open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Falas

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden var **Falas** (*kyst* eller *strand*) et område i den vestre delen av Beleriand, og lå helt ved kysten, sør for Nevrast. Elva Brithon og elva Nenning rant ut i sjøen i dette området. Sindar alver, med Círdan som leder, bodde her, og bygde de to havnene Brithombar og Eglarest. I år 65 i det første tidevervet bygde Finrod tårnet Barad Nimras (*Hvite horns tårn*) på et nes i Falas mellom havnene Brithombar og Eglarest, for å holde utkikk mot eventuelle angrep fra sjøen av Morgoth.

Falas er bare med i Midgards historie i det første tidevervet, men da blir det nevnt blant annet i Det Første slaget av Beleriand, da Morgoths hærstyrke overtok Falas og beleiret de to havnene, men beleiringen ble opphevet fordi hæren behøvdes et annet sted. Havnene i Falas ble ødelagt for godt i året 473 F.T., og da flyktet Círdans folk til Sirions munninger og Balar øya.
Antikvariat

**Antikvariat** eller en antikvarbokhandel er en gren av bokhandelen som driver med kjøp og salg av gamle og sjeldne bøker, av gamle kunstblader, manuskripter, autografer, hele biblioteker og brukte bøker, hvis verdi retter seg etter utgavenes sjeldenhet, etter den tilstand bøkene er i og tidvis også etter innbindingens art.

I våre dager taler man også om «kunst-antikvariater». Antikvariater kan også selge kart, dekorative trykk, kort og lignende. I tillegg har også musikkplater og tegneserier fått sine egne samlere. 

Innehaveren av et antikvariat kalles vanligvis for en antikvar. Bøkene skal i en viss utstrekning være systematisert og den som driver antikvariatet skal ha kompetanse og kunnskap om sin samling. 

På 2000-tallet benytter antikvariater i stor utstrekning Internett som salgskanal; det har blitt opprettet felles nettverk gir overblikk over bøker som er til salg i øyeblikket &ndash; således ble *antikvariat.net* en av de første databasene som ble allmennt tilgjengelig på Internett; *antikvariat.net* er også Nordens største bokdatabase for salg av brukte bøker. 

Utover salg via nettet anvender antikvarbokhandlere også den mer tradisjonelle salgsmetode som å trykke bokkataloger, selv om den mest brukes til å presentere spesielle samlinger, lik mange samlinger selges på bokauksjoner. 

## Les bouquinistes i Paris
*Les bouquinistes* er en helt spesiell type antikvarbokhandlere som i Paris finnes langs kaien ved elva Seine og som har utstilt sine bokkasser for spaserende publikum og hvor man stundom kan finne sjeldne og interessante ting.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Nordens største antikvariat på Internett
* SVAF – Svenska Antikvariatföreningen
* ILAB  – International League of Antiquarian Booksellers
Carl Palmer

**Carl Fredrick Kendall Palmer** (født 20. mars 1950 i Birmingham, England) er en engelsk trommeslager og perkusjonist. Han er ofte kreditert som en av de mest respekterte og innflytelsesrike britiske trommeslagerne. Han er bror til Steven Palmer, kjent bl.a. fra Steppenwolf.

Palmer er en veteran i flere britiske band, inkludert Atomic Rooster, Emerson, Lake & Palmer og Asia. Han har også bidratt på arbeid av Mike Oldfield. Han var turnerende trommeslager for The Crazy World of Arthur Brown, men var ikke trommeslager på gruppens album med samme navn. Drachen Theaker var trommeslager på albumet, men hans frykt for å fly gjorde turnering med gruppen vanskelig, og derfor ble Palmer medlem av bandet.

Etter hans avgang fra The Crazy World of Arthur Brown grunnla Palmer Atomic Rooster sammen med Vincent Crane. Palmer spilte bare på ett album med dette bandet før han gikk til Emerson, Lake & Palmer i 1970. Han var i bandet til bruddet i 1978. Han dannet et mindre kjent band kalt P.M., som imidlertid bare ga ut et album, før han dannet Asia sammen med tidligere medlemmer av Yes, King Crimson, og The Buggles.

Palmer var i 1992 med på en gjenforening med ELP, og som deretter laget albumene *Black Moon* (1992), *In the Hot Seat* (1994), bokssettet *The Return of the Manticore* (1993) og flere DVD-er samt gjennomførte en påfølgende turné. Etter ELPs endelige brudd i 1998 turnerte Carl Palmer i varierende grad med sitt Carl Palmer Band. I tillegg til disse turnéene har han gitt ut fire nye album &ndash; *1:PM* (1998), *Do Ya Wanna Play, Carl?* (2001), *Working Live, Vol. 1*, *Working Live, Vol. 2* (2004).

Han reiser også fortsatt jevnlig rundt med sin *Carl Palmer Drum Clinic*, hvor han demonstrerer og gir instruksjon om spill på trommer. Hans 2½ tonn tunge trommesett i rustfritt stål ble tidligere kjøpt av Ringo Starr, men er nå donert til Rock and Roll Hall of Fame i Cleveland, USA.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Carl Palmer: bilder, lydfiler og omtale
Keith Emerson

**Keith Noel Emerson** (født 2. november 1944 i Todmorden i England, død 10. mars 2016 i Santa Monica i California i USA) var en britisk keyboardspiller og komponist. Som tidligere medlem av bandet The Nice grunnla han Emerson, Lake & Palmer (ELP), en av de første «supergruppene» av progressiv rock i 1970. Ved gruppens brudd ble han gjenforent med The Nice i midten av 90-årene for deretter å bli med dem på turné.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han ble født i Todmore i Yorkshire, dit familien var blitt evakuert fra sørkysten av England under annen verdenskrig. Men han vokste opp i Goring-by-Sea i nærheten av Worthing i West Sussex, og gikk på skole i Tarring. Foreldrene var svært opptatt av musikk, og sørget for at Keith fikk pianoundervisning fra åtte års alder.

### Musiker
Som ung lyttet Keith mye til jazz og fikk etterhvert god kjennskap til klassisk musikk, noe som inspirerte ham til å utvikle sin egen stil, hvor han kombinerte sjangrene klassisk musikk, jazz og rock and roll. Som en tidlig bruker av Hammond-orgel fikk han kontakt med Robert Moog og samarbeidet med ham i videreutviklingen av *«Moog»*, en analog synthesizer, i 1969. Selv om andre artister som The Beatles og The Rolling Stones hadde brukt *«Moog»*, var Emerson den første artisten som brukte den på turné.

Emerson hadde skolering innen klassisk musikk og var kjent for sine rockearrangementer av en rekke klassiske komponister, fra Johann Sebastian Bach via Modest Musorgskij til 20. århundres komponister som Béla Bartók,  Aaron Copland, Leoš Janáček og Alberto Ginastera. Særlig tidlig i karrieren, fram til 1972, krediterte ikke alltid Emerson når han tok partier fra klassiske eller jazz-komponisters arbeider. Nummeret «Rondo» med The Nice er en 12/8-takt tolkning av «Blue Rondo à la Turk» av Dave Brubeck, opprinnelig i 9/8 takt.

Keith Emerson var kjent for sin tekniske virtuositet og for sine ablegøyer på scenen, inkludert bruk av kniver for å holde nede tangenter under soloer og å spille på orgel opp ned mens han lå under og over det, slik at han måtte spille speilvendt. Ved siden av keyboardspillere som Richard Wright fra Pink Floyd og Rick Wakeman fra Yes var Emerson sett på som en banebryter mht. bruk av keyboard både på scenen og som instrument i oppsettingen. Slik plasserte han seg helt sentralt innen progrock. Emersons bruk av synthesizer og hans akkorder har satt musikalske spor i sin ettertid.

## Litteratur
* Sneum, Jan. *Politikens store rockleksikon*, 4. utgave. Politikens Forlag, 2004. ISBN 87-567-6201-1.
* Forrester, George. *Emerson, Lake & Palmer: The show that never ends*. Helter Skelter, 2001. ISBN 1-900924-17-X.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Brain-Salad.com – Fanside ELP
Selvladende skytevåpen

*Denne artikkelen handler om selvladende skytevåpen, som ikke må forveksles med [[helautomatisk skytevåpen|helautomatiske skytevåpen]]*

Et **selvladende skytevåpen** eller **halvautomatisk** (noen ganger kalt «semi-automatisk skytevåpen») er et repetervåpen hvor man avfyrer et nytt prosjektil for hver gang man trykker inn avtrekkeren, ved at drivkraften fra patronen automatisk trekker ut den avfyrte patronen og lader en ny patron inn i kammeret. Samtidig gjøres mekanismen klar for et nytt avtrekk, men man må likevel fysisk slippe avtrekket ut igjen før man på nytt kan avfyre et skudd. Ved bytte av magasin vil det også være nødvendig å foreta et ladegrep, med mindre magasinbyttet gjøres mens det fremdeles befinner seg et skudd i kammeret.

Med selvladende mekanismer slipper man å manuelt dra dra ut den avfyrte patronen ved å dra sluttstykket bak og deretter mate inn en ny patron ved å dra sluttstykket frem igjen, som for eksempel på sylinderlåsgevær. Revolvere regnes ikke som selvladende skytevåpen.

## Historie
Den tyskfødte børsemakeren Ferdinand Mannlicher kunngjorde i 1885 designet Model 85, som har blitt sett på som den første suksessfulle selvladende riflen. I årende etter fulgte flere selvladende rifler som Mannlicher Model 91, 93 og 95. Selv om Mannlicher er mest kjent for sine sine tradisjonelle sylinderlåsrifledesign, har han også produsert et par selvladende pistoler, som Steyr Mannlicher M1894.

## Sivil bruk
I dag er selvladende rifler, hagler og pistoler i utstrakt bruk til jakt- og konkurranseskyting. I Norge foregår så godt som all konkurranseskyting med pistol med selvladende mekanismer. Selvladende rifler og hagler har også blitt mer populære til jakt, og selvladende rifler brukes i konkurranseskyting administrert av DSSN og NROF.

## Militære skytevåpen
De fleste moderne militærvåpen har en selvladende mekanisme som basis, men har som regel i tillegg en mekanisme som gir mulighet for å avgi helautomatisk ild. Dette kan man se ved at de fleste militære våpen som maskinpistoler, maskingevær og angrepsrifler har en omstiller for å velge mellom normal selvladermekanisme og kontinuerlig ild (helautomatisk) (på engelsk kalt «selective fire»).

## Se også
*Repetervåpen
*Helautomatisk skytevåpen
*Baklader
*Munningsladevåpen

## Referanser
Hans Jacob Stabel

**[[Hans Jacob Stabel]]** (født 27. august 1769 på Onsøy, død 7. januar 1836 på Toten) var prest og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814.

Stabel ble født på prestegården i Onsøy, hvor hans far Johannes Bruun Stabel var sogneprest. Selv ble han cand. theol. i 1792 og fikk stilling som personalkapellan i Onsøy. Fra 1799 var han residerende kapellan i Slidre i Oppland, til han i 1806 ble sogneprest i Sør-Aurdal. Her ble han i seksten år inntil han ble sogneprest i Kristiansand, 1822-25. Deretter sogneprest i Østre Toten fra 1825 til han døde på prestegården i 1836.

På Eidsvoll representerte Stabel Christians Amt og ble regnet til Selvstendighetspartiet.

Han hadde ikke noe eget program for møtet på Eidsvoll, men hadde underskrevet 
Lauritz Weidemanns grunnlovsforslag, og sentralt i dette forslaget var den såkalte
«innfødsretten». Kun innfødte nordmenn skulle få embeter, av frykt for at Storting og embetsverk skulle tas over av utenlandske embetsmenn.

Stabel bygget en ny prestegård i Sør-Aurdal i 1810. Hovedbygningen og flere uthus består fortsatt. Særlig imponerende er det at hovedbygningen har beholdt flere av de store empirevinduene. Prestegården er fredet av Riksantikvaren. I forbindelse med Grunnlovsjubileet 1814-2014 blir hovedbygningen rehabilitert. 

## Referanser


## Litteratur
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Eidsvollsmennene – Hvem var de?*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814
* Hans Cappelen: «Hva seglene på Grunnloven av 17. mai 1814 kan vise oss», *Heraldisk Tidsskrift*, bind 11, nr. 110, København oktober 2014, side 452-467, med fotografi og omtale av hans segl med våpenskjold på side 456

## Eksterne lenker
* 
*
John Moses

:*For den norskamerikanske politikeren: [[John Moses (politiker)]]*

**John Moses** (*den yngre*) (født 16. april 1781 i Kristiansund, død 29. januar 1849 Limehouse i London) var skipsreder og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll 17. mai 1814. Han representerte Christiansund, og knyttet seg til unionspartiet.

John Moses var 33 år gammel i 1814, og han kom fra en kjøpmannsfamilie av britisk herkomst, som hadde slått seg ned i Kristiansund fra 1740-årene for å drive eksport av fisk. Som 20-åring i 1802 startet han eget firma framfor å begynne i farens. Da han ble valgt til riksforsamlingen, var han Kristiansunds fremste forretningsmann med hånd om en tredjedel av byens handelsflåte. Etter riksforsamlingen forlot han Norge til fordel for Storbritannia og Frankrike, der han forsøkte å berge forretningene. Under lavkonjunkturen etter Napoleonskrigene gikk han i 1818 konkurs. I politikken deltok han aldri mer aktivt. 1846 drev han et skipsutstyrs- og agenturfirma i Limehouse øst for London, og der døde han noen år senere.

Moses ble trolig valgt til Eidsvoll på grunn av sin dyktighet som handelsmann, reder og klippfiskeksportør med gode forbindelser til utlandet, særlig England. I forsamlingen var han relativt anonym. Han fremmet et forslag om at statsoverhodet skulle ha tittel av regent, ikke konge, i frykt for sterk kongemakt.

Faren var Isaach Moses (død 1807) og John var fra Isaachs første ekteskap. Moses kan ha vært av jødisk herkomst uten at det foreligger sikre opplysninger, kanskje kom familiene av de såkalte portugiserjødene (Borøchstein siterer Oskar Mendelsohn). Det er ukjent om Moses på Eidsvoll gikk mot jødeparagrafen, ifølge historiker Kristoffer H. Endresen. Av 110 som deltok i avstemningen stemte 94 for, Moses kan godt ha vært i flertallet.

Hans hus i Kristiansund - Clausengården - ble totalt ødelagt under bombingen av byen i 1940.

## Referanser


## Litteratur
* Christ Allan Sylthe: *John Moses og Clausengården i Kristiansund, * i Jørn Holme (red.): *De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus, *Cappelen Damm 2014, ISBN 978-82-02-44564-5
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Eidsvollsmennene – Hvem var de?*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* John Moses fra Eidsvoll 1814
* John Moses d.y. hos Lokalhistoriewiki
Maiko Nishino

**Maiko Nishino-Ekeberg** (født 1980 i Osaka, Japan)
er en prisbelønt danser ved Nasjonalballetten.

Hun studerte ballett med Sachiyo Hashimoto og Hans Meister, før hun i 1996 begynte ved The Royal Ballet School i London. I 1999 ble hun ansatt i Nasjonalballetten hvor hun i 2005 ble utnevnt til solist. 

Hun har danset fremtredende roller som Aurora i Petipas ''Tornerose'', Mdm. de Tourvel i Grand-Maitres Farlige forbindelser, Titania i Sunds *[[En midtsommernattsdrøm]]*, sukkerfeen i Bjørns Nøtteknekkeren, Tatjana i Crankos *Onegin* og tittelrollen i Stevensons *[[Askepott]]*. Hun har også danset Bianca i Crancos *[[Troll kan temmes]]*.  Av annet nevnes solopartier i Tetleys *Strender*, Andersens *Holbergsuite*, Balanchines *Serenade*, *Agon*, *De fire temperamenter* og *Symfoni i C*, Wheeldons *Polyphonia* og *The Christening Suite*, Duatos *Por Vos Muero*, Lightfoot Leóns *Step Lightly*, *Sh-Boom*, *Softly as I Leave You*, *Shangri-La* og *Skew Whiff*, Kyliáns *Voluntaries*, Hearts *Labyrinth*, *Stamping Ground* og *Bella Figura*, Welchs *Maninyas*, Lees *Fractured Wake*, Elos *Cut to Drive* og *Brake-Green*, og i Forsythes *The Second Detail*.

Nishino-Ekeberg pensjonerte seg fra Nasjonalballetten i 2021.

## Premier
* Dansekritikerprisen 2005 for rollen som Odette/Odile i Holmes’ Svanesjøen.

## Referanser
Zacharias Mellebye

**Zacharias Mellebye** (født 20. desember 1781 i Skjeberg, død 9. november 1854 samme sted) var 
kommandersersjant, bonde og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll. Der representerte han Aggershuske Skarpskytter Regiment.
 Det er antatt at han knyttet seg til Selvstendighetspartiet.

Melleby var født på farsgården Utengen i Skjeberg. Han var soldat under krigen mellom Sverige og Norge og under kampene ved Prestebakke den 10. januar 1808 kjempet han i fremste rekke i den norske styrken. Han sto da i nordre Rakkestad kompani. For sitt utviste mot under kampene ble han etterpå Dannebrogsmann. Gården Utengen består i dag, men med nyere bygninger. Eidsvollsmannens signatur finnes derimot hugget inn i muren til potetkjelleren. 

## Referanser


## Litteratur
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Eidsvollsmennene – Hvem var de?*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814

## Eksterne lenker
* 
*
Hedvig

:*For Harry Potters ugle, se [[Magiske vesener i Harry Potter-bøkene#Hedvig]]*

**Hedvig** er et kvinnenavn dannet som en moderne form av gammelhøytyske *Haduwig*, som har opprinnelse i gammelhøytyske *hadu*, «slag, kamp», og *wig*, «slag». *[[Jadwiga]]* er en polsk form av navnet og *[[Helvi]]* er en finsk form og *Hedvika* er en tsjekkisk og slovensk form. *Hadhui* er en eldre tysk form, og *Hedevi* og *Hedewig* er eldre svenske former.

## Utbredelse
Navnet *Hedvig* var vanlig i Norge fra 1890- til 1910-årene og igjen fra 2010-årene og hadde en popularitetstopp med 0,8 % i 2025.

|}

## Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
* St. Hedvig av Polen (1374–1399), polsk regent 1384–1399
* Hedvig Bjelkevik, (f. 1981) norsk skøyteløper
* Hedvig Hanson, estlandsk jazzsanger
* Hedvig Hricak, kroatisk-amerikansk lege og professor
* Hedvig Nordeng, norsk farmakolog og forfatter
*Hedvig Wessel, norsk kulekjører

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Øverstkommanderende

En **øverstkommanderende** er en person som har øverste kommando over militære styrker i et bestemt område eller en stat. I praktisk betydning beskriver begrepet den militære myndighet som tilligger statssjefen i en nasjonalstat. Den øverstkommanderende behøver ofte ikke å være eller tidligere ha vært offiser eller å ha tjenestegjort i militæret, og det er på denne måten at sivil kontroll over militæret blir virkeliggjort. Sivil kontroll over militæret er et krav for NATO-medlemskap. 

Vervet som øverstkommanderende tilfaller vanligvis statssjefen, selv om den reelle utøvende myndighet innehas av en separat regjeringssjef. I monarkier er monarken øverstkommanderende, mens i republikker er presidenten øverstkommanderende. I kolonier er ofte koloniguvernøren utnevnt til øverstkommanderende over militære styrker i kolonien.

Under den nasjonale øverstkommanderende utnevnes ofte forskjellige regionale øverstkommanderende. For eksempel hadde Royal Navy ved begynnelsen på andre verdenskrig ni forskjellige øverstkommanderende, fra Øverstkommanderende Portsmouth (*Commander-in-Chief Portsmouth*) til Øverstkommanderende Kina (*Commander-in-Chief China Station*). Slike lokale øverstkommanderende har vanligvis full avgjørelsesmyndighet.

NATO har også etablert flere øverstkommanderende, for eksempel Øverstkommanderende Allierte styrker Nord (*Commander-in-Chief Allied Forces North*) og Øverstkommanderende Øst-Atlanteren (*Commander-in-Chief East Atlantic*).
Alexander Christian Møller

**Alexander Christian Møller** (1762–1847) var distriktslege  i Nedenes amt og medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll. Der representerte han «Arendals deputation».
Møller var også medlem av det første overordentlige Storting. På Riksforsamlingen var han nok først unionsvennlig som sin venn Jacob Aall, men sluttet seg til selvstendighetslinjen. Han er aktiv og var særlig mot alle former for ordener, titler og nedarvet forrang. Som eneste lege på Riksforsamlingen ble han flere ganger tilkalt når representantene ble syke eller skadet.

Møller arbeidet noen år ved apoteker i Christiania, Helsingør og København. I 1792 tok han kirurgisk eksamen i København og slo seg samme år ned som privatlege i Arendal, hvor han 1796–1835 var distriktskirurg i Nedenes amt. Han ivret for opplysning og naturvitenskap, og hadde en stor mineralsamling. Han var en av stifterne av Arendals Museum i 1832, og byens første museumsbygning på Tyholmen fikk navnet Doctor Alexander Møllers Minde. Han testamenterte også penger til et legat for opprettelse og vedlikehold av Møllers Asyl barnehage i Arendal. I barnehagen er det reist en bauta til hans minne.

Han var enkemann da han reiste til Eidsvoll i følge med Jacob Aall og Hans Jacob Grøgaard. Fra Eidsvoll sendte Møller brev til hjembyen adressert til kjøpmann Peter Herlofson som var fetter til hans avdøde ektefelle. Brevene er senere publisert i Yngvar Nielsen: *Bidrag til Norges Historie i 1814*.

Hans bolig i 1814, et hus på Friholmen i nåværende Arendal sentrum, brant ned i 1840. De eneste synlige spor fra hans bygninger er en stein-terrasse fra sitt landsted på Havstad øst for byen.

## Litteratur
* Kirsten Hellerdal: *Alexander Møller og hans eiendommer i Arendal*, i Jørn Holme (red.): *De  kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus,* Cappelen Damm 2014
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Eidsvollsmennene – Hvem var de?*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Digitaliserte dokumenter etter Alexander Christian Møller
Hans Haslum

**Hans Johnsen Haslum** (født 8. november 1789, død 5. juli 1875) var gårdbruker, sersjant, medlem av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 og ordfører. Han var også ansatt som statens første oppsynsmann på Eidsvollbygningen i 1857.
 
Haslum var oppvokst på gården vestre Haslum i Bærum. Han fikk undervisning hjemme av en huslærer.

Haslum valgte en militær karriere og var først i dragonkompaniet, senere i Artillerikorpset, hvor han var sersjant da han ble valgt som representant til Riksforsamlingen på Eidsvoll. Under forhandlingene stemte han med selvstendighetspartiet.

To år senere giftet han seg og overtok ektefellens gård Nordre Ås i Ås i Akershus. Etter hvert fikk han en posisjon i bygden, var poståpner og fungerende lensmann, og i 1838–1841 var han bygdens første ordfører.

Etter at staten overtok Eidsvollsbygningen i 1851 fikk han stilling som oppsynsmann og innehadde den til sin død. Der bodde han i nordre paviljong ved Eidsvollsbygningen.

Hans Haslum var tipptippoldefar til Jonas Gahr Støre.  Vestre Haslum er i dag bebygd med boliger, men en svært ombygd drengestue fra Haslums tid består. Også våningshuset på Norderås er bevart, selv om også denne bygningen er en del endret.
## Referanser

## Litteratur
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *Eidsvollsmennene – Hvem var de?*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2014, med eidsvollsmannens biografi, slekt, underskrift, bilde og beskrivelse av hans segl på Grunnloven 17. mai 1814

## Eksterne lenker
* 
*
Royal Dutch Shell

**Royal Dutch Shell**, bedre kjent som **Shell**, er et multinasjonalt olje- og gasselskap med virksomhet i omkring 90 land. Selskapet har sitt hovedkontor i Haag, mens selskapets forretningsadresse er London.  

Den norske delen av virksomheten har sitt hovedkontor i Risavika i Tananger. Royal Dutch Shell-gruppa er et av de fire største oljeselskapene i verden, på linje med BP, ExxonMobil og Total. 

## Historie
Selskapet ble dannet i 1907 gjennom sammenslåingen av det nederlandske selskapet Royal Dutch Petroleum Company (**) og det britiske selskapet Shell Transport and Trading Company Limited. Det nederlandske selskapet ble opprinnelig grunnlagt i 1890 av Jean Kessler, sammen med Henri Deterding og Hugo Loudon. Dronning Wilhelmina av Nederland gav selskapet Royal Dutch løyve til å lete etter petroleumsressurser. Det britiske selskapet ble opprinnelig grunnlagt i 1897 av Marcus Samuel og broren Samuel Samuel. Navnet «Shell» ble hentet fra farens forretning da han importerte og solgte skjell og konkylier fra Øst-Asia. Fusjonen ble i stor grad gjennomført for å stille sterkere i konkurransen med amerikanske oljeselskapet Standard Oil.

Selskapet utviklet seg til et multinasjonalt selskap. Det markedsfører seg under varemerket Shell, med logo som viser et kalkskall av fossilet portlandia fra juratiden.

Shell etablerte seg i Norge i 1912 under navnet *Norsk-Engelsk Mineralolie Aktieselskab* (NEMAK).

Shells bensinstasjoner i Finland og Sverige ble solgt til St1 i 2010, og i 2015 kjøpte St1 Shells bensinstasjoner i Norge. Bensinstasjonene i Norge ble drevet med en merkevarelisens fra Shell til 2025 og omprofilert til St1-stasjoner i 2025.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* A/S Norske Shells offisielle nettsted
Michael Glos

**Michael Glos** (født 14. desember 1944 i Brünnau) er en tysk politiker (CSU). Han var formann for CSU-gruppen og stedfortredende formann for CDU/CSU-fraksjonen i det tyske parlamentet fra 1993 til 2005, og var nærings- og teknologiminister i Angela Merkels føderale regjering fra 2005 til 2009.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Thomas Newcomen

**Thomas Newcomen** (født 12. februar 1663, døpt 24. februar 1664, død 5. august 1729) var en britisk oppfinner som ofte blir kalt den industrielle revolusjons far. I 1712 bygde han, sammen med sin forretningspartner Thomas Savery, en atmosfærisk dampmaskin beregnet på å pumpe vann ut av gruver. Maskinen ble senere forbedret av James Watt.

## Utviklingen av Newcomens dampmaskin
Da Newcomen begynte å utvikle sin maskin, gjorde han det fordi han var interessert i mulighetene for å bruke dampkraft til å pumpe vann opp av gruvene. Dette gjaldt særlig gruvene i Cornwall i Sør-England slik at de ikke skulle bli oversvømt. Før dampmaskinen ble vannpumpene drevet av hester, og dette ble vanskelig i gruvedriften. Lik Savery brukte Newcomen Papins ideer om å lage undertrykk i en sylinder. Systemet fungerer slik at tyngden av pumpesystemet trekker stempelet opp. Samtidig fylles sylinderen under stempelet med damp. Når stempelet når sitt toppunkt, slippes det vann inn i sylinderen. Derved kondenseres dampen og trykket i sylinderen faller. Det utvendige atmosfæretrykk presser derved stempelet ned og samtidig gir arbeidsslag til pumpa. Når stempelet når bunnen, slippes kondensvannet ut og syklusen repeteres. Thomas var 23 år da han oppfant dampmaskinen. Han døde 66 år gammel.

## Referanser
Snitter

**Snitter** er smørbrød av tynnskårne skiver av brød, som regel loff. Snitter serveres i Norge gjerne til sammenkomster som bryllup, konfirmasjon, dåp, mottagelse,  begravelse eller andre passende høytidlige eller festlige anledninger.

Det som skiller snitter fra vanlige brødskiver er måten brødskiven er delt på. Kjennetegnet på en «snitte» er at brødskiven er «snittet» diagonalt, slik at en brødskive er to snitter.

Tradisjonelt har snitter vært servert med følgende pålegg:
* Røkelaks med eggerøre
* Roastbeef
* Svinestek med surkål og svisker
* Kokt skinke
* Reker i majones, eventuelt rekesalat
* Karbonade med løk
* Kalkunskinke med Waldorfsalat
* Ost i forskjellige varianter, for eksempel brie
* Kylling#Hønsekylling_som_mat m/Waldorfsalat

Andre sesongbetonte varianter f.eks. til jul kan inkludere:
* Ribbe
* Sylte med sennep
* Oksetunge

Snitter regnes i likhet med koldtbord som tradisjonell selskapsmat.
Gjævran gård

**Gjævran gård** (eller **Gjevran**) er en gård på Egge nord i Trøndelag. Den ligger 5 km nordvest for Steinkjer sentrum.

Gården nevnes i tiendepengeskatten i 1521 og var da eid av Reins kloster. Fra midten av 1700-tallet var den eid av Lyng-slekten, sist ved Peder Rasmus Lyng. Den ble i 1863 kjøpt av Ole Anton Qvam og bosatt av ham i 1873. Fra 1894 til 1898 var gården sete for fylkesmannen i Nord-Trøndelag.

Navnet *Gjævran* kan komme av at den nærtliggende Lundelva kan ha hatt navnet *Get, Gefar/Gefrain*. Området har antagelig vært bebodd siden steinalderen. Funn fra yngre jernalder er gjort nord for gården, ved Gjævranmarka (sverd, tre gravhauger og en langgrav). 

## Referanser
Tubulin

**Tubulin** er det proteinet som bygger opp fibrene i cellenes indre skjellet (mikrotubuli). Tubulin er bygd opp av en polypeptidkjede på ca. 475 aminosyrer. De blå spiralene er alfa-helikser, mens de grønne pilene er beta–tråder. De gule trådene er molekylet GTP, som binder alt sammen. Selve tubulinen består av at beta-trådene danner to flak inne i proteinet, og 11 alfa-helikser er tvinnet rundt, mens 10 beta-tråder holder alt sammen.
Fru Autenrieths Pikeskole

**Fru Autenrieths Pikeskole** var en jenteskole i Kristiania. 
Gerhard Henrik Armauer Hansen var en tid lærer.  
Av kjente elever kan nevnes Gina Krog.

Skolen ble opprettet av det tyske ekteparet Albert Autenrieth (1813–1873) og Wilhelmine Grell (1827–1880), som bodde mange år i Christiania. I 1868 overlot de skolen til andre og flyttet tilbake til Tyskland.

## Kilder
* Ragna Nielsen: *[https://runeberg.org/nkvinder19/0132.html Norske kvinder i det 19:de Aarhundrede]*, 1904
* http://folk.uio.no/oyvindyb/Hambrobok/Hele.pdf
* Fortegnelse over Filologer, Realister og Mineraloger fra Norges Universitet 1813-1884 : samt Kalender for de høiere norske Skoler /
Kollisjonspute

**Kollisjonspute** (engelsk *airbag*) er en sikkerhetsinnretning for kjøretøyer som er utviklet som et supplement til sikkerhetsbelter. Innretningen består av en sensor og en pute som blir fylt med luft eller en annen gass når sensoren registrerer en kollisjon.

Kollisjonsputer ble først brukt på fly på 1940-tallet, og kom til biler i 1974, da slikt utstyr ble et tilbudt som ekstrautstyr på flere Buick-, Oldsmobile- og Cadillac-modeller.  Først var bare føreren beskyttet, men på 1990-tallet ble kollisjonsputer vanlig på passasjerplassen foran også.  Den første passasjer-puten kom i 1988.  Sidekollisjonsputer kom i 1995, og i 1998 kom sidekollisjonsputer som utløser i hodehøyde, også kalt *sidekollisjonsgardiner*.

I 2004 ble Toyota Avensis som første bilmodell på det europeiske markedet lansert med knekollisjonspute på førerplassen. Denne har til oppgave å beskytte førerens ben og underkropp mot skader i sammenstøt mot rattstamme og underkant av dashbord.

I 2009 kom Toyota iQ med kollisjonsgardin også over bakvinduet slik at kupéen er dekket av puter 360°, med 9 kollisjonsputer.

Kollisjonsputer gir et vesentlig bidrag til å redusere risiko for skader i tilfelle kollisjon, såfremt alle i bilen også bruker sikkerhetsbelte. Kollisjonputer er ikke en erstatning for beltebruk, men et supplement.

## Referanser


## Eksterne lenker
* DinSide Motor om kollisjonsputer
Bridgestone

**Bridgestone Corporation** (&#26666;&#24335;&#20250;&#31038;&#12502;&#12522;&#12482;&#12473;&#12488;&#12531;) stiftet i 1931 av Shojiro Ishibashi (&#30707;&#27211; &#27491;&#20108;&#37070; *Ishibashi Sh&#333;jir&#333;*) i byen Kurume i Japan. Navnet Bridgestone kommer fra en direkte omskrivning og oversettelse av *ishibashi*, som betyr «stone bridge» på japansk. 

Selskapet er verdens største dekkprodusent.

Bridgestone bygget etter andre verdenskrig motorsykler, men hadde i liten grad suksess med det, og de tjente mer penger på å levere dekk til konkurrentene Honda, Suzuki og Yamaha, og bestemte seg for å legge ned produksjonen av motorsykler og heller satse på kjernevirksomheten.

I 1988 kjøpte de den amerikanske dekkprodusenten Firestone Tire and Rubber Company.

Bridgestone leverte dekk til samtlige Formel 1-lag inntil 2010, da italienske Pirelli tok over fra 2011.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Bridgestone Bicycles (in Japanese)
* Anchor Bikes (in Japanese)
* Yahoo! – Bridgestone Corporation Company Profile
Prediksjonsmarked

Et **prediksjonsmarked** – også kalt «informasjonsmarked» eller «veddemålsbørs» – er et marked som er opprettet med formål om å bruke den informasjonen som kan leses ut i fra markedsverdiene til å predikere bestemte framtidige hendelser (Berg, Nelson og Rietz 2003). Slike hendelser kan være politiske valgutfall, en bedrift sitt framtidige salgsvolum av ei vare, eller annet. Deltakerne kjøper og selger «aksjer» på samme måte som på regulære aksjebørser, og deltakerne maksimerer sin profitt ved å kjøpe til lav pris og selge til høg pris.

Prediksjonsmarked har vært et pågående eksperiment ved University of Iowa – de såkalte Iowa Electronic Markets (IEM). Siden 1988 har disse markedene mellom annet predikert utfallene i de amerikanske presidentvalgene med større presisjon enn konkurrerende meningsmålinger i 74 % av alle tilfeller (Berg et al. 2008).

I kjølvannet av suksessen til IEM ble det på 1990-tallet gjort ulike forsøk på å overføre prediksjonsmarkedene til forretningslivet, blant annet av Hewlett Packard og av Siemens (Chen og Plott 2002). Den første kjente bruken av prediksjonsmarked i bedrift er økonom Robin Hanson som jobbet på Project Xanadu. De brukte markedet for eksempel for å finne ut om Xanadu lanserte sitt produkt før general Deng Xiaoping døde.

## Kilder
* Arnesen, Sveinung (2011): "Informasjon, motivasjon, prediksjon: Eit forsøk med prediksjonsmarknad før stortingsvalet 2009". *Tidsskrift for samfunnsforskning*, Vol 52, nr. 1, s.99-121.
* Berg, JE, F Nelson og T A Rietz (2008): «Prediction market accuracy in the long run». 
* Berg, JE, R Forsythe, F Nelson og TA Rietz (2000): «Results from a dozen years of election futures market research». Technical report, University of Iowa.
* Berg, JE, F Nelson og TA Rietz (2003): «Accuracy and Forecast Standard Error of Prediction Markets». Working draft. Henry B. Tippie College of Business and Administration; University of Iowa.
* Chen, K, C Plott (2002): «Information Aggregation Mechanisms: Concept, Design and Implementation for a sales forecasting problem». Social Science Working Paper 1131. California Institute of Technology.
* Hayek, F. A. (1945): «The Use of Knowledge in Society». The American Economic Review, vol. 35, nr. 4, s. 519-30.
* Wolfers, Justin, E Zitzewitz (2004): «Prediction Markets». Journal of Economic Perspectives, vol. 18, nr. 2, s. 107-126.

## Eksterne lenker
* Generell informasjon om prediksjonsmarkeder
Gjengangere

**Gjenganger** er et overnaturlig vesen, spøkelse, men kan også vise til:
* *[[Gengangere]]*, et skuespill av Henrik Ibsen
* *[[Gjengangeren]]*, en dagsavis som utgis i Horten
* ''Gjengangerne'' (TV-serie), en fransk dramaserie
* ''Gjengangere'' (film), norsk fengeselsfilm fra 2017
VAB

**VAB** kan vise til:

* Vernepliktig akademisk befal, forkortet VAB.
* Vehicle Assembly Building
* Renault VAB, franske amfibiske pansrede personellkjøretøyer, forkortet fra *Véhicule de l'Avant Blindé*.

* Også en forkortelse for **V**erdens **A**ller **B**este. Mye brukt av unge i Norge som et tegn på vennskap eller kjærlighet. For eksempel: "*[[Nora]] er VAB <3 <9*". Se også BFF
«Örnen»

«**Örnen**» var en ballong brukt av ingeniør Salomon August Andrée i et forsøk på å nå Nordpolen i 1897. Ballongen ble bygget av den franske ballongfabrikanten Henri Lachambre.

Den øverste delen besto av fire lag silke. Deretter tredobbelt lag med silke til ca. 4 meter nedenfor ballongens ekvator. Det nederste laget var dobbelt silke.

## Galleri

Fabric from the Oernen hydrogen balloon of the ill fated 1897 Swedish Andree expedition to the north pole.jpg|En del av stoffet som utgjorde overflate&shy;materialet til «Örnen».
Eagle-crashed.jpg|Ballongen etter styrten i 1897.
Henning Stockfleth

**Henning Stockfleth** (død 5. februar 1664) var biskop i Christiania.

Han ble født i Haderslev i Danmark, og var bror til borgermesteren Hans Stockfleth. Etter å ha studert i Wittenberg i tre år, ble han 1635 innskrevet ved Københavns universitet. 1637 ble han utnevnt til rektor ved katedralskolen i Christiania samt professor i logikk og metafysikk ved det nyopprettede gymnaset i byen. Samme år tok han magistergraden. Allerede 1639 avstod han rektoratet og ble slottsprest på Akershus og sogneprest i Aker, men beholdt sin stilling ved gymnasiet. 1646 ble han utnevnt til biskop i Christiania stift og virket som sådan til sin død. Han var gift med Magdalene Schnell (+ 1674),dtr. av Johann Schnell (ca. 1545-95) og Anna Reimers.

## Referanser
Thomas Theodor Heine

**Thomas Theodor Heine** (født 28. februar 1867 i Leipzig, død 26. januar 1948 i Stockholm) var en tysk-svensk maler, tegner og satiriker.

Thomas Th. Heine var sønn av en jødisk forretningsmann og fikk utdannelse som impresjonistisk landskapsmaler. Etter hvert gikk han over til symbolske figurscener og satiriske tegninger fra det politiske og sosiale livet, og tegnet blant annet for det upolitiske vittighetsbladet *[[Fliegende Blätter]]* og kunsttidsskriftet *[[Jugend]]*. 

I 1896 ble Heine invitert av bokhandlerforleggeren Albert Langen til å være med på å starte det radikale og antiklerikale vittighetsbladet *[[Simplicissimus]]* i München. Heine ble en av hovedtegnerne i bladet og fast forsidetegner, og arbeidet som karikaturtegner i *Simplicissimus* helt til han måtte flykte fra Tyskland ved den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933. Da hadde Heine latterliggjort både føreren og den fascistiske propagandaen i flere tegninger. Etter opphold i Tsjekkoslovakia og Norge slo han seg ned i Sverige og ble svensk statsborger. 

Den satiriske selvbiografien *[[Jag väntar på under]]* («Ich warte auf ein Wunder») kom i 1944 og handler blant annet om byråkratiet og militarismen i Tyskland.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Thomas Theodor Heine bidrag i ''Simplicissimus'' (velg «S» og «Heine, Thomas Theodor»)
* Engelskspråklig presentasjon med bildeeksempel
* Mer om Th. Th. Heine (på engelsk)
* Kort biografi og bildeeksempler på satirarkivet.se
Journalisten

***Journalisten*** ble etablert i januar 1917 som *organ for [[Kristiania Journalistklub]]*, fra 1945 *blad for [[Norsk Presseforbund]]*, og fra 1984 *organ for Norsk Journalistlag*. Det er Norsk Journalistlag (NJ) som eier og utgir bladet i dag. Bladet følger Redaktørplakaten og pressens etiske regelverk, og redigeres med full uavhengighet fra sin eier.

*Journalisten* er i første rekke et yrkesorientert fagblad for NJs medlemmer, som er journalister i dags, fag- og ukepresse, samt ulike etermedier. Andre lesergrupper er redaktører, samt yrkesgrupper med tilknytning til massemedier, enten det er reklame- og annonsesalg, informasjons- og PR-virksomhet, politikere og offentlige myndigheter foruten andre interesserte. *Journalisten* bringer nyheter, reportasjer, kommentarer og debattartikler om den norske og utenlandske medieverden.

*Journalisten*s papirutgave kom med ca. 20 utgaver per år fram til 2013. Deretter trappet man ned til 15 nummer og sommeren 2014 ble det besluttet å stanse papirutgaven helt ved utgangen av året. Opplaget var på ca. 10 500 (2009).

Fra og med 2015 kom *Journalisten* som en ren nettavis, fram til man i 2020 supplerte nettet med en mindre hyppig papirutgave i magasin-format.

## Redaktører
* Sigvard Friid-Christensen 1917–1919
* Chr. S. Brochmann 1919–1923
* Arthur Ratche 1923–1926
* Toralv Øksnevad 1926–1927
* Per Dahl 1927–1936
* Asbjørn Barlaup 1936–1945
* Arne Falk 1945–1962
* Adolf Skjegstad 1962–1974
* Thorbjørn Wale 1974–1979
* Nils E. Øy og Gunnar J. Borrevik 1979–1981
* Ludwig Wannemacher 1981–1989
* Stein Aabø 1989–1991
* Jan Otto Hauge 1991–2002
* Trygve Aas Olsen 2002–2007
* Helge Øgrim 2007–2016
* Martin Huseby Jensen 2016–2018
* Glenn Slydal Johansen (2018– konst.)
* Roger Aarli-Grøndalen 2018–

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Aslaug Moksnes

**Aslaug Moksnes** (født 13. april 1930, død 5. september 2023) var en norsk historiker, forfatter, lektor og kvinnesaksforkjemper. Hun var spesialist på den norske kvinnesaksbevegelsens eldre historie.

Hun tok eksamen ved Levanger lærerskole i 1952 og ble cand.philol. i historie ved UiO i 1964. Hun arbeidet deretter som lektor ved forskjellige gymnas i Oslo. Da hun flyttet fra Orkdal til Oslo, engasjerte hun seg aktivt  kvinnefredsbevegelsen WISP og i Norsk Kvinnesaksforening, som da ble ledet av Eva Kolstad. Hun var leder i Oslo Kvinnesaksforening 1967–1970 og 1. nestleder i Norsk Kvinnesaksforening på nasjonalt nivå 1968–1972, i Clara Ottesens ledertid. Hun var også medlem av redaksjonen i tidsskriftet *[[Kvinnesaksnytt]]*. Seinere var hun styremedlem i Norsk faglitterær forfatterforening. Hun har gitt ut bøkene *Kvinner på barrikadene* (1974), om kvinnene under den franske revolusjon, og *Likestilling eller særstilling? Norsk kvinnesaksforening 1884–1913* (Gyldendal 1984). Moksnes var en prinsippfast forsvarer av NKFs likestillings- og menneskerettighetslinje, og skrev i *[[Kvinnesaksnytt]]* i 2007 at «det er vår kamp for menneskerettigheter, også for kvinner – kontra særstilling – som har framtida for seg».

Hun mottok Gina Krog-prisen i 2009 og ble æresmedlem i Norsk Kvinnesaksforening i 2013. 

## Referanser
Apatitt

**Apatitt** er navnet på en gruppe mineraler som alle er kalsiumfosfater som danner heksagonale krystaller. Navnet 'apatitt' er fra det greske ordet 'apate' som betyr 'bedrag' og -itt, da mineralet er lett å ta feil av. Fluor-apatitt er det vanligste mineralet i apatitt-gruppen. Apatitt er den viktigste kilden for fosfor i naturen og blir også fasettslipt til bruk i smykker. Bildet viser apatittkrystaller i moderstein.

Apatitt er vanlig også i Norge og det har vært gruvedrift etter apatitt som råstoff til gjødselsindustrien i mange forekomster i Norge. På begynnelsen av 1880-årene var prisene på apatitt høye og utvinning av mineralet var Norges største næring innen bergverksdrift. Store funn av fosfater bl.a. i USA førte til at prisene på apatitt raste og mange av gruvene i Norge ble liggende uvirksomme.
Under 1. verdenskrig var det vanskelig å få importert fosfor til produksjon av kunstgjødsel. Staten valgte derfor å beslaglegge flere apatittgruver. 

De største gruvene var ved Ødegården Verk i Bamble kommune, Telemark. Det fantes også flere apatittgruver i Aust-Agder. 
Den hvite hydroksylapatitten fra Oksøykollen på Modum er berømt og ettertraktet. Disse hvite krystallene har vært kjent i over 150 år og finnes i alle store steinsamlinger over hele verden.

## Varianter
*Fluorapatitt (grønn, grønnblå, grå, gul)
*Hydroksylapatitt (gul, hvit)
*Karbonat-fluorapatitt (blå)
*Karbonat-hydroksylapatitt (dahlitt)
*Klorapatitt (gul, rød)

## Bruk

Apatitt inneholder fosfor og brukes av kunstgjødselindustrien til å produsere fosfat som er en viktig bestanddel i kunstgjødsel. Apatitt blir også slipt og brukt som smykkestein.

## Funn i Norge
I Norge er apatitt funnet på en rekke lokaliteter:

*Arendal i Aust-Agder (fluorapatitt)
*Bamble i Telemark (klorapatitt)
*Froland i Aust-Agder (fluorapatitt)
*Gjøvik i Oppland (hydroksylapatitt)
*Hjerkinn i Oppland (karbonat-fluorapatitt)
*Kragerø i Telemark (klorapatitt)
*Modum i Buskerud (hydroksylapatitt)
*Selbu i Trøndelag (fluorapatitt)
*Sparbu i Trøndelag (hydroksylapatitt)

## Referanser


## Kilder
**Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

## Eksterne lenker
* Artikkel av Gunnar Raade i Store norske leksikon
Hithlum

I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er **Hithlum** et landområde i nord for Beleriand, og ikke langt fra Helcaraxë.

Hithlum var adskilt fra Beleriand av fjellkjeden Ered Wethrin, og var navngitt etter sjøens tåke som fantes der en tid: *Hithlum* er Sindarin for *Tåke skygge*; og navnet er **Hisilómë** i Quenya.

Hithlum var delt inn i Mithrim, hvor Noldorenes *Høykonger* hadde sine haller, og Dor-lómin, som senere ble et len (utleid landområde) til folkene av Hadors hus.

Ered Wethrin skapte den søndre grensen og den vestre grensen til Hithlum, og det fantes bare noen få pass inn i landet, og dette gjorde landet lett å forsvare. Den østre veggen ble skapt av fjellene i Ered Lómin, som bøyde av mot nord vest mot Helcaraxë.

Landet Lammoth lå øst for Ered Wethrin og var verken en del av Beleriand eller Hithlum, og landet Nevrast var avskilt fra Hithlum ved den søndre delen av Ered Lómin. Nevrast ble vanligvis sett på som en del av Hithlum, men klimaet var mer som i Beleriand.

Hithlum var svært kaldt og regnfylt, men ganske fruktbart. Noldorene slo seg først ned ved bredden av Mithrim sjøen da de kom dit.

Senere i det første tidevervet ble Hithlum stadig vekk angrepet av Morgoth, og til slutt gikk det tapt etter slaget Nirnaeth Arnoediad. Hadorianerne (folket av Hadors hus) ble spredd, drept eller gjort til slaver, mens Noldorene ble gjort til slaver i Morgoths gruver hvis de ikke rakk å flykte i tide, Morgoth fanget også Austringene der.

Hithlum ble ødelagt i Vredens krig.
Monazitt

Mineralet **monazitt** er et rødbrunt fosfat (fargen kan variere fra gul til brun) som inneholder sjeldne jordmetaller, og er en viktig kilde til produksjon av thorium, lantan og cerium. Det finnes minst fire forskjellige typer monazitt, avhengig av det relative sammensetningsforholdet av grunnstoffer i mineralet:
*Monazitt-Ce (Ce, La, Pr, Nd, Th, Y)PO<sub>4</sub>
*Monazitt-La (La, Ce, Nd, Pr)PO<sub>4</sub>
*Monazitt-Nd (Nd, La, Ce, Pr)PO<sub>4</sub>
*Monazitt-Pr (Pr, Nd, Ce, La)PO<sub>4</sub>
Grunnstoffene i parentes er listet opp i rekkefølge etter den relative sammensetningen i mineralet. Det finnes også spor av silica (SiO2) og uran i mineralet. På grunn av alfastråling fra de radioaktive grunnstoffene thorium og uran, inneholder monazitt betydelige mengder helium, som kan bli trukket ut av mineralet ved oppvarming.

Monazitt-(Ce) er den mest vanlige type som finnes på jorda.

## Forekomster av monazitt
Monazitt finnes i mange ulike typer geologiske miljøer. Men mest viktig er de magmatiske bergartene som granitt, syenitt, pegmatitt m.m. Den finnes også i gneis og hydrotermale forekomster.

Ved forvitring av ovennevnte bergarter, settes monazitt fri. På grunn av høy egenvekt samler den seg gjerne i sedimentavsetninger, hvor sand er vasket bort og monazitt (og annen tung materie som gull, magnetitt og andre tunge mineraler) blir liggende igjen. Det er spesielt rike forekomster i India.

I norske pegmatitter finnes det ofte monazitt-(Ce), og særlig Evje-Iveland området er kjent for praktfulle krystaller av dette mineral.

## Referanser


## Eksterne lenker
*Monazitt i mineral.galleries.com
Flusspat

**Flusspat**, CaF2, også kalt **fluoritt**, er et relativt vanlig mineral som opptrer aksessorisk i flere bergarter og også hydrotermalt. 

Flusspat har hardhet 4 i Mohs hardhetsskala.

Flusspat brukes til framstilling av fluor og som tilsetning i aluminium- og stålproduksjon. Ved reaksjon mellom flusspat og svovelsyre dannes flussyre (HF), som har mange tekniske anvendelser, vesentlig fordi fluorets komplekserende evne gjør den meget sterkt etsende. Den etser bl.a glass.

Forbindelsen har en særegen atomstruktur, til vanlig kalt fluorittstrukturen fordi den først ble kjent ved undersøkelser av mineralet. I denne danner kalsiumatomene en kubisk tetteste kulepakning mens de mindre fluoridatomene fyller alle tetraederhullene i denne. Enhetscellen blir dermed flatesentrert kubisk. Vanligvis er det anionene som danner kulepakninger i lignende stoffer, og kationer som går inn i ledige hull (oktaeder- eller tetraederhull). Derfor er de fleste analoger man kjenner til denne strukturen inverse utgaver, og disse sies da å ha antifluoritt- struktur. 

## Funn
I Norge er Flusspat funnet på en rekke lokaliteter:

*Dalen, Telemark
*Drag, Nordland
*Evje, Aust-Agder
*Hurdal, Akershus
*Hurumlandet, Buskerud 
*Kirkenes, Finnmark
*Kongsberg, Buskerud
*Konnerud, Buskerud
*Lier, Buskerud
*Modum, Buskerud
*Råde, Østfold
*Sande, Vestfold
*Sarpsborg, Østfold
*Sotra, Hordaland
*Strynefjellet, Sogn og Fjordane/Oppland
*Svelvik, Vestfold

## Kilder
**Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

## Eksterne lenker
* Bilde  på digitaltmuseum.
Halitt

**Halitt** eller **steinsalt** er et mineral, en type salt, som består av natriumklorid (NaCl). Mineralet krystalliserer oftest i terninger og er fargeløst eller hvitt, men kan også være lyseblått, mørkeblått, lilla, rosa, rødt, oransje, gult eller grått avhengig av inkludering av andre materialer, urenheter og strukturelle eller isotopiske abnormiteter i krystallene. Navnet halitt er avledet fra det antikke greske ordet for salt, *háls*, ἅλς.

Halitt er mest vanlig i store leier som blir dannet ved fordamping av avsnørte havbukter, som i ettertid ble dekte av sediment. Slike saltleier finnes i bergarter av alle geologiske system, særlig perm, og varierer i tykkelse fra centimeter til kilometer. Saltet blir utvunne i gruver eller brytes fra fjell.

## Anvendelse
Halitt brukes ofte, både privat og i kommunal sammenheng, for å smelte is, i form av veisalt. Et annet bruksområde er produksjon av iskrem. Saltet blandes ikke inn i selve iskremen, men brukes til å smelte is rundt iskrembeholderen. Siden dette er en endoterm prosess, absorberes varme fra isen, som deretter avkjøles raskere. Knust steinsalt kan også brukes som skudd i haglgevær som et ikke-dødelig våpen. Våpenet må imidlertid avfyres fra svært kort avstand for at dette skal ha noen effekt.

## Bilder

Fil:Halite-Egypt.jpg|Uvanlige halittkrystaller fra Faiyum i Egypt.
Fil:Estacion_galeria_catedral_de_sal.JPG|Halittskulpturer i Zipaquirás saltkatedral i Colombia.
Fil:halite09.jpg|Stor naturlig halittkrystall.
Fil:Halit-kolejny.JPG|Gule halittkrystaller


## Referanser


## Eksterne lenker
*