hjem, og blir tatt imot med åpne armer av den kjærlige kvinnen.

Når toget stopper ved en annen stasjon forsøker Aljosha å skaffe seg litt vann, men toget reiser snart videre uten ham. Desperat får han skyss til neste stasjon av en gammel lastebil-sjåfør. Men han er likevel for sent ute, og toget har allerede reist videre. Når han forsøker å komme seg videre blir han snart forhindret av en ødelagt bro, og satt i brann av tyske bombefly. Med permisjonen hans renner ut kommer Aljosha seg endelig over elven. Der overtaler en annen lastebil-sjåfør til å kjøre ham helt til landsbyen vor han kommer fra - kalt Sosnovka. Men han får bare muligheten til å se moren sin i bare i noen få minutter før han må reise tilbake til enheten sin. Deretter må han tilbake til fronten, hvor han blir drept kort tid senere.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
NM i bryting 1992

**NM i [[bryting]] 1992** ble arrangert i Lørenskog 7.-8. mars (menn) og Molde 21. mars (kvinner). 
Kongepokalene ble vunnet av Terje Nord og Line Johansen.

__TOC__

## Menn, gresk-romersk stil

### 48 kg






### 52 kg






### 57 kg






### 62 kg






### 68 kg






### 74 kg






### 82 kg






### 90 kg






### 100 kg






### 130 kg






## Kvinner, fristil

### 44 kg






### 47 kg






### 50 kg






### 53 kg






### 57 kg






### 61 kg






### 80 kg






## Kilder
* Brytedatabase - Norges Bryteforbund
* Arvid Eriksen (red.) *Sportsboken 1992/93*, s. 253. Schibsted. ISBN 82-516-1428-7.
Seekonk

**Seekonk** er en kommune (*town*) i Bristol County i delstaten  Massachusetts i USA. Ved folketellingen i 2000 bodde det  personer i byen. Den har ifølge United States Census Bureau et areal på totalt 47,7&nbsp;km² hvorav 0,3&nbsp;km² er vann.

## Befolkningsutvikling

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Erhard Hermansen

**Henrik Erhard Hermansen** (født 1973) er en norsk luthersk prest og generalsekretær i Norges Kristne Råd 

Hermansen tiltrådte stillingen som generalsekretær i Norges Kristne Råd i 1. september 2018, han tok over stillingen etter Knut Refsdal.  

Hermansen har sin teologiske utdannelse fra Luthersk bibel- og menighetsseminar, Menighetsfakultetet og Høyskolen for ledelse og teologi. Han tok pastoral-klinisk utdanning ved Ålesund Sykehus. Han har også utdanning og kurs innen ledelse, veiledning og konflikthåndtering.

Han begynte som barne- og ungdomsarbeider i Oslo Østre Frikirke i 1995 og arbeidet også en kort periode i FriBU (Frikirkens barn og unge) som barne- og ungdomssekretær og speidersekretær. 

Hermansen arbeidet som pastor i Herøy Frikyrkje fra 1998 til 2005 og fra 2009 til 2018, i Sula Frikirke fra 2005 til 2007. I perioden 2001–2006 var Hermansen tilsynsmann (biskop) i Vestre Presbyterium av Den Evangelisk Lutherske Frikirke.

Hermansen var assisterende maritim personalsjef i Bourbon Offshore Norway AS fra 2006 til 2008, og var sentral i rederiets kriseteam da ankerhåndteringsfartøyet MS «Bourbon Dolphin» sank utenfor Shetland 12. april 2007. 

Han har arbeidet som kontaktlærer i Herøy kommune, vært timelærer på Fredtun Folkehøyskole og Frikirkens teologiske høyskole. 

Hermansen har hatt en rekke tillitsverv, som i Det norske Bibelselskap, Bibelleseringen, Opplæringskontoret for Maritime Fag, Frikirkens synodestyre, synoderåd og medarbeiderforening, VAKE kirkelig ressurssenter mot seksuelle overgrep og Naturlig Menighetsutvikling.

Hermansen satt i kommunestyret i Herøy kommune for Kristelig Folkeparti fra 2023 til 2025.

## Referanser
Morella californica

***Morella californica*** er en art i porsfamilien. Den var tidligere kjent som *Myrica californica*. 

Den er en eviggrønn busk eller lite tre og blir 2–10 m høy. Kvistene er grønne når de er unge, blir så rødbrune og til slutt grå eller svarte. Bladene dufter når de knuses og er smalt elliptiske til omvendt lansettformede, 4–13 cm lange og 0,7–3,1 cm brede. Bladranden varierer fra nesten hel til grovt sagtannet langs hele bladet. Undersiden av bladet er lysegrønn og oversiden skinnende mørkegrønn. Både blad og kvister er tett dekket av kjertler.

Planten har både tvekjønnede og rene hann- og hunnblomster. Hannraklene er 6–17 mm lange. Hunnblomsten er omgitt av 4–6 høyblad, og hannblomsten har 1–5 pollenbærere. Frukten er rund og 4–6,5 mm i diameter med mange store vorter. Ofte er frukten dekket av et tynt eller tykt, hvitt vokslag, men det kan også mangle helt.

*Morella californica* vokser i kystbarskog, myrer, sanddyner, langs bekker og på fuktige enger. Den finnes fra havets nivå opp til 1000 moh. Arten er utbredt i en smal sone langs USAs stillehavskyst fra Los Angeles County i California nordover gjennom Oregon til Washington. Det er også en isolert bestand på den canadiske Vancouver Island. I hjemlandet blir den ofte plantet i hager.

## Litteratur
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
De russiske luftlandestyrker

**De russiske luftlandestyrkene** (russisk: Vozdusjno-desantnyje vojska, VDV)  er en egen forsvars- og våpengren i Russlands væpnede styrker direkte underlagt Forsvarsdepartementet i Russland på samme måte som De strategiske rakettstyrker.

Da disse styrkene ble satt opp på 1920-tallet, etter lang tids eksperiment med fallskjermer og virkninger av tyngdekrafta, var dette verdens første luftlandestyrker. På 1980-tallet var VDV også verdenens største med sine syv divisjoner og 12 brigader, men den gangen underlagt Sovjetunionen. I fredstid er det lett å se forskjellen mellom VDV og de andre i Russland, fordi de har lyseblå beret og blåstripa T-sjorte (telnjasjka) og blir kalte «desant» (fra fransk decente).

Hver divisjon hadde i 2017 bare to manøverregiment og 5-6000 soldater med lette stormpanservogner og lett artilleri. Styrken til VDV er derfor ikke slagkraft, men operasjonell og strategisk mobilitet tilsluttet god fallskjermtrening og tilgang til transportfly i Transportflyvåpenet i Russland (VTA). Dette gjør at de kan deployeres overalt innen rekkevidde for flytransport på kort tid. Etter landing vil de være avhengige av hurtig link-up med hæren sine manøverelement og militær logistikk.

### Begreper i russiske luftlandestyrker
Luftlande-element (russisk:Vozdusjno-desantnyje) er en fellesbetegnelse for to typer manøverelement - fallskjermlande- og stormlande-. En divisjon som har overvekt av fallskjermlande-elementer vil  kalles luftlandedivisjon, mens en divisjon som har mest stormlande-elementer til kalles stormlandedivisjon.

Fallskjermlande-element (russisk: Parasjiotno-desantnyj). Et eksempel er Fallskjermlandebataljon i Russland.
Disse kan lande mesteparten av styrken med fallskjerm, både soldater og viktig stridsmateriell. De er derfor ikke avhengige av flyplass i nærheten av operasjonsomådet.

Stormlande-element (russisk: Desantno-sjturmovoj). Et eksempel er Stormlandebataljon i Russland.
Disse må lande mesteparten av både soldater og stridsmateriell på flyplasser i nærheten av operasjonsområdet..

## Divisjoner

* 7. stormlande-divisjon (berg) i Novorossijsk.
* 76. stormlande-divisjon i Pskov
* 98. luftlandedivisjon i Ivanovo
* 106. luftlandedivisjon i Tula

## Brigader
* 11. luftlandebrigade i Ulan Ude
* 83. luftlandebrigade i Ussurijsk
* 31. stormlandebrigade i Uljanovsk
* 56. stormlandebrigade i Kamysjin
* 45. VDV-spetsnaz-brigade i Kubinka

## Materiell
Materiellet innen VDV er lett og spesiallaget for fallskjermdropp. Stormpanservognene kalles gjerne BMD (russisk: Bojevaja masjina desantnykh) som betyr "stridskjøyretøy for luftlandestryker".

### Rifler
*AK-74
*AK-200
*AS Val
*RPK
*SVD rifle
*Dragunov SVU
*SV-98
*KSVK 12.7
*VSS Vintorez

### Maskingevær
*PKP Pecheneg maskingevær
*Kord maskingevær
*PK maskingevær

### Granat- og rakettkastere
*GP-25
*RPO-A Shmel
*AGS-17
*RPG-7
*9K111 Fagot
*9K115 Metis
*9M133 Kornet

### Bombekaster
*2B14 Podnos

### Håndholdt luftvern
*9K38 Igla
*9K333 Verba

## Referanser
Vanessa Beeley

**Vanessa Beeley** (født 17. juni 1964) er en britisk blogger, frilansjournalist, fotograf og aktivist, bosatt i Frankrike. Hun er spesielt kjent og omstridt for sine reportasjer fra krigen i Syria.

Etter sitt første opphold i Palestina lanserte hun i 2012 bloggen *The Wall will fall*, med klar støtte til palestinerne i den israelsk-palestinske konflikten.

Fra 2015 har hennes arbeid i stor grad dreid seg om konflikten i Syria. Hun har blitt berømmet for sine rapporter fra og om krigen, men har også blitt stemplet som en «notorisk Assad-regime-propagandist».

Da hun i 2018 foreleste ved Uppsala universitet vakte det slike reaksjoner at universitetet gikk til det uvanlige skritt å be om offentlig unnskyldning etterpå. 

I Oslo talte hun i 2019 på Mot Dag-konferansen i Oslo, blant annet om hvordan Emmanuel Macron slo til mot de gule vestenes demonstrasjoner i gatene.

Beeley har påstått å være finalist da Martha Gellhorn Prize for Journalism for 2017 ble delt ut.

Hun er datter av Patricia Brett-Smith og sir Harold Beeley, Midtøsten-rådgiver for Ernest Bevin og spesialutsending til Kairo under Suezkrisene. 

## Referanser
 

## Eksterne lenker
* Beeleys artikler på 21stcenturywire.com
* Beeley-foredrag på Mot dag-konferansen i Oslo 2019
Bertha Nina Sommerfelt

**Bertha Nina Sommerfelt** (født 22. mars 1896 i Kristiania, død 7. mai 1979 i Risskov) var en norsk danser, entertainer og skuespiller i Christiania (Oslo) og København i perioden 1914 til 1923. Hun var mest kjent under sitt mellomnavn Nina og var datter av ingeniør Lars Christian Andreas Broch Sommerfelt (1859–1918) og Anne Kristine Knudsen (1866–1943). Sommerfelt opptrådte med tango og maxixe (brasiliansk tango) ved Tivoli-Haven i Christiania i 1914, men flyttet til København samme år (eller i 1915), hvor hun ble skuespiller ved National Scala i 1915–19. I samme periode medvirket hun i en rekke stumfilmer: *En Skilsmisse* (1915), *Hjertefejlen* (1915), *Helten fra Østafrika* (1915), *En Vandgang* (1915) og *Pengenes Magt* (1917). De fire førstnevnte filmene var kortfilmer (såkalte «korte fiktioner»), mens den sistnevnte var en full spillefilm. I samme periode (1916–1920) spilte hun i enkelte revyer, blant annet i Aarhus. Sommerfelt overtok Amelie Kierkegaards rolle som Stasi i *Czardasfyrstinden* på Scala i 1917. På 1920-tallet var hun tilknyttet Kasino i Aarhus, og i 1922–23 hadde hun en gjesterolle ved Århus Teater i *Frk. Nitouche.*

Nina Sommerfelt giftet seg i 1916 med redaktør Aage Schmidth (1885–1944), men ekteskapet ble oppløst i 1920. 20. mai samme år giftet hun seg med Einar Hoeck (1891–1970), senere politimester i Aarhus og motstandsmann under annen verdenskrig. Hun fikk fem barn, de siste fire med Einar Hoeck.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Den Store Danske (Gyldendal, 2017): Einar Hoeck