open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Drevvatnet

**Drevvatnet** er en innsjø nord i Vefsn kommune i Nordland. Den har utløp mot sørvest til elva Drevjo. De største tilløpselvene er Kaldåga, Buktelva og Dyrhaugelva.

Nordlandsbanen går sør og øst for vatnet, mens fylkesvei 241 går langs vest- og nordsiden. Nordøst for Drevvatnet ligger Drevvassbygda, mens det rundt vatnet forøvrig ligger spredt bebyggelse og gårdsbruk.

## Referanser
Lufsjå

**Lufsjå** er en innsjø som ligger på grensen mellom Nore og Uvdal kommune i Buskerud og Tinn kommune i Telemark. Innsjøen har utløp i elva Lure, som lenger nede løper ut i Austbygdåe, på vei mot Tinnsjå.

## Referanser
Storevatnet (Hemsedal)

**Storevatnet** er en innsjø i Hemsedal kommune i Buskerud.  Innsjøen ble regulert i forbindelse med utbyggingen av Åbjøra kraftverk, og høyden på vannspeilet kan variere med tre meter.

## Referanser
Soløyvatnet

**Soløyvatnet** (pitesamisk: *Suolojjávvre*) er en innsjø i Bodø kommune i Nordland. Fiskebestanden består av ørret og røye.
Soløyvatnet renner ut i Breivadelva, også kalt Futelva, som renner ut i Saltenfjorden i Valosen.

## Referanser
Forsanvatnet

**Forsanvatnet** er en innsjø ved foten av Veggfjellan i Steigen og Hamarøy kommuner i Nordland, midt mellom grendene Store Straumfjorden og Tømmerneset. Vatnet har utløp mot nordvest til Forselva, som renner ned til Forsbukta i Sagfjorden. 

Vassdraget er vedtatt utbygget for kraftproduksjon, ved Kongelig resolusjon 26. juni 2009, og fornyet tillatelse ved Kongelig resolusjon 1. april 2011. Vatnet blir dermed regulert med inntil 5 meter senking, og Forsandvatn Minikraftverk er under bygging med forventet igangkjøring 4. kvartal 2012.

## Referanser
Frøylandsvatnet (Klepp og Time)

**Frøylandsvatnet** er en innsjø i kommunene Klepp og Time i Rogaland.
 
På Lalandsholmen i Frøylandsvatnet etter sigende Kong Olav Tryggvason født i år 963. Amtmann Bendix Cristian de Fine skriver i *Stavanger amtes udførlige Beskrivelse* utgitt 1745:  
Undersøkelser av bunnsedimentene viser at fram til andre verdenskrig var Frøylandsvatnet næringsfattig. Avrenning fra nydyrking, urbanisering og næringsmiddelindustri gjorde at vannet ble kraftig eutrofiert. I august 1974 var det en omfattende fiskedød der 20–30&nbsp;tonn sik og en del aure døde. Dette skyldtes mest sannsynlig giftige alger. Det var også flere episoder der husdyr døde etter å ha drukket av vannet.

En rekke tiltak ble satt i gang, og etter 1990 har vannkvaliteten stabilisert seg. Miljøtilstanden klassifiseres likevel fortsatt som dårlig med årlige oppblomstringer av blågrønnalger på sensommeren. Vannet er likevel blant de mest artsrike innsjøene i Norge med hele sju sneglearter og den sjeldne flatbent istidskreps. Fiskearter i vannet er aure, lagesild, sik, suter og sørv.

Mai 2016 åpnet den 230 meter lange og 2 meter brede midgardsormbrua over vatnet. Den går fra Lalandholmen til Njåskogen, og kostet kr. 16,8 millioner.

## Referanser
Nervatnet (Fauske)

**Nervatnet** (også kalt **Nedrevatnet**) er en innsjø nederst i Sulitjelmavassdraget i Fauske kommune i Nordland. Vatnet ligger på havnivå, og er således en poll, forbundet med sjøen gjennom den 250 meter lange Finneidstraumen. Langs vatnet ligger Vatenbygda. I nordvest ligger tettstedet Finneid.

Nedrevatnet er forbundet med Øvervatnet via Hjemgamstraumen. I årene 1892 til 1954 var Nedrevatnet en viktig kommunikasjonsvei for dampskipene mellom Sjønstå og Finneid i forbindelse med gruvevirksomheten i Sulitjelma. Om vinteren gikk imidlertid transporten av personer og kobber på vei gjennom Vatenbygda.

Fylkesvei 830, Europavei 6 og Nordlandsbanen går langs vatnet.

Vatnet er meget sterkt forurenset av avrenning fra den tidligere gruvevirksomheten i Sulitjelma.

## Referanser
Fosterlågen

**Fosterlågen** er en innsjø i Gjemnes kommune i Møre og Romsdal. Det er den med sine  4,79 km2 den største ikke-regulerte innsjøen på Nordmøre.  

## Referanser
Byrtevatn

**Byrtevatn** er en innsjø i Tokke kommune i Telemark. Innsjøen har sitt hovedtilløp fra Byrteåi og utløpet er i sør gjennom Mosåi som renner til Mosvatn og fortsetter videre som Rukkeåi, ei sideelv til elva Tokke i Skiensvassdraget.

Innsjøen er regulert som magasin for Lio kraftverk.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Renselvatnet

**Renselvatnet** (sørsamisk: *Raentsere*) er en innsjø som ligger i Røyrvik kommune i Trøndelag.

## Referanser
Holmevatnet (Bykle og Suldal)

**Holmevatnet** er en innsjø i Bykle kommune i Agder og Suldal kommune i Rogaland. Den ligger øverst i Ullavassdraget og har utløp i nord, hvor ei kort elv renner ned til Steinkilevatnet. 

## Referanser
Trevatna

**Trevatna** er en innsjø som ligger i Søndre Land kommune i Innlandet. Sjøen er nærmest delt i to på midten, idet de to delene forbindes ved det smale sundet Nora. Den nordlige delen av sjøen ligger i nord-sørlig retning, den sørlige i nordvest-sydøstlig. Breddene er for det meste skogkledde, kun på østsiden av sjøens sørlige del finnes det noen gårder. På vestsiden av sjøens sørlige del går den nedlagte jernbanelinjen Valdresbanen, mens fylkesveien mellom Land og Toten går på østsiden, og runder sjøens nordende. Sjøen har gitt navn til Trevatn stasjon på Valdresbanen.

Trevatna mottar tilløp fra elvene Skjerra i østenden og Skjegga i nordenden av sjøen, og løper ut i Fallselva i nordenden. Herfra renner vannet ut i Randsfjorden.

Trevatna har vært regulert som magasin for kraftproduksjon siden ca. 1925, da med ca. 2,6 m heving og 0,2 m senking. I 2009 startet det nye Fall kraftverk ved Randsfjorden, til erstatning for Skrankefoss kraftverk, som da ble nedlagt. Vatnet ble ytterligere regulert, slik at  arealet ved laveste regulerte vannstand bare er halvparten av hva det er når magasinet er fullt.

Fiskebestanden i Trevatn består av ørret, røye, sik, krøkle, abbor, gjedde og ørekyt.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Grøningen

**Grøningen** er en innsjø i Snåsa kommune i Trøndelag. Innsjøen har veiforbindelse med Fv322 innover Imsdalen, videre oppover fjellvei til innsjøens bredder. Den har utløp i sør via Grøningselva til Skjeldbreien og videre til innsjøen Holderen som er delt på midten av den norsk-svenske grensen.

Grøningen ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.

## Referanser
Holskardvatnet

**Holskardvatnet** er en innsjø i Vik kommune i Sogn og Fjordane. Den er regulert som magasin for Evanger kraftverk. Sjøens naturlige utløp er mot nord til Hornafjellselvi.

## Referanser
Vindsjåen

**Vindsjåen** er en innsjø i Hjartdal kommune i Telemark. Innsjøen tilhører Skiensvassdraget, og har utløp gjennom elva Kova.

Innsjøen er regulert mellom 971 og 956 moh som magasin for Mydalen og Hjartdøla kraftverk

## Referanser
Vatnvatnet

**Vatnvatnet** (også skrevet *Vatn-Vatnet*) er en innsjø i Bodø kommune i Nordland. Innsjøen ligger på Bodøhalvøya, og ligger på 4 meter over havet. Vatnvatnet ligger på den smaleste delen av Bodøhalvøya, og er skillet mellom indre og ytre Bodøhalvøy. Nord for innsjøen ligger Sørfjorden, mens i sør ligger Saltfjorden. Vannet blir delt i to av Storøya, og vannet deles i Nervatnet og Innervatnet.   

## Referanser




## Eksterne lenker
* www.vatnvatnet.com
Russvatnet

**Russvatnet** er en innsjø i Vågå kommune i Innlandet. Det ligger øst i Jotunheimen og har utløp mot øst gjennom elva Russa, ei sideelv til Sjoa.

Vatnet har gjennom tidene vært et rikt fiskevann (ørret).  Russvatnet er i privat eie.

## Referanser
Bjørnstadvatnet

**Bjørnstadvatnet** er en innsjø i Hammerfest kommune i Finnmark. Den er regulert som magasin for Øvre Porsa kraftverk. Oppdemmingen har medført at de tidligere vannene Gruvvatnet, Hansvatnet, Hermanvatnet og Innervatnet flyter sammen til ett.

## Referanser
Bessvatnet

**Bessvatnet** er en næringsfattig innsjø i Vågå kommune i Innlandet. Navnet kommer av elven Bessa som renner ut av innsjøen. Bunnen av innsjøen har tre groper som spor etter tre forskjellig breer som har gravd ut vannet. Den dypeste gropen på bunnen er 102 meter under overflaten. Før istiden var det trolig en elvedal som hadde skåret seg dypt ned i det høyfjellsvidde der Bessvatnet ligger nå. Senere har isbreer erodert og slipt ned fjellet og dannet bassenget som Gjende og Bessvatnet fyller.

Bessvatnet er velkjent for alle som har gått Besseggen, da en har det klare blå Bessvatnet på den ene siden av eggen og det smaragdgrønne Gjende på den andre siden. Fargeforskjellen skyldes at Bessvatnet får lite tilsig av smeltevann fra isbre, mens Gjende får store mengder bresmeltevann (blant annet fra Memurubreen) som inneholder fine leirpartikler (slam). Fjellet Besshøe ligger rett ved Bessvatnet. Mot Gjende er det bare en tynn «vegg» ved Bandet/Besseggen som hindrer Bessvatnet å drenere til Gjende - istiden var over før breen hadde gnagd seg gjennom berget.

## Referanser
Gyvatn

**Gyvatn** er en innsjø i kommunene Evje og Hornnes, Bygland og Åseral i Agder. Den har utløp mot sør til elva Skjerka. Innsjøen er regulert som magasin for Uleberg kraftverk.

## Referanser
Votna (Ullensvang)

**Votna** er en innsjø i Ullensvang kommune i Vestland. Den er regulert som magasin for Novle kraftverk.

I forbindelse med revidering av konsesjonsviklårene, ble fiskebestanden i Votna og andre magasin kartlagt i 2022. Det ble påvist relativt tett bestand med ørret, men med beskjeden veksthastighet.

## Referanser
Sausvatnet

**Sausvatnet** er en innsjø i Brønnøy kommune i Nordland. Det har utløp mot vest gjennom Mjosundet til Medvatnet, som ligger på samme høyde.

## Fiske
Det går laks opp i innsjøen fra Sjøfossen, og videre 6 km oppover vassdraget. I innsjøen lever det ørret, røye, ål og stingsild av fiskearter. Innsjøen er svært næringsrik, noe som medfører hurtig vekst på spesielt ørreten. Ørreten har en gjennomsnittsvekt blant den fangbare bestanden på om lag 400 gram, mens kilosørret er vanlig å få. 

## Referanser
Svartholvatnet

**Svartholvatnet** (nordsamisk: *Suohpajávri*) er en innsjø i Senja kommune i Troms. Innsjøen ligger på øya Senja.

Innsjøen er regulert som magasin for Lysbotn kraftverk.

## Referanser
Øvre Sjodalsvatnet

**Øvre Sjodalsvatnet** er en innsjø som er en del av elven Sjoa i Vågå kommune i Innlandet. Innsjøen har tilførsel fra Sjoas hovedløp og fra vest løper Bessa (fra Bessvatn) ut i innsjøen samt mindre bekker. Innsjøen har utløp til Nedre Sjodalsvatnet. Fra Sjodalsvatnet faller Sjoa 670 meter over 56 km.

Ved nordenden av innsjøen nær fylkesvei 51 ligger grusryggen Fjosranden, en esker, som delvis stikker ut i innsjøen. Fjosranden er godt bevart og godt synlig. Nedenfor grusryggen ligger flere naust.

I middelalderen ble innsjøen kalt «Hiardalswotn» eller «Hjòrdalsvatn». Det er påvist steinalderboplasser langs innsjøen og det har lenge vært setring i området.

Fylkesvei 51 går langs vestsiden av innsjøen. Øverst, i sørenden, ved Sjoa oppstrøms for Øvre Sjodalsvatn ligger Maurvangen campingplass. Bessheim fjellstue og hytter ligger ved langs begge sider av Øvre Sjodalsvatn.

Sjoa drenerer deler av østsiden av Jotunheimen og flere innsjøer inngår i vassdraget. Fra innsjøen Gjende forbi Gjendesheim gjennom Øvre Sjodalsvatnet, Nedre Sjodalsvatnet og tettstedet Sjoa i Gudbrandsdalen, hvor elven renner ut i Gudbrandsdalslågen. Fra Øvre til Nedre Sjodalsvatn er det et fall på 7 meter. På 1960–1970-tallet ble regulering av Sjodalsvatnet og andre innsjøer i Sjoa til vasskraftformål diskutert og vurdert. De to innsjøene er relativt grunn og har en rik bunnfauna som er gunstig for ferskvannsfisk. Sjoa ble vernet ved stortingsvedtak i 1973.

## Referanser




## Eksterne lenker
* Bessheim fjellstue og hytter
* Maurvangen
Nørdre Syndin

**Nørdre Syndin** er en innsjø som ligger i kommunene Vestre Slidre og Vang i Innlandet. Nørdre Syndin er den nordligste av de tre innsjøene Nørdre Syndin, Midtre Syndin og Søre Syndin.

Navnet Syndin kommer fra ordet «sund». Dette kommer av at vannene Nørdre og Midtre Syndin tidligere utgjorde ett enkelt vann, forbundet av et sund. Vannet hadde frem til 1690 utløp mot sør, via elva Hulja (Hylja) og Søre Syndin og videre ned til Ulnes ved Strondafjorden. I 1690 gravde bonden Hallvard Eriksson på gården Tørpe en kanal i nordenden av vannet slik at utløpet gikk via elva Ala som renner til Begna. I 1717 var det en stor flom som utvidet og senket kanalen noe som førte til at vannføringen i vassdragene sørover minket betydelig. Bonden ble dømt i retten til å tilbakeføre vannet, og en demning ble laget i 1719. I 1720 ble denne demningen ødelagt av en ny stor flom og denne førte til stor skade på gårder langs Ala.

Ifølge Stortingets Verneplan I for vassdrag fra 1973 ble Nørdre- og Midtre Syndin vernet, men vedtaket åpner for en mulig tilbakeføring av vannene til Sundheimselva.

Syndinvannene ligger i et åpent seterlandskap, hvor setervirksomheten gjennom lang tid har medført at bjørkeliene er erstattet av lyngheier med einer og dvergbjørk. Berggrunnen består av lett forvitrelige bergarter. Av denne grunn er jordsmonnet rundt svært rikt med tilhørende planteliv. I 1930 ble et 35&nbsp;km² stort område mellom Syndinvannene og Helin fredet som botanisk plantenasjonalpark. I skiferura under fjellet Gilafjellet og langs Helin vokser flere sjeldne planter, blant annet urvalmue (*Papaver relictum*).

## Referanser
Veivatnet

**Veivatnet** er en innsjø i Ullensvang kommune i Vestland. Det har utløp til elva Kinso, som munner ut i Hardangerfjorden ved Kinsarvik. Veivatnet ligger innenfor Hardangervidda nasjonalpark.

## Referanser
Nordre Dvina

**Nordre Dvina** (russisk: Се́верная Двина́ – *Severnaja Dvina*) er ei elv nordvest i den europeiske delen av Russland. Elva er 743 kilometer lang og har et nedbørfelt på 

## Elveløp
Elva dannes på det nordrussiske lavlandet ved samløpet av elvene Jug og Sukhona, hvorav den siste er den største og lengste av de to. Fra dette elvemøtet løper Nordre Dvina nordover inn i Arkhangelsk oblast. Ved Kotlas, 60&nbsp;km nord for Velikij Ustjug, kommer sideelva Vytsjegda inn fra øst. Herfra løper Dvina hovedsakelig i nordvestlig retning, gjennom en sumpete og skogrik dalsenkning, som på sine steder er over 100&nbsp;km bred, og som er omgitt av skogkledte åsrekker. Dvina er den største farbare elva i Nordvest-Russland, og i sitt nedre løp er den meget øyrik og på steder opptil 7&nbsp;km bred og 15&nbsp;m dyp. 40&nbsp;km nordvest for Arkhangelsk og direkte øst for Severodvinsk munner Nordre Dvina ut i Dvinabukta i Kvitsjøen, gjennom et 900&nbsp;km² stort delta.

## Transport og skipstrafikk
Elva er farbar for skipstrafikk i hele sitt løp, men er tilfrosset fra desember til april. Via Nordre Dvina-kanalen og Volga-Østersjøkanalen har den forbindelse både til Volga, som munner ut i Det kaspiske hav og som også har kanalforbindelse med Svartehavet, og til Finskebukta og Østersjøen via Onega og Ladoga. Nordre Dvina er en meget viktig vannvei i Nordrussland, spesielt for transport av tømmer og treprodukter til og fra Arkhangelsk. Elva er også meget fiskerik.

## Byer langs Nordre Dvina
*Velikij Ustjug
*Kotlas
*Novodvinsk
*Arkhangelsk
*Severodvinsk

## Tilløp og sideelver
*Sukhona
*Jug
*Pinega
*Jemtsa
*Vaga
*Vytsjegda

## Referanser


## Eksterne lenker
* About the Northern Dvina River (engelsk)
J.C.C. Michaelsen

**Johan Carl Cristian Michaelsen** (død tidligst 1802, antagelig i Bergen) var en maler som kom fra Rendsburg i Holstein. Etternavnet ble også skrevet **Micaelsen**, Han ble muligens tilkalt fra Tyskland til Trondhjem, der størstedelen av hans produksjon finnes. Han er blant annet kjent for veggmalerier og stukkarbeider på Stiftsgården og Harmonien i Trondheim og veggmaleriene i rokokkosalen ved Store Milde i Bergen (1786). Ved Damsgård hovedgård henger det også et portrett av Joachim Christian Geelmuyden Gyldenkrantz, malt av Michaelsen i 1783.

Han utførte også arbeider i hovedbygningen på Gjesvål gård i Orkdal. Noen av disse, to supraporter i husets bestestue, ble avdekket under en restaurering av bygningen i 1960, etter å ha vært overmalt i flere år:


Gjesvål supraporta 2.jpg
Gjesvål supraporta 1.jpg


## Referanser
Tinnhølen

**Tinnhølen** (også skrevet **Tinnhylen**) er en innsjø som ligger i Eidfjord kommune i Vestland og Nore og Uvdal kommune i Buskerud. Innsjøen er utspring for elva Bjoreio.

## Oppdemming og tilbakeføring
Vannføringen fra Tinnhylen ble i 1942 overført til Numedalslågens nedbørfelt for å nyttes i kraftverkene der. Overføringen skjedde ved en demning ved utløpet av Langhylen, et mindre vatn nedenfor Tinnhylen og en kort kanal fra østenden av sjøen til Vestre Bakkatjønn. Demningen ble først bygget av tyskerne som en provisorisk plankedam, som på 1950-tallet ble erstattet av en jordvoll/demning.

Da Sima kraftverk ble bygget ble Tinnhylen i 1980 tilbakeført til Bjoreios nedbørfelt, hvor den nå overføres til magasinet i Sysenvatnet gjennom en tunnel lengre ned i elva. Etter oppdemmingen i 1942 ble ikke vannstanden i Tinnhylen regulert, men holdt konstant på den nye høyden. Det utviklet seg derfor en ny naturlig tilstand på det nye nivået, og da vannføringen ble ført tilbake til Bjoreio ble vannstanden beholdt på denne høyden og demningen ved utløpet ble beholdt som en terskel. Det opprinnelige utløpet fra Tinnhylen lå ved Heinebu, rundt 1,3 kilometer sør for demningen.

## Referanser
Åbjørvatnet

**Åbjørvatnet** (sørsamisk: *Diedtijenjaevrie*) er en innsjø i Åbygda i Bindal kommune i Nordland. 

## Fiskeslag
* Laks
* Ørret
* Røye

## Referanser
Langesæ

**Langesæ** er en innsjø i Vinje kommune i Telemark. Den har utløp gjennom Langesæåi, som renner ned til Førsvatn. Innsjøen er regulert som magasin for Kjela kraftverk og vannstanden kan reguleres mellom  og &nbsp;moh.

## Referanser
Lysvatnet (Meløy)

**Lysvatnet** er en innsjø i Meløy kommune i Nordland. Innsjøen er regulert som magasin for Lysvatn kraftverk

## Referanser
Lykilsvatnet

**Lykilsvatnet** (også kalt *Løkjelsvatnet*) er en innsjø i Etne kommune i Vestland. Den er regulert som magasin for Hardeland kraftverk, som utnytter en fallhøyde på 400 meter.

Haugesund Turistforening eier og driver Løkjelsvatnhytta som ligger på vestsiden av vannet. Turistforeningen vedlikeholder og merker turstier til Olalihytta i Ølen, østover mot Sauda og Haukelifjell, og *Stegane*, en rute med boltede jernstiger og wire til Hårland. 

## Referanser
Mellingsvatnet

**Mellingsvatnet** (sørsamisk: *Veelnjesjaevrie*) er en innsjø i Namsskogan kommune i Trøndelag og Grane kommune i Nordland.

## Referanser
Frysjøen

**Frysjøen** er en innsjø i Grue kommune i Innlandet. Sjøen ligger på grensen til Grue Finnskog. Det er mulig å fiske abbor, gjedde, mort, hork, lake og kreps om høsten. Det er også enkelte ørreter å få. Det er en del hytter rundt sjøen og fast bebyggelse i sydenden av sjøen. Det er forbud mot bruk av motorbåt. I 2010 ble det åpnet for bruk av elektrisk motor i sjøen. Vannet fra sjøen renner ned i Frysjøåa til Tysjøen der noe av vannet blir pumpet opp og brukt til drikkevann. Vannet renner videre i Tjuraåa ned til Gardsjøen og ut i Glomma. Det er skriftlige kilder fra Tjuraåa like tilbake til 1300-åra. Det har vært kverner, sager, møller, spikerverk og kraftverk i åa. Det er gjort flere flintfunn ved sjøen.

## Referanser
Djupsjøen

**Djupsjøen** er en innsjø i Røros kommune i Trøndelag. Den ligger rundt åtte kilometer øst for kommunesenteret Røros. Ved nordbredden av sjøen ligger bygda Djupsjølia.

Djupsjøen har en stor bestand av sik. Sjøen ble tungt forurenset etter at flotasjonsverket ved Storwartz kom i drift i 1926. Derfor var sjøen i en lengre periode mindre egnet for maritimt liv.

## Referanser
Skyvatn

**Skyvatn** er en innsjø i Bykle kommune i Agder. Den er regulert som magasin for Holen kraftverk.

## Referanser
Reinoksvannan

**Reinoksvannan** (også skrevet **Reinoksvatna**) er en innsjø i Lebesby kommune i Finnmark. Den er regulert som magasin for Mårøyfjord kraftverk. Reinoksvannan var opprinnelig flere mindre innsjøer, som etter oppdemmingen fløt sammen til et sammenhengende magasin.

## Referanser
Sandvinvatnet

**Sandvinvatnet** (også skrevet **Sandvevatnet**) er en innsjø i Ullensvang kommune i Vestland. Innsjøen har fått navnet sitt av gården Sandvin i sørenden av sjøen. Tettstedet Odda ligger på eidet og terrassene mellom fjorden og innsjøen. Eidet og terrassene er sedimenter avsatt foran breen som fylte dalen til 9800 år før nåtid. Sandvinvatnet blir delvis demt opp av disse brefrontavsetningen og elven har gravd seg gjennom og danner en foss ved eidet, Eidefossen. 

Det er den største innsjøen i vassdraget. Storelvi, hovedelven fra Oddadalen, munner ut i innsjøen. Fra øst kommer Sjauseelva, fra vest Fossaseteelva og Buarelvi (også kalt Jordalselvi). Buarelvi er den største sideelven og drenerer Buarbreen. Buarelvi har kaldt smeltevann og mye partikler, brevannet preger også innsjøen og vannet har liten siktedybde. Odda får drikkevann fra grunnvannsbrønner på Buarelvis delta ved munningen i Sandvinvatnet. Til 1993 ble drikkevann tatt rett fra innsjøen. Gården Sandvin ligger på en sandflate lagt opp av Storelvi der den munner ut i innsjøen. Det er den eneste gården på -vin i Odda og navnet er gammelt, sikkert fra før vikingtiden. Riksvei 13 går langs østsiden, mens en gammel gangvei for allmennheten går på vestsiden. Traseen på østsiden ble tatt i bruk som kjørevei i 1865 (eller 1875 ifølge annen kilde) som del av veien Odda-Dalen over Haukeli.

Dampbåten «Buar» ble satt i drift på innsjøen i 1891 og fraktet blant annet turister som skulle se Buarbreen. Tross stor trafikk var ikke ruten lønnsom og ble lagt ned etter ti år. I Opo nedenfor innsjøen er det en laksetrapp i 250 meters lengde. Det ble på 1860-tallet sprengt ut i fossen nedenfor Sandvinvatnet for å gi laks tilgang til innsjøen.

Tidemand og Gudes «Brudeferd i Hardanger» har trolig landskap inspirert av innsjøen og Sørfjorden. Strandkanten til høyre i bildet viser tang og blåskjell slik at det ikke kan være en direkte gjengivelse av en innsjø. Fjellene stemmer så godt med terrenget langs Sandvinsvatnets vestside at Gude trolig hadde skisser derifra som utgangspunkt for komposisjonen. Bildet viser også en stavkirke på en odde, og noe slikt fantes ikke i Hardanger på 1800-tallet. Som andre Düsseldorf-malere ble detaljene nøye notert på studiereiser, mens helheten ble fritt sammensatt og bearbeidet i atelieret senere.

## Referanser
Grøssæ

**Grøssæ** er en innsjø i Fyresdal kommune i Telemark og Bygland kommune i Agder. Den har utløp via Grønåni som renner ned til Topsæ.

## Referanser
Eiavatnet

**Eiavatnet** er en innsjø i kommunene Eigersund og Sokndal i Rogaland. Den er regulert som magasin for Lindland kraftverk.

## Referanser
Ormsetvatnet

**Ormsetvatnet** er en innsjø helt sørvest i Steinkjer kommune i Trøndelag. Den er regulert som magasin for Ormsetfoss kraftverk.

## Referanser
Skjesvatnet

**Skjesvatnet** er en innsjø i Hjartdal kommune i Telemark. Hovedtilløpene er Skjesåi og Åtoåi, mens utløpet skjer via Gauslåsåi og ut i elva Hjartdøla.

Innsjøen er regulert som magasin for kraftverkene Bjordalen og Hjartdøla, og vannføringen fra Skjesvatnet blir overført til Breivatn via utløpstunnelen fra Bjordalen kraftverk. Elva Heiåi i vest er overført til Skjesvatnet gjennom en to kilometer lang overføringstunnel.

## Referanser
Halsjøen

:*For innsjøen i Nord-Trøndelag se: [[Hallsjøen]]*

**Halsjøen** (svensk: *Halsjön*, skogfinsk: *Hualijärvi*) er en innsjø på Finnskogen som ligger på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen dekker mesteparten av sjøen og ligger i Våler kommune i Innlandet, den svenske delen ligger i Torsby kommune i Värmland. Sjøen har utløp i sør til Halåa, som like etter munner ut i Flisa.

## Referanser
Stordalsvatnet (Åfjord)

**Stordalsvatnet** er en innsjø i Åfjord kommune i Trøndelag. Det er ca. 7 km langt, og er med et areal på  Åfjords største innsjø. Stordalselva, som er en god lakseelv, renner inn og ut av vannet, og det er holdt for å være et godt fiskevann for både røye, ørret (både sjøørret og ferskvannsørret) og laks.

## Referanser
Hovlandsdalsvatnet

**Hovlandsdalsvatnet** er en innsjø sør i Fjaler kommune i Sogn og Fjordane.

Fylkesvei 93 følger innsjøen på sørsiden.

## Referanser
Kupvatnet

**Kupvatnet** er en innsjø i Luster kommune i Vestland fylke. Den er regulert som magasin for Jostedal kraftverk.

## Referanser
Mangen

**Mangen** er en innsjø som ligger på Mangenskogen i Aurskog-Høland kommune i Akershus samt Eidskog kommune i Innlandet. Mangen kapelldistrikt var tidligere delt mellom Nes og Aurskog i Borg bispedømme.

Langs sørsiden av vannet går fylkesvei 235 fra Bjørkelangen (Haugrim) til fylkesgrensa mot Innlandet ved Øysjøen.

## Se også
* Liste over innsjøer i Akershus

## Referanser
Bjørheimsvatnet

**Bjørheimsvatnet** (også skrevet **Bjøreimsvatnet** og **Bjoreimsvatnet**) er en innsjø i Strand kommune i Rogaland. Nedre del av Bjørheimsvatnet er Ryfylkes viktigste overvintringsområde for toppand. Ellers er det konstatert fisk som ørret, ål, stingsild og røye, hvor aure- og røyebestanden må sies å være tett.

## Referanser
Nugguren

**Nugguren** er en innsjø i Kongsvinger kommune i Innlandet. Den er den siste innsjøen i Skasvassdraget og vannet renner ut i Glåma via Noret. Men sjøen ligger så å si på samme nivå som Glåma, og strømretningen i Noret vil derfor snu ved flomgang i Glåma. Da avsettes det store mengder silt og leire ved Nuggurens nordende ved flomgang, og området klassifiseres derfor som naturtypen elvedelta. Mye av arealet er betegnet som *rik kortskuddstrand*, en sterkt truet vegetasjonstype. Dette tilsier at lokaliteten har nasjonal verdi.

Ferdsel med motorfartøyer er tillatt med motor mindre enn 10 hk.

## Referanser
Govdajávri

**Govdajávri** er en innsjø i Storfjord kommune i Troms. Den er regulert som magasin for Lavka kraftverk. Govdajávris naturlige utløp er til Breidalselva og Signaldalen, men ved utbyggingen av Skibotn kraftverk ble vannføringen overført dit via en tunnel til Lavkavaggi.

## Referanser
Gjesåssjøen

**Gjesåssjøen** er en innsjø i Åsnes kommune i Innlandet.

Sjøen er veldig grunn og har uvanlig nok både innløp og utløp i nord. Dette er fordi en diger isklump ble liggende og smelte der på slutten av siste istid. Sjøen er altså dannet i en såkalt dødisgrop. Sjøen har form som en peanøtt. Hovedtilløpet er Skyåa som kommer fra nord, det kommer også en liten bekk fra Baksjøen i sør, kalt Bakåa. Sjøen har utløp gjennom elva Søndre Hasla, som etter 4-5 km løper sammen med Nordre Hasla og danner Hasla, som renner videre gjennom Haslemoen og ut i Glåma.

Rundt hele sjøen er det åker og gjødselutslippene har ført til at sjøen er i ferd med å gro sammen.

## Referanser
Øvrevann (Porsanger)

**Øvrevann** (nordsamisk: *Bajitjávri*) er en innsjø i Porsanger kommune i Finnmark. Innsjøen ligger like ved E6, mellom Lakselv og Karasjok. Ved østbredden ligger Skoganvarre.

Øvrevatn utgjør sammen med Skoganvarre og Gákkajávri et populært utfartsområde, særlig vinterstid, da det fungerer som knutepunkt for ski- og snøscooteraktivitet.

## Referanser
Storekrækkja

**Storekrækkja** er en innsjø i Hol kommune i Buskerud. Den ligger nord på Hardangervidda og er en del av Numedalsvassdraget.

Riksvei 7 passerer like sør for sjøen.

## Referanser
Helgesjøen

**Helgesjøen** (svensk: *Helgesjön*) er en innsjø som ligger på grensen mellom Norge og Sverige. Den norske delen ligger i Eidskog kommune i Innlandet, den svenske delen ligger i Eda kommune i Värmland. Helgesjøen er den nest største sjøen i Eidskog Innlandet etter Skjervangen. Helgesjøen tilhører vassdraget Byälven som renner inn i Sverige og via et nettverk av elver ender opp i Vänern, og til slutt når Kattegaen. på Helgesjøen er det muligheter for Camping, bading, fiske, hytteliv og vannsport. På Helgesjøen skal hastighet på motorfartøy ikke være større enn 10 knop eller slik at fartøy ikke planer i viker, sund og nærmere land enn 50 m. samt vannscooter. Helgesjøen er et fint turområdet med mange stier og gapahuker hvor du kan nyte friluftslivet.

Helgesjøen har et mangfoldig dyreliv, som inneholder mange typer fugl og fiskeslag, samt kreps som er svært truet mange plasser på grunn av krepsepesten.

Fiskeslag: Gjedde, Abbor, Mort, Steinsmett/steinulke, Hornulke, Lake, Laue, Brasme, Trepigget-stingsild, Sik, Ål og Sørv. Tidlig 80-tallet ble det også sluppet noen eksemplarer ørret i Helgesjøen, men bestanden er nok nokså liten. Helgesjøen er også en av to sjøer i innlandet hvor Suter er observert. Suter ble sluppet her i 1970 på svensk side. Ål har det også blitt tatt her i Helgesjøen, men bestanden har minket med årene.

Fuglearter: Storlom, Toppdykker, Storskarv, Laksans, Kvinand, Toppand, Stokkand, Knoppsvane, Makrellterne, Fiskemåke, Hettemåke. Mange av øyene på helgesjøen buker å være populære hekkeplasser for mange av artene nevnt ovenfor.

På 1700- tallet ble det drevet tømmerfløting i Helgesjøen fra Svartvika til Bodaälven på svensk side. Tømmeret ble senere fraktet med elven sørover til større sagbruk i sør- Sverige.

## Referanser


Eidskog

https://www.eidskog.kommune.no/tjenester/teknikk-plan-og-naring/skog-og-landbruk/vilt-og-utmark/jakt-og-fiske/

https://www.perfish.no/foreninger/eidskog-jeger-og-fisk

https://historier.no/historier/gamle-vegar/

https://lovdata.no/dokument/LTII/forskrift/1999-06-29-831

https://www.glomdalen.no/den-gang-da/feature/eidskog/da-alen-beit-i-helgesjoen/f/5-19-124394

https://artsdatabanken.no/Fab2018/N/32

https://brage.nina.no/nina-xmlui/handle/11250/2447615
Røyrvatnet (Sørfold)

**Røyrvatnet** (lulesamisk: *Rávddojávrre*) er en innsjø helt sør i Sørfold kommune i Nordland. Innsjøen ligger 115 meter over havet og er regulert som magasin for Røyrvatn kraftverk.

## Referanser
Rokosjøen

**Rokosjøen** er en innsjø som ligger i Løten kommune i Innlandet, med en liten bit i Elverum kommune. Sjøen består av to deler, Rokosjøen og Vesle Rokosjøen. Vesle Rokosjøen naturreservat er et våtmarksreservat hvor det ikke er tillatt med bruk av påhengsmotor.

Rokosjøen er en sjø omgitt av mye myr, og er derfor et myrvann. Dette gjør at vannet er brunt og grumsete med dårlig sikt under vann. Flere bekker renner inn i Rokosjøen, men vannet er svært stillestående. Ved Hammeren er sjøen demmet opp, og der begynner Rokoelva, som renner ut i Svartelva omtrent en kilometer lenger vest.

Rokosjøen har flere badeplasser, deriblant Kølbua og Haverbekkvika. Kølbua er en privat strand som finansieres ved hjelp av en frivillig parkeringsavgift. Haverbekkvika drives av Løten kommune.

Rokosjøen er svært rik på gjedde og abbor, samt andre småfisk og er derfor svært egnet for fiske.

Rundt Rokosjøen er det mange hytter samt Rokosjøen Camping ved Oset.

## Referanser
Øyangen (Gran og Hurdal)

**Øyangen** er en innsjø som ligger i Hurdal kommune i Akershus og Gran kommune i Innlandet. Den ligger 442 meter over havet og har et areal på . Sjøen har utløp mot øst gjennom elva Hegga, som renner til Hurdalssjøen.

Øyangen ble kalket i årene 1989–1994, og har i dag bestand av ørret, røye, abbor, ørekyt og steinsmett. Fylkesmannen i Oppland har foretatt prøvefiske i 2014, og konstatert at røyebestanden har blitt redusert med 80 % siden 1996. På oppdrag for grunneieren Mathiesen Eidsvold Værk og Fylkesmannen i Oppland har Norsk Institutt for Naturforskning undersøkt forholdene i 2014–2016. Det er ikke funnet noen entydig årsak til tilbakegangen, men det ble antatt at rehabilitering av gyteområder med kalk og grus kunne være hensiktsmessig. I februar 2018 ble det lagt ut 84 tonn kalk og gytegrus på aktuelle steder på isen.

## Referanser
Gusvatnet

**Gusvatnet** (sørsamisk: *Stoerenjuananjaevrie*) er en innsjø i Lierne kommune i Trøndelag.

## Referanser
Martin Kellerman

**Martin Kellerman** (født 24. desember 1973 i Växjö) er en svensk tegneserieskaper, som laget seriene *[[Rocky (tegneserie)|Rocky]]* og *[[Kellermannen]].* *Rocky* opphørte i 2018.

Hovedserien Rocky publiseres i omtrent 50 aviser, blader og nettsteder i Norden. I Norge kan serien leses daglig i bl.a. Dagbladet, Bergens Tidende, Adresseavisen og Nordlys. I tillegg gir Bestselgerforlaget ut et nytt nummer av Rocky Magasin hver sjette uke. Siden 2005 har Rocky også kommet ut i flere bøker på norsk, først hos Schibsted og senere hos Egmont. I 2012 overtok Karl Ove Knausgård med sitt forlag Pelikanen rettighetene til å gi ut Rockybøker på norsk. I november 2012 kom *Rocky & Edith*, en 350-siders tegneseriefortelling basert på Martin Kellermans siste kjærlighetsforhold, og i oktober 2013 kom *Rocky facer demonene*, en nærmere 400 siders krønike om Rockys liv etter Edith.

## Oppvekst
Kellerman er født og oppvokst i Växjö, men fra han var sju til ti år bodde bodde han med familien i Rødbergshamn i Lenvik i Troms. Disse årene i Nord-Norge blir blant annet beskrevet i Rockyfortellingen «Too Cool For School», der rammehistorien er at Rocky besøker broren sin i fengsel og de mimrer om deres felles barndom. Seinere flyttet familien til Upplands-Väsby. 

## Rocky
I 1998, på et tidspunkt i livet da han hadde det vanskelig, skapte Kellerman Rocky. Den første tegningen av Rocky ble tegnet på baksiden av en togbillett da han var på vei hjem etter å ha blitt dumpet av kjæresten. Bildet var av et menneske med hundehode i en hengeløkke. Han hadde på det tidspunktet fått sparken fra jobben som serietegner for Aktuell Rapport, og blitt kastet ut fra leiligheten der han bodde. Rocky debuterte i den store gratisavisa Metro kort tid etterpå, og utkom første gang i bokform på Galago Förlag året etter, i 1999. 

Etter å laget serien for daglig publisering i to år, og utgitt to stripesamlinger på Galago, tok Kellerman en pause fra serien i 2000 for å skrive manuset til og instruere en teaterversjon av Rocky, som ble en suksess på Stockholms Stadsteater. Etter arbeidet med teateret vendte Kellerman i 2001 tilbake til tegnebordet, og fortsatte den selvbiografiske krøniken, og antallet publiseringsavtaler i Sverige og utlandet ble mangedoblet i løpet av det neste året.
 
Seinere har Rocky vært utgangspunktet også for en serie animerte kortfilmer, som ble vist på SVT og NRK og utgitt på DVD i de nordiske landene. Rocky er til nå gitt ut i bøker i ti forskjellige land.

Martin Kellerman bor i dag i Stockholm. Han representeres og distribueres av Strand Comics. 

## Priser (utvalg)
* 2010 – Lidmanprisen
* 2010 – Stockholms stads Bellmanpris
* 2009 – Svenska PENs Bernsprisen
* 2003 – Adamsonstatuetten
* 2001 – Sproingprisen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Store Erte

**Store Erte** er en innsjø som ligger i Halden kommune i Østfold, ca. 5–6&nbsp;km opp fra byen. Områdene rundt kalles Ertemarka, og er et mye brukt turterreng for Haldenboere. Både Store Erte og det nærliggende Krusætertjern har et stort antall småviker som brukes som badeplasser.

Store Erte og Krusætertjern har felles vannspeil, og felles utløp til Ganerødelva som munner ut i Femsjøen en snau kilometer nedenfor Brekke sluser. Ved Ganerødelvas utløp synes ennå pilarer fra tidligere tømmerrenner, og spor etter en gammel mølle.

Ertemarka sør for Store Erte er i randsonen for det området der en norsk-svensk ulvestamme har eller har hatt sitt revir.. Observasjonene har riktig nok blitt færre i det siste, og det er reist spørsmål om hele flokken er drevet ut av territoriet.

## Referanser
Øyangen (Nord-Fron)

**Øyangen** er en innsjø i Nord-Fron kommune i Innlandet. Innsjøen er magasin for Øvre Vinstra kraftverk.

## Referanser
Rindarøy

**Rindarøy** er ei lita øy med fastlandsforbindelse til Gossen, og er en del av Aukra kommune. På Rindarøy ligger blant annet Rokta-monumentet, som er satt opp til minne om de som omkom da lastebåten «Rokta» forliste ved Gallerskjæra 3. april 1938. Det er ca. 15 fastboende på Rindarøy.
Indisk pariahund

**Indisk pariahhund** regnes av indierne selv som en bastard, selv om den i en viss utstrekning godt kan kalles en slags hunderase. Disse hundene lever i en slags halvvill tilstand i nær tilknytning til mennesker og finnes over hele India, hvor de livnærer seg av rester befolkningen har kvittet seg med, skadedyr og kadavre de måtte komme over. Den mest renrasede varianten kalles gjerne santalhund, som mange mener er ekte dingoer (*Canis dingo*) i sin mest opprinnelige form. Om det fortsatt eksisterer ekte santalhunder i India er imidlertid uavklart. Den indiske pariahunden har også gitt opphav til fellesbetegnelsen pariahund. 

## Opprinnelse og alder
Indiske pariahhunder har eksistert så lenge det har fantes hunder i India. Den er altså svært gammel i sin opprinnelse, men i alltid konsekvent i sitt utseende. Dette skyldes at det til stadighet blandes inn nye hundeslag, ofte etter raser som har blitt brangt til India fra andre steder i verden. Disse hundene parer seg fritt. I vill tilstand lever disse hundene maksimalt 5-7 år. Tamme individer kan leve opp mot 12 år.

## Utseende, anatomi og fysikk
Den tradisjonelle pariahhunden i India er gjerne cirka 38–51 centimeter i skulderhøyde og veier fra åtte til tretten kilo, men dette varierer ganske mye rundt om i landet. Også fargene varierer, fra nærmest hvit til sort, med eller uten flekker eller andre mønstre og fargekombinasjoner. Pelsen er imidlertid kort og glatt. Hodet er gjerne trekantet og langstrekt. Ørene kan være stående spisse eller hengende. Halen er middels lang og bæres gjerne i en halvkrøll over ryggen. De mest renrasede individene har gjerne enten hvit eller sort haletipp og «sokker» på beina.

## Bruksområde
Generelt sett har ikke disse hundene noen oppgaver, annet enn at de fungerer som renovatører og åtselspisere. Visse individer kan bli gode jakthunder og vakthunder, spesielt om de kan bli tatt hånd om fra de er omkring 6 uker gamle. Blir de eldre er de svært vanskelige å trene opp.

## Lynne og væremåte
Disse hundene egner seg dårlig som kjæledyr, både fordi de er svært selvstendige og uavhengige av natur og fordi de ofte er befestet med sykdommer og utøy. Der er dessuten gjerne svært territoriale og dominante, og de krever store menger mosjon. Om de skal bli en god familiehund må de tas fra moren ved 6 ukers alder, ellers blir de for selvstendige.
Litlverivatnet

**Litlverivatnet** (lulesamisk: *Bassejávrre*) er en innsjø i Sørfold kommune i Nordland. Det har utløp i vest gjennom den korte Litlverivasselva, som faller ned i Storskogdalen gjennom den rundt 200 meter høye Litlverivassforsen. Litlverivatnet ligger i sin helhet innenfor Rago nasjonalpark.

## Referanser
Nodlandsvatnet

**Nodlandsvatnet** er en innsjø i Eigersund kommune i Rogaland. Den er regulert som magasin for Honnefoss kraftverk.

## Referanser
Werner Christie (1949–)

**Werner Hosewinckel Christie** (født 1949) er en norsk lege og helsepolitiker. Han var Norges helseminister 1992–1995.

Christie var assisterende fylkeslege i Hedmark 1981–1984 og fylkeshelsesjef samme sted fra 1988. Han ledet Sosial- og Helsedepartementet i perioden 1992–1995 i Gro Harlem Brundtlands 3. regjering (Ap), og var den første som brukte tittelen helseminister. Han var formann i Bioteknologinemnda 2000–2004.

Werner Christie er sønn av generalmajor Johan Koren Christie og nevø av generalmajor Werner Christie.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Hvorfor de kongelige ikke har krone på hodet

***Hvorfor de kongelige ikke har krone på hodet*** er en norsk barnebok skrevet av prinsesse Märtha Louise. Det er hennes debut som forfatter. Illustrasjonene i boken er av Svein Nyhus.

Eventyret er en fri fantasi over historiske hendelser og handler om Kong Haakon, Dronning Maud og Kronprins Olav som kommer til Norge i 1905 og de oppdagelser kongefamilien gjør når Olav utforsker norske tradisjoner og væremåter.

Boken ble trykt i tre opplag på tilsammen 30 000 eksemplarer første året, noe som er svært mye for en barnebok i Norge. Utgivelsen vakte for øvrig en viss debatt omkring forfatterens kommersielle bruk av prinsesse-tittelen i markedsføringen av boken.

En engelsk oversettelse ble utgitt av det norsk-amerikanske forlaget Skandisk i Minnesota i USA i 2005, og i 2006 i Danmark. Boken er ellers solgt til Ungarn, Bangladesh, Sør-Korea, Sverige, Finland og en rekke andre land.
## Annet
*Hvorfor de kongelige ikke har krone på hodet* ble omarbeidet til figurteater av Hordaland teater som viste forestillingen fra høsten 2006, blant annet i en turne finansiert av Den kulturelle skolesekken.

Også tegneren og biografen Tor Bomann-Larsen har laget en billedbok om kronprins Olav og foreldrenes møte med den norske skitradisjonen. Den enkle boka er skrevet på rim og heter *Olavs første skitur*. Den ble utgitt på Cappelen første gang i 1990. Året etter kom den samme historien som tegnefilm.
## Eksterne lenker
* Cappelen forlags presentasjon av boken (med anmeldelser)
* Det amerikanske forlagets presentasjon
* ''Familieeventyr'' -anmeldelse på VG.no
* Illustratørens kommentarer til bildene i boka
Santalhund

**Santalhund** (*Canis lupus dingo*) er en genetisk variant av asiatisk dingo og som sådan regnet som mer renraset enn andre indiske pariahunder. Man vet imidlertid svært lite om denne hunden, som har en rekke fellestrekk med den sørøstasiatiske boranhunden.

## Opprinnelse

Santalhunden er oppkalt etter santalene, den største urbefolkningen i India. Typen er mest vanlig i Jharkhand, Bihar, Bengal, Assam i India og i de søndre delene av Nepal. Deler av bestanden kan trolig fortsatt klassifiseres som ekte dingo, men neppe alle. Santalhunder regnes allikevel som den mest dingonære av alle pariahundene i India.

I motsetning til australsk dingo, som utvandret fra Asia til Australia i Oseania for 3500-5000 år siden, må den indiske varianten ha blitt igjen og utviklet seg uavhengig. Anatomiske studier viser imidlertid at australsk dingo og santalhund er tilnærmet 100% identiske, til tross for at kostholdet har vært svært forskjellig.

Santalhunden spiser større andeler planteføde (opp mot 50% blir det antatt), men ikke så store andeler som boranhunden. Den australske dingoens kosthold består av mer enn 80% kjøtt.

Ifølge DNA-analyser kan dingoen ha oppstått alt for 135&nbsp;000 år siden og være den første semi-domestiserte hunden vi kjenner til. Det er funnet en «markør» hos dingo som ulver ikke har, noe som kan antyde at dingo kanskje kan betraktes som egen art.

## Beskrivelse
Santalhunden ligner den australske dingoen, men er gjerne noe mindre og slankere. Den blir cirka 40-50 cm i skulderhøyde og veier typisk 8-15 kg. Kroppslengden er omkring 70-90 cm og halen er cirka 20-32 cm lang.

Pelsen er slett og ligger glatt til kroppen. Dekkhårene er stive. Grunnfargen varierer fra lys gulbrun til nærmest sort. Mangel på hvite labber og gulbrune øyne er gjerne en indikator på hybridisering med vanlige hunder.

## Annet
Forsøk med domestisering har vist at dingoen lar seg tilpasse mennesket i en helt annen grad enn ulver. De er territoriale, men regnes som omgjengelige og snille når de sosialiseres fra valpestadiet av.

## Se også
* Boranhund
* Dingo
* Tamhund
* Ulv
Sven-Ingvar Andersson

**Sven-Ingvar Andersson** (født 22. august 1927 i Södra Sandby i Sverige, død 27. juli 2007 i København) var en svensk landskapsarkitekt som hadde store deler av sitt virke i Danmark. Han har hatt en viktig rolle i anlegg av parker og landskap flere steder i verden og arbeidet ofte med en kombinasjon av planter og 
steinlegging. Andersson var professor ved Kunstakademiet i København fra 1963.

Han hadde studert botanikk, kunsthistorie og genetikk ved  Lunds universitet før han studerte landskapsarkitektur ved Sveriges lantbruksuniversitet.

Blant hans mange prosjekter finner man Karlsplatz i Wien, sammen med Odd Brochmann, Peter Brogård og Steen Høyer, 1971-1978,
Trinitatis Kirkeplads i København i 1982, Damsgård hovedgård i Bergen, 1983-88, dufthaven i Ronneby, Sverige i 1987 og Museumsplein i Amsterdam, 1992-1993. 

Internasjonalt markerte han seg særlig i samarbeid med den danske arkitekten
Johan Otto von Spreckelsen. Duoen vant førstepremien i  konkurransen om
Arche de la Défense i Paris i 1983. De deltok også i konkurransen om Parc de la Villette i samarbeid med Steen Høyer og Vibeke Dalgas året før.

## Priser (utvalg)
*  – Nykredits Arkitekturpris
*  – C.F. Hansen-medaljen
*  – Prins Eugen-medaljen  
*  – Eckersbergmedaljen

## Referanser


## Kilder
*
Liste over Frankenstein-filmer

Få figurer er det laget flere filmer om enn «Dr. Frankenstein» og hans monster fra Mary Shelleys roman *[[Frankenstein]]*. Her følger en liste over alle filmer om vitenskapsmannen og hans monster som er laget der monsteret opptrer.
Danckert Danckertsen Krohn

**Danckert Danckertsen Krohn** (1726–1795) var hoffagent i Bergen. Han var eldste sønn av Claus Krohn (1691–1744) og Gedske Danckertsen (1701/1702–1771). Hans far, kjøpmann Claus Krohn, kom til Bergen i 1710 fra Dietrichshagen ved Rostock. Danckert var født i Bergen, og som 16-åring reiste han til Tyskland og var der, til han som 19-åring kom tilbake til Bergen for å arbeide i farens handelshus i Jakobsfjorden og Bellgården ved det tyske kontor. I 1734 fikk han borgerskap og begynte sin egen forretning. I 1753 giftet han seg med Anna Pegelau (1735–1756). I 1757 ble han som enkemann gift med Johanne Margrethe von der Ohe (1728–1804). 

Tittelen hoffagent fikk han i 1782. Mange eiendommer i og ved Bergen var i hans eie, bl.a. hans bolig Lungegården og Fjøsanger gård. Han og broren, etatsråd Wollert Krohn, ble regnet som Bergens største og rikeste kjøpmenn. Sammen eide de gårdene Landås, Haukeland, Solheim, Nordås, Sørås, Stend og Espeland. Danckert Krohn skal ha etterlatt seg verdier for 350&nbsp;000 riksdaler. 

I dag forbindes navnet først og fremst med bygget som bærer hans navn, Danckert Krohns stiftelse, samt Danckert Krohns gate like ved. Krohn var barnløs, og ønsket seg et ettermæle. Som byggmester stod han for både byggearbeidet og senere drift av stiftelsen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Danckert Krohns stiftelse
* Norsk biografisk leksikon
Frankensteins brud

***Frankensteins brud*** (engelsk originaltittel ***The Bride of Frankenstein***) er en amerikansk skrekkfilm fra 1935. Den var en oppfølger til filmen *[[Frankenstein (1931)|Frankenstein]]* fra 1931, som var basert på romanen Frankenstein av Mary Shelley. 

## Historien
Filmen fortsetter historien om dr. Henry Frankenstein (spilt av Colin Clive) og monsteret han har skapt (Boris Karloff). Monsteret tvinger i denne filmen vitenskapsmannen til å lage en make (Elsa Lanchester) til ham. Filmen forteller parallelt om dr. Frankensteins giftemål med vakre Elizabeth (Valerie Hobson). Det er denne bruden tittelen henviser til, den andre bruden er monsterets.

## Rolleliste

## Filmskaperne
Filmen ble skapt av William Hurlbut og John Balderston ut fra en situasjon i Mary Shelleys roman *[[Frankenstein]]* hvor monsteret krever en make, og fulgte således opp sine suksesser med *[[Frankenstein (1931)|Frankenstein]]*, *[[The Invisible Man (1933)|The Invisible Man]]* og *[[The Old Dark House]]*.

## Spesialeffekter
Den kommersielle suksessen til den originale Frankenstein-filmen gjorde det mulig for produsentene å bruke mye mer penger i denne produksjonen enn forgjengeren, som var en lavbudsjettsfilm. For eksempel er laboratoriet i denne filmen ikke bare såvidt utstyrt, men helt overfylt. Scenen der det nye, kvinnelige monsteret får liv ved hjelp av et lyn, er også sterkt forbedret i forhold til originalen. De fleste kritikere anser derfor at denne filmen generelt er en bedre film, mye takket være bedre spesialeffekter. 

## Oppfølgere
Filmen har skapt flere oppfølgere, dog er ingen regissert av Whale. Den neste, og siste med Boris Karloff i hoverollen, var *[[Frankensteins sønn]]* i 1939. Filmen *[[Gods and Monsters]]* fra 1998 gjenspeiler James Whales liv og inneholder rekonstruksjoner av filmingen av viktige scener i *Bride of Frankenstein*.

## Filmene i serien

* *[[Frankenstein (1931)|Frankenstein]]* (1931)
* *Frankensteins brud* (1935)
* *[[Frankensteins sønn]]* (1939)
* *The [[Ghost of Frankenstein]]* (1942)
* *[[Frankenstein Meets The Wolfman]]* (1943)
* ''House of Frankenstein (1944)

## Se også
* Liste over Frankenstein-filmer

## Eksterne lenker
*
VM i curling for menn 1995

**Curling-VM for herrer 1995** ble arrangert 8. april – 16. april 1995 
i *Keystone Centre* i Brandon i Manitoba i  Canada.

* Canada vant 4-2 i finalen over Skottland
* Tyskland vant 6-5 i bronsefinalen over USA
* Canada vant sin semifinale med 10-7 over USA
* Skottland vant sin semifinale med 6-4 over Tyskland
* Norge endte opp på 5.-plass med 6 seire og 7 tap
* Canada endte opp med 11 seire og ingen tap

## Eksterne lenker
WCF Statistics