Mahavairocana Tantra

**Mahāvairocana Tantra** eller **Mahāvairocanasūtraen** (tradisjonell kinesisk: 大毘盧遮那成佛神變加持經; pinyin: *dà pílúzhēnà chéngfó shénbiàn jiāchí jīng*, også kjent som 大日经 *da ri jing*), er en hellig tekst innenfor retningen vajrayana. I tibetansk buddhisme er den klassifisert som en charyā tantra. Innenfor Shingon-skolen i japansk buddhisme er den en av to sentrale tekster (den andre er vajraśekharasūtraen). Teksten er også viktig innenfor den japanske skolen Tendai.

## Teksten
### Opphavsted og alder

*Mahāvairocana Tantra* er den eldste kjente omfattende manual i tantrisk buddhisme. Den ble trolig komponert på midten av 600-tallet e.Kr., og mest sannsynlig i det nordøstlige India ved universitetet i Nālandā. Flere av de personer som er involvert i overføringen av teksten, har oppholdt seg i Nālandā, deriblant Buddhaguhya og Śubhakarasiṃha. Den sistnevnte deltok i oversettelsen av teksten til kinesisk.

Det er likevel ingen grunn til å tro at de eller den som skrev *Mahāvairocana Tantra* satt i bakrommet på universitetet i Nālandā. Det må forutsettes at opphavsmannen ikke en gang var en buddhistisk munk. Teksten er skrevet for lekfolk, og opphavsmannen kan ha vært en velutdannet lekmann. Det er også grunn til å anta at opphavspersonen engasjerte seg i meditasjon og oppholdt seg  tilbaketrukket i fjerne områder av skogene og fjellene for å utøve sin praksis.

Beskrivelsen av planter og trær, som forekommer i *Mahāvairocana Tantra*, stemmer også overens med de som er funnet i regionen som omgir Nālandā i det nordøstlige India. Slutten av kapittel 2 (bokrull 2) omtaler blant annet blålusern (*medicago sativa*), sandeltre, *costus*, safran, agartre, harpiks, kamfer, hvitt sandaltre og gummi. Selv om enkelteksemplarer av disse er funnet i flere regioner, er det bare i den lave høyden på nedre skråningen av det østlige Himalaya at de finnes samlet.

### Den kinesiske versjonen
Den kinesiske versjonen har tittelen 大毘盧遮那成佛神變加持經 (tradisjonell kinesisk) eller *dà pílúzhēnà chéngfó shénbiàn jiāchí jīng* (pinyin). Den kalles også 大毘盧遮那經 (*dà pílúzhēnà jīng*), 毘盧遮那成佛經 (*pílúzhēnà chéngfó jīng*) eller 大日經 (*dàrì jīng*). Teksten ble oversatt av Śubhakarasiṃha (善無畏, 637–735) med assistanse fra Yìxíng (一行禅師, 683–727) i året 724 e.Kr. Oversettelsen fant sted i Dàfúxiān klosteret (大福先寺) i Luoyang, på det daværende tidspunktet kalt Dōng-dōu (東都), i det 13. året av Kāi Yuán (開元) under Tangdynastiet.

Oversettelsen er omtalt i 874c:1 av katalogen *Zhēn yuán xīn dìng shì jīng mù lù* (貞元新定釋經目録) som ble nedtegnet i året 800.

Oversettelsen var basert på et manuskript som ble sendt til Kina omkring 30 år tidligere av den kinesiske munken Wúxíng (無行), som døde i India i 674 e.Kr. Sannsynligvis stammet dette manuskriptet fra tiden mellom 615 e.Kr. og 650 e.Kr. Dette manuskriptet hadde de funnet i Hua-yan tempelet i Chang’an.

Śubhakarasiṃha hevdet at hans kinesiske oversettelse var en laghutantra eller et utdrag (*lüèběn*, 略本) fra en enorm opprinnelig versjon på sanskrit; originalen skal ha bestått av en mūlatantra eller «detaljert tekst» (廣本, *guǎngběn*) på 100&nbsp;000 vers.

Oversettelsen bestod av 7 bokruller eller * chüan*. Den inneholder 31 kapitler i de 6 første bokrullene. Den 7. bokrullen inneholder 5 tilleggskapitler.

Den kinesiske teksten befinner seg i seksjon 10 (密教部, *mikkyō-bu*) av Taishō Tripiṭaka, bind 18, tekst nr 848.

I den xylografiske utgaven av Tripiṭaka Koreana fra 1236 til 1251 som oppbevares i tempelet Haeinsa (해인사), er den i bind 407 (chüan 1-5) og 408 (chüan 6-7), etui 染 (196), som ble gravert 1242-1243. I bokformen av Tripiṭaka Koreana &ndash; *Koryo-dae-jang-kyong* (KJDK), som er det fotografiske nytrykk av Haeinsa-xylografene, befinner den seg i bind 13, side 863-926, som tekst nr 427 (K427).

I *Han'gul taejanggyong kanhaeng mongnok* (HDJK), utgitt av Dongguk University (1976), er den i bind 78, som tekst nr 817. I katalogen *Bussho kaisetsu daijiten* (佛書解説大辭典) av Gemmyo Ono (小野玄妙, 1883–1939) er den omtalt i bind 7, side 446d. 

I Zhōnghuá dàzángjīng (中華大藏經) er den i bind 23, tekst nr 458, og den opptar sidene 570-650. I katalogen til Nanjiō Bunyiū (1849–1927) fra 1883 er den tekst nr 530. Teksten er fraværende i Dainippon Zokuzōkyō (大日本續藏經) eller 卍.

#### Kapitlene
Nedenfor vises kapitler og sidetall i Taishō Tripiṭaka som korresponderer med hver av de syv bokrullene.

### Indiske, kinesiske, koreanske og japanske kommentarer
Det finnes en kinesisk oversettelse av en indisk kommentar av Bhadrānandana. Oversetteren var Vajrabodhi (671–741), og oversettelsen var i en bokrull. Den bærer tittelen *Dà pílúzhēnà fóshuō yàolüè niànsòng jīng* (大毘盧遮那佛說要略念誦經), eller «forkortet sūtra for resitasjon forklart av Buddha Mahāvairocana». Den kalles også *yào lüè niàn sòng jīng* (要略念誦經) eller «den forkortede sūtra for resitasjon». Den er tekst nr 849 i bind 18 av Taishō Tripiṭaka, og følger umiddelbart etter Mahavairocana Tantra. Kommentaren til Bhadrānandana er også oversatt til tibetansk, og er omtalt i et avsnitt nedenfor.

En translitterasjon av enkelte vers i denne kommentaren (T 852.18.114a2–23) er inkludert i *Gembōki* (玄法軌), en kinesisk rituell tekst av Fǎquán (法全). Fǎquán skrev to rituelle tekster relatert til Mahavairocana Tantra (T 852/T 853).

Yìxíng nedskrev en kommentar til *Mahavairocana Tantra* i 14 bokruller og 31 kapitler. Dette var nedtegnelsen av muntlige forklaringer som Śubhakarasiṃha ga 724 e.Kr. av de seks første bokrullene. Etter hvert ble disse 14 bokrullene slått sammen med de 6 første bokrullene, og man fikk en versjon på 20 bokruller. Mange sanskritord og deres kinesiske ekvivalenter er beskrevet i detalj, og Yìxíng støtter seg på sitater fra en overflod av kinesiske mahāyānatekster, og tilføyer innsikt fra *Sarvatathāgata Tattvasaṃgraha* (金剛頂經, *Jīngāngdǐng jīng*, T.866).

* 大毘盧遮那成佛經疏. *dà pílúzhēnà chéngfó jīng shū*, 20 bokrullerManzi-zoku (Manjibǎn, 卍版), bind 36, side 27-253Taishō Tripiṭaka, seksjon 17, bind 39, tekst nr 1796Dainippon Zokuzōkyō (卍), bind 36, side 53
* 大日經義釋, *dàrì jīng yì shì*, 14 bokrullerDainippon Zokuzōkyō (卍), bind 36, side 507

Den sistnevnte versjonen benyttes av den japanske skolen Tendai i sin esoteriske trasisjon *Taimitsu* (台密). Den førstnevnte ble benyttet av kinesisk Zhēnyán og benyttes av skolen Shingon-shū. Det japanske navnet på versjonen i 20 bokruller er *Dainichikyō shō*.

Śubhakarasiṃha ga sine muntlige forklaringer i året 724 e.Kr., men Yìxíng var neppe ferdig med poleringen av stilen i denne kommentaren før sin død i 727 e.Kr.. Dette er sannsynligvis også grunnen til at den ofte er ekstremt uklar og vanskelig å forstå.

I den eksegetiske tradisjonen til den japanske skolen Shingon-shū, anses disse vanskelighetene for å ha blitt satt bevisst av Yixing selv. Dette for å hindre ikke-innvidde lesere å få tilgang til dette suverent esoteriske arbeidet. Disse vanskelighetene kalles i Japan for *randatsu* (亂脱), «forstyrrelser i teksten».

Ifølge en tekst av Enchin (圓珍), ble kommentaren bragt til Japan av Genbō (玄昉) i året 735. Men det var Kūkai (空海, 774–835), som introduserte studier av den i Japan. I Shingon-shū blir de tre første kapitlene betraktet som doktrinens del, kalt *kuchi no sho* (口の疏) eller «kommentar om inngangen». Resten er betraktet som den rituelle del, kalt *oku no sho* (奧の疏) eller «kommentar til den indre delen». Den indre delen er reservert for innviede munker.

Historien til Shingon-shū begynner med den koreanske munken Huìguǒ (惠果). Han hadde studert *Mahavairocana Tantra* under Amoghavajra, også kalt Bùkōng (不空, 705–774). I sin tur var han læreren til Kūkai.

En kommentar til den syvende bokrullen av Mahavairocana Tantra ble skrevet av den koreanske munken Bùkěsīyì (不可思議). Den har tittelen *Dà pílúzhēnà jīng gōngyǎngcìdìfǎ shū* (大毘盧遮那經供養次第法疏). Den er tekst nr 1797 i seksjon 17, bind 39 av Taishō Tripiṭaka.

Det er et tekststed i denne kommentaren hvor det henvises til den «store ācārya», og til et mytisk jerntårn i sør-India (T39.1797:790b).

Shànwúwèi er det kinesiske navnet på Śubhakarasiṃha, og i den senere japanske litteraturen fra Shingon-shū hadde Śubhakarasiṃha blitt tildelt mytiske egenskaper. Følgende japanske underkommentarer ble skrevet til Śubhakarasiṃha's kommentar:

* 大日經疏妙印鈔 (*dà rìjīng shū miào yìn chāo*) i 80 bokruller av Yuhan (宥範, 1270–1472)Taishō Tripiṭaka, bind 58, tekst nr 2213
* 大日經疏妙印鈔口傳 (*dà rìjīng shū miào yìn chāo kǒu chuán*) i 10 bokruller av Yuhan (宥範, 1270–1472)Taishō Tripiṭaka, bind 58, tekst nr 2214
* 大日經住心品疏私記 (*dà rìjīng zhù xīn pǐn shū sī jì*) i 16 bokruller av Saisen (濟暹, 1025–1115)Taishō Tripiṭaka, bind 58, tekst nr 2215
* 大日經疏演奧鈔 (*dà rìjīng shū yǎn ào chāo*) i 60 bokruller av Gōhō (杲寶, 1306–1362)Taishō Tripiṭaka, bind 59, tekst nr 2216
* 大日經疏指心鈔 (*dà rìjīng shū zhǐ xīn chāo*) i 16 bokruller av Raiyu (頼瑜‎, 1226–1304)Taishō Tripiṭaka, bind 59, tekst nr 2217
* 大日經疏鈔 (*dà rìjīng shū chāo*) i 85 bokruller av Yukai (宥快, 1345–1416)Taishō Tripiṭaka, bind 60, tekst nr 2218
* 大日經住心品疏私記 (*dà rìjīng zhù xīn pǐn shū sī jì*) i 20 bokruller av Donjaku (曇寂, 1674-1742)Taishō Tripiṭaka, bind 60, tekst nr 2219
* 大日經供養次第法疏私記 (*dà rìjīng gōngyǎngcìdìfǎ shū sī jì*) i 8 bokruller av Yuhan (宥範, 1270–1472)Taishō Tripiṭaka, bind 60, tekst nr 2220

### Sanskrit
Teksten finnes ikke på sanskrit. Den kinesiske oversettelsen har likevel bevart de opprinnelige mantraer på sanskrit i siddhaṃskrift. Titlene som brukes på sanskrit, er derfor rekonstruerte:

* **Mahāvairocanâbhisaṃbodhi-vikurvitâdhiṣṭhāna-vaipulya-sūtra*
* **Mahāvairocanâbhisaṃbodhi-vikurvitâdhiṣṭhāna-vaipulya-sūtrêndra-vāja-nāma-dharma-paryāya*
* **Mahā-vairocanâbhisaṃbodhi-sūtra*
* **Vairocanâbhisaṃbodhi*
* **Mahavairocanâ Tantra*
* **Mahāvairocana abhisaṃbodhi vikurvita adhiṣṭhāna Tantra*
* **Abhisaṃbodhi Tantra*

Et ambisiøst forsøk på å rekonstruere sanskrit-teksten ble gjort av Shingon-munken Jiun (慈雲, 1718–1804). Han er posthumt kjent som Onkō (飮光) og ble født i Takamatsu (高松) i dagens Kagawaprefektur. Han benyttet seg primært av sitater fra Śubhakarasiṃha's kommentar på kinesisk, som har bidratt til tekstens fortsatte viktighet i japanske esoteriske skoler.

### Den tibetanske versjonen
I tibetansk buddhisme er den klassifisert som en *[[charyā tantra|caryā tantra]]* («oppførsel-tantra»). Denne klassifiseringen stammer fra den indiske munken Buddhaguhya som underviste omkring 700 e.Kr. ved universitetet i Nālandā.

I Dergé Kangyur (སྡེ་དགེའི་བཀའ་འགྱུར, *sde dge‘i bka'-'gyur*) fra 1733 er den plassert i seksjonen *caryātantra* (སྤྱོད་པའི་རྒྱུད།, *spyod pa’i rgyud/*) som den første av åtte tekster (Toh 494/D. 496). Dette er igjen en underseksjon av Tantraseksjonen (རྒྱུད་འབུམ།, *rgyud 'bum/*).

Tantraer i caryā-klassen (Toh 494-501) har både meditative og rituelle elementer i seg, som for det meste er sentrert omkring gudene Vairocana, Acala og Vajrapāṇi. Tantraene er en mellomting mellom Yogatantraer og Kriyatantraer. Det eksterne rituale er viktig, men målsetningen er frigjøring gjennom intern meditativ praksis. I nyingma-klassifiseringen brukes benevnelsene Upayoga og Ubhayatantra (ytre tantraer).

De åtte tekstene i denne klasse er inndelt i tre familier: (a) Tathāgatafamilien (དེ་བཞིན་གཤེགས་པའི་རིགས་, *de bzhin gshegs pa'i rigs*, Toh 494 og 495) er to tantraer som er sentrert omkring henholdsvis Vairocana og Acala, (b) Padmafamilien (པད་མའི་རིགས་, *pad ma'i rigs*) er ikke representert her, (c) Vajrafamilien (རྡོ་རྗེའི་རིགས་, *rdo rje'i rigs*, Toh 496-501) er sentrert omkring Vajrapāṇi.

Den tibetanske oversettelsen ble gjort før 812 e.Kr. av Silendrabodhi og Kawa Paltsek under tittelen རྣམ་པར་སྣང་མཛད་ཆེན་པོ་མངོན་པར་རྫོགས་པར་བྱང་ཆུབ་པ་རྣམ་པར་སྤྲུལ་པ་བྱིན་གྱིས་རློབ་པ་ཤིན་ཏུ་རྒྱས་པ་མདོ་སྡེ་དབང་པོའི་རྒྱལ་པོ་ཞེས་བྱ་བའི་ཆོས་ཀྱི་རྣམ་གྲངས། (wylie: *rnam par snang mdzad chen po mngon par rdzogs par byang chub pa rnam par sprul pa byin gyis rlob pa shin tu rgyas pa mdo sde dbang po'i rgyal po zhes bya ba'i chos kyi rnam grangs/*). Det er en oversettelse fra sanskrit *mahāvairocanābhisaṃbodhi­vikurvitādhiṣṭhānavaipulya­sūtrendrarāja­nāmadharmaparyāya*.

På norsk er tittelen «dharmadrøftelsen som består av den sūtra om opplysningen til Mahāvairocana». Kort-tittelen er རྣམ་པར་སྣང་མཛད་མངོན་པར་རྫོགས་པར་བྱང་ཆུབ་པའི་རྒྱུད། (*rnam par snang mdzad mngon par rdzogs par byang chub pa'i rgyud/*), som på sanskrit blir *vairocanābhisambodhi*. Den norske tittelen er «tantraen om den fullstendige opplysningen til Vairocana».

I desember 2005 publiserte Stephen Hodge en engelsk oversettelse av den tibetanske versjonen. Oversettelsen inneholder også en oversettelse av Buddhaguhyas kommentar *vairocanābhisambodhi­tantra­piṇḍārtha*. Under oversettelsen benyttet han versjonene i Peking (Qian long) Kangyur, Q.126, bind 11 (ཐ, *tha*), folioene 115b.2-225b.2, Narthang Kangyur (*ta*, folioene 301a-455a), stogpalassets Kangyur (nr 454) og Ms OR.6724.73 i British Museum.

Ifølge forfatteren har denne oversettelsen sine svakheter, og han ville ha adoptert en totalt forskjellig strategi hvis han begynte på nytt. Tibetanske tekststudier er et landskap som har gjennomgått store forandringer, og mange tidligere antagelser er ikke riktige. Phug Brag Kangyur og Tawang Kangyur inneholder versjoner av teksten som bryter med dem som er nevnt ovenfor. Slike utgaver er ofte de eneste vitner til korrekte lesinger av teksten, uten skrivefeil.

Padmakara Translation Group har en ny oversettelse på gang per. 2. april 2024. Denne oversettelsen er basert på Derge Kangyur, men er mer inkluderende og tar hensyn til varierende lesinger i forskjellige utgaver av Kangyur.

### Indiske og tibetanske kommentarer
Også Dergé Tengyur (སྡེ་དགེའི་བསྟན་འགྱུར, *sde dge‘i bstan 'gyur*) inneholder en seksjon kalt *caryātantra*; den består av ni indiske kommentarer til tekstene i Kangyur. Fire av disse er kommentarer til *Mahavairocana Tantra*.

Tre av disse (Toh. 2662–2663A) er kommentarer av pandita'en Buddhaguhya. Den første er en oppsummering av teksten med tittelen *vairocanābhisambodhi­tantra­piṇḍārtha*, også kalt *piṇḍārtha*. Referanser til *piṇḍārtha* er Peking (Qian long) Kangyur, Q.3486, Narthang Kangyur, *ngu*, folioene 1-73 og Derge Kangyur, *nyu*,  folioene 1b-65a.

Etter oppsummeringen følger en kommentar til teksten. Gö Lotsawa Zhönnu-pel (1392–1481), forfatteren av de blå annaler, foretok en revisjon av denne kommentaren i 1461. I kolofonen til den reviderte kommentaren heter det:

Referanser til kommentaren er:

* Urevidert versjon: Peking (Qian long) Kangyur, Q.3487, Narthang Kangyur, *ngu*, folioene 73-302. 
* Revidert versjon: Peking (Qian long) Kangyur, Q.3490, Narthang Kangyur, *gu*, folioene 1-233 og Derge Kangyur, *nyu*, folioene 65a-351a.

Den ureviderte teksten (Toh 2663 A) finnes altså ikke i Derge Tengyur, men Padmakara Translation Group oversetter den.

Den fjerde kommentaren er *Mahāvairocanābhisambodhi­sambaddha­tantra­pūjā­vidhi* av Bhadrānandana (སློབ་དཔོན་དཔལ་བཟང་རབ་དགའ།, *slob dpon dpal bzang rab dga' *).

Også Khedrup Gelek Pelzang (1385–1438) skrev en kommentar til teksten. Der påpekte han at tekstens mest bemerkelsesverdige trekk var dens forsvar av *animitta-samādhi* (མཚན་མ་མེད་པའི་རྣལ་བྱོར, *mtshan ma med pa'i rnal byor* også omtalt som མཚན་མ་མེད་པའི་ཏིང་ངེ་འཛིན, *mtshan ma med pa'i ting nge 'dzin*) eller samādhi uten kjennetegn. *Animitta* (kinesisk: 無相三摩地, *wúxiàng sānmódì*) har sin fremste rang blant cārya-klassen av tantraer. *Animitta* er også omtalt i *[[Yogacarabhumisastra|yogācārabhūmiśāstra]]* (seksjon 15, bind 30, tekst nr 1579, 543c14), og i *bodhisattvabhūmi-sūtra* (seksjon 15, bind 30, tekst nr 1581, 934b28).

### Kapittelinndelingen
Den tibetanske oversettelsen inkluderer en «fortsettelses-Tantra» *(uttaratantra)* på syv kapitler som ikke finnes i den kinesiske versjonen. I den mellomliggende periode på nesten et århundre hadde teksten gjennomgått en reorganisering. Kapitlene 28-30 i den kinesiske oversettelsen har blitt kapitlene 7-9 i den tibetanske, kapitlene 6-7 og kapitlene 27 og 31 i den kinesiske oversettelsen, har blitt slått sammen til enkeltkapitler i den tibetanske (kapitlene 6 og 29), mens rekkefølgen til kapitlene 13 og 14 har blitt reversert og blitt til kapitlene 16 og 15 i den tibetanske oversettelsen. Denne omstruktureringen førte også til at kapitlene 8–12 har blitt til kapitlene 10–14 og at kapitlene 15–26 ble til kapitlene 17–28.

Nedenfor vises kapittelinndelingen i den tibetanske versjonen, den kinesiske versjonen, i Buddhaguhyas kommentar, og i den reviderte kommentaren fra 1461.

## Noter



## Referanser




## Kilder
*
*
*
*
* 
* 
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*