Martin Andersen Nexø

**Martin Andersen Nexø** (født 26. juni 1869 i København, død 1. juni 1954 i Dresden) var en dansk forfatter. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Nexø ble født i St. Annæ gade nr 33, i bakbygningen på kvisten, like under gullkulen på Vår Frelsers kirke. Det er oppsatt en minneplakett på nr 33. Da han var 2-3 år gammel, flyttet familien fra bydelen Christianshavn til Brumleby, legeforeningens boliger på Østerbro, reist i kjølvannet av koleraepidemien i København 1853. I sine erindringer minnes Nexø at på 1870-tallet lå Brumleby nesten ute på landet. Langs Strandvejen (nå Østerbrogade) lå det gartnerier, og Kongevejen (nå Østre allé) strakte seg mellom Øster- og Nørrefælled. Om morgenen, når Nexø og hans bror trasket ud til Kristineberg brødfabrikker langt ute forbi Store Vibenshus etter daggammelt brød til halv pris, traff de kullsvierne på vei til byen på kjerrene sine. Iblant slengte de litt trekull til barna, som bar det hjem til moren til bruk i dampstrykejernet hennes. «Så er den toskilling spart,» sa hun fornøyd. På fælledene beitet kveg som barna måtte passe seg for, og i vannet, som ble kalt «Holger Danskes briller» var det blodigler. Iblant hadde soldater eksersis på markene, og det ble slått opp telt med boder og bevertning. Nexø fikk se haugen der Struensee og Brandt angivelig ble henrettet i 1772. Bak et plankegjerde lå latrinen der de henrettede angivelig var blitt slengt og fremdeles lå. (I virkeligheten var det en latrine for soldatene.)

I 1877 flyttet familien fra storbyen til Nexø pga arbeidsledighet. Nexøs far var bornholmer. Barndomshjemmet i Nexø ble fredet i 1983 og er i dag innredet som museum. Han føyde navnet Nexø til etternavnet. En kuriøs forklaring er at han ikke ønsket at bøkene skulle stå øverst til venstre hos bokhandleren (under Andersen).

### Karriere
Martin Andersen Nexø var i sin levetid kanskje mer anerkjent utenfor Danmarks grenser, idet hans bøker om fattige og undertrykte mennesker var spesielt etterspurt i Tyskland og Sovjetunionen.

Blant hovedverkene er *[[Pelle Erobreren (roman)|Pelle Erobreren]]* (1906–10) og *Ditte Menneskebarn* 1917-21. Begge disse romanene er filmatisert. Han er også kjent for sin biografi i fire bind:
# *Et lille Kræ*
# *Under aaben Himmel*
# *For Lud og koldt Vand*
# *Vejs Ende*

### Politisk engasjement
Han var ikke bare forfatter, men også politisk aktiv, fra 1910 som sosialdemokrat og siden 1918 som kommunist. Han var fra 1937 til sin død medlem av DKPs sentralkomité. Hans forbilde var Sovjetunionen som han så som virkeliggjøringen av den sosialistiske drøm. Professor Bent Jensen har i boken *Stalinismens fascination og danske venstreintellektuelle* sitert ham slik fra tidsskriftet *Sovjet i Dag* (juni 1936): 

Ifølge Bent Jensen besvarte han i 1940 spørsmålet «Hvorfor er jeg venn av Sovjetunionen», der var stilt i tidsskriftet *Nyt Land*, slik:

Martin Andersen Nexø er blitt kalt naiv og delvis politisk blind. Han protesterte ikke mot de såkalte Moskvaprosessene i 1930-årene, selv om han var til stede i Moskva under den annen av disse skueprosessene i 1937. Her ble flere av Stalins politiske motstandere dømt til døden uten at rettsstatens prinsipper ble overholdt. Andersen Nexø mente at rettssaken var blitt avviklet «menneskelig» og med «absolutt talefrihet» for de anklagede. Han var imidlertid ikke alene om sitt synspunkt, også den amerikanske ambassadør talte positivt om rettssaken.

Nexø forsvarte også Sovjetunionen da stormakten gikk til angrep på Finland i det som ble hetende vinterkrigen: «*Enhver danske som har ærlighet i livet, må glede seg over det som skjer rundt [[Østersjøen]]. Med Østersjøen som et lukket tysk [[innhav]] ville vi sikkert ha sett vår beste tid som fritt folk: Det vil kanskje en dag gå opp for alle dansker hvor nær vi har vært utslettelsen, og hva vi derfor skylder Sovjet og [[den røde hær]].*» Helt feil tok ikke Nexø i dette, men i 1939 vakte uttalelsen stor harme i den danske befolkning. De Konservative stilte krav om at Nexøs understøttelse på Finansloven ble inndradd, men de Konservatives leder John Christmas Møller som riktignok stod på Finlands side, avviste at man skulle straffe forfatteren Nexø for hans politiske syn. Imidlertid kom det til et bokbål i Sorø, der Magdalene Lauridsen, bestyrerinnen på Ankerhus husholdnings-seminarium, brente alle Nexøs bøker hun fant på Peder Dams bibliotek.

## Priser og utmerkelser (utvalg)
* 1911 – Otto Benzons Forfatterlegat

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Leksikon for det 21. århundrede