open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dag Klaveness

**Dag Klaveness** (1945–2020) var en norsk biolog og limnolog. Han var fra 1992 professor i limnologi ved Universitetet i Oslo.

Klaveness var cand.real. i botanikk (spes. marin botanikk, 1971) og hadde doktorgradskompetanse (1978) på arbeider med mineraldannende mikroorganismer. 

Klaveness var universitetslektor i limnologi fra 1974, professor fra 1992 ved Universitetet i Oslo. Han hadde forskningsopphold i USA og Frankrike, feltarbeid i Sargassohavet, i norske fjorder og kystfarvann og i skandinaviske innsjøer i lavlandet og i høyfjellet. 

Som biolog arbeidet han hovedsakelig med eukaryote mikroorganismer i økologisk og evolusjonær sammenheng, mens limnologien åpner for studiet av deres betydning i de mest forskjelligartede akvatiske miljøer. Han studerte og skrev også om planters fenologi.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Dag Klaveness sin side på UiO
* Våren – når kommer den ? Apollon nr. 1/1998, 42-45.
* Fra kontemplasjon til kommers. Apollon nr. 3/2001 
* Ukjent livsform i havet gir svar på evolusjonsutviklingen Publisert 19. desember 2006
Commentarii de Bello Civili

***Commentarii de Bello Civili*** («Kommentarer til borgerkrigen») eller kun *Bellum Civile*, er en redegjørelse som ble skrevet av Julius Cæsar (100-44 f.Kr.) om hans krig mot Gnaeus Pompeius og det romerske senatet. Skriftet er langt kortere enn verket *[[Commentarii de Bello Gallico]]*, som Cæsar skrev om gallerkrigen. *Bellum Civile* er kun tre bøker (ruller) lang, og muligens heller ikke ferdigstilt. Den dekker hendelsene i årene 49-48 f.Kr., fra kort før Cæsars invasjon av Italia og til Pompeius' nederlag i slaget ved Farsalos den 9. august 48 f.Kr., og Pompeius' flukt til Egypt forfulgt av Cæsar. Den avsluttes med at Pompeius ble myrdet av egypterne som en mislykket gunst til Cæsar. I Egypt forsøkte Cæsar å mekle mellom de rivaliserende kravene til den egyptiske tronen, og begynnelsen på krigen i Alexandria.

Cæsars forfatterskap til *Commentarii de Bello Civili* er ikke bestridt. Imidlertid er dens fortsettelse om krigene i Alexandria (*De Bello Alexandrino*), Afrika (*De Bello Africo*) og Hispania (*De Bello Hispaniensi*) antatt å ha blitt skrevet noen andre. Historikeren Suetonius fra 100-tallet e.Kr. foreslo Aulus Hirtius og Gaius Oppius som mulige forfattere.

## Tittelen
Den latinske tittelen *Commentarii de Bello Civili* er ofte benyttet som tittel også på moderne utgivelser og oversettelser av verket. Den latinske tittelen betyr «Kommentarer på borgerkrigen». Den er tidvis i moderne utgivelser forkortet til «Borgerkrigene», «Om borgerkrigene», og «Borgerkrigen», eksempelvis i engelske oversettelser.

## Referanser


## Eksterne lenker
* ''Caesar's Civil War - De Bello Civili'', på Prosjekt Perseus i engelsk oversettelse av William Duncan, inkludert er også den latinske teksten
* Kun latinsk utgave; inkludert er også bøkene 2 og 3
* Commentaries on Civil War, engelsk utgave
Ménières sykdom

**Ménières sykdom** (*morbus Ménière, hydrops labyrinthi*) er en sykdom som skyldes for mye væske i labyrinten (vestibulum). Det forårsaker svimmelhet (vertigo), øresus (tinnitus) og hørselstap.

## Etiologi og patogenese
Ved Ménières sykdom har en betennelse eller skade i labyrinten ført til overproduksjon eller redusert avførsel av væske (endolymfe) i labyrinten.

## Symptomer og forløp
Sykdommen kommer i anfall som arter seg i form av kraftig rotatorisk svimmelhet, midlertidig hørselstap og øresus. I årenes løp vil anfallene bli svakere, men det vil bli en gradvis redusert hørsel, som ender i døvhet (etter 10-20 år).
Sykdommen begynner énsidig, og kan ofte også oppstå i det andre øret.

## Behandling
Det finnes ingen effektiv kausal behandling.
Man kan til en viss grad lindre symptomene ved bruk av vanndrivende midler som tiazid eller furosemid.

Plagene som følger av Ménierès kan imidlertid lindres gjennom kunnskap og mestringstrategier. Nevrofysiologisk tilnærming med fokus på samspillet mellom hode og kropp, samt balansetrening og stressmestring har positiv effekt for mange.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* tinnitus-tips.no, * Rådgivningskontoret for hørselshemmede i Oslo
* Den norske lægeforening
* Nasjonale retningslinjer for utredning, behandling og oppfølging av pasienter med Ménières sykdom 
* Hørselshemmedes Landsforbund (HLF)  - tilbud til, og om tilstanden Ménière
* HLF Briskeby - kurs og rehabiliteringstilbud til tinnitus og meniererammede
Maud Watson

**Maud Edith Eleanor Watson** (født 9. oktober 1864 i Harrow i Middlesex i England, død 6. juni 1946) var en britisk tennisspiller.

Watson er kjent som den første vinneren av single for damer i Wimbledon-turneringen i tennis som ble spilt i 1884. Det var 13 damer som gjorde opp om tittelen, blant andre var henne eldre søster Lillian Watson og Blanche Bingley Hillyard som senere kom til å vinne turneringen seks ganger, med. Maud Watson beseiret Hillyard i den ene semifinalen og møtte sin søster i finalen. Maud Watson beseiret sin storesøster Lillian Watson med 6-8, 6-3, 6-3 i finalen. Året derpå, i 1884, spilte hun pånytt i singlefinalen, denne gangen møtte hun  Bingley Hillyard som hun beseiret med 6-1, 7-5 og tok sin andre singletittel.

Maud Watson spilte og vant hele 55 kamper på rad, fra debuten i 1881 til 1886 da hun tapte til den 14-årige Lottie Dod i en turnering i Bath. I 1886 møttes Watson og Bingley Hillyard pånytt i Wimbledon-finalen, denne gangen vant Hillyard med 6-3, 6-3. Dette året ble dameturneringen liksom herreturneringen spilt etter systemet All Comers Round med en sluttfinal Challenge Round.  Maud Watson vant både single- og mixed double i årene 1884 og 1885 i Irish Open.

Maud Watson, som var prestedatter, var en av pionierene blant kvinnelige turneringsspillere i tennis. Hun fulgte tidens påkrevde klæsmote for idrettskvinner med hatt, korsett og langt skjørt. Maud og hennes søster Lilian var de første kvinnelige tennisspillerne som  spilte i helt hvite drakter. 

Wimbledon-troféen som hun vant, skjenkte hun i år 1934 til *Edgbaston Club*. Da klubben i år 1982 arrangerte *DFS Classic* en førturnering på gras til Wimbledon-turneringen, besluttet man å gi troféen til vinneren av turneringen som går under navnet *«Maud Watsons trofé»*.

## Grand Slam-titler
*  **[[Wimbledon (tennis)|Wimbledon]]:**
** Single damer – 1884 (hun beseiret Lillian Watson med 6-8, 6-3, 6-3 i finalen)
** Single damer – 1885 (hun beseiret Blanche Bingley Hillyard med 6-1, 7-5 i finalen)

## Referanser
Kiosk

**Kiosk **er en liten bygning eller butikk der det blir solgt aviser, blader, iskrem, godteri, tobakk og liknende.

Man bruker også kiosk om for eksempel et utsalg av kioskvarer inne i en idrettshall.

Ordet stammer fra det tyrkiske *köşk* som betyr «lysthus» eller «hagepaviljong». Det tyrkiske ordet kommer i sin tur fra kurdisk  کۆشک *(kôshk)*.


Fil:Tyrihanskiosk i Drammen.jpg|«Tyrihans-kiosk» på Bragernes torg i Drammen på 1920- eller 1930-tallet. Utallige varianter av Narvesenkiosker har preget jernbanestasjoner, byer og tettsteder i Norge. «Tyrihans» ble tegnet av arkitektene Carl Buch og Lorentz Harboe Ree.
Fil:IMG 9580 - narvesen.jpg|Narvesenkiosk
Fil:Kiosk Burud.JPG|Typisk kiosk fra 1960-70 tallet
Fil:Olden (61).jpg|Moderne, flyttbar kioskvogn i Olden innerst i Nordfjord i Stryn kommune.
Fil:Arhaug kiosk Gruben-Rana B.JPG|«Kiosk» kan også brukes om butikker som selger kioskvarer selv om bygningene er større enn små buer. Arhaug kiosk på Gruben i Mo i Rana ble drevet 1971–2009. 
Kiosk kan på norsk også brukes om små bygninger til andre formål enn småhandel, for eksempel bygninger som telefonkiosker, billettkiosk, informasjonskiosk, transformatorkiosker.eller en digital kiosk.
Fil:Privat telefonkiosk hokksund 20190919.jpg|Norsk telefonkiosk
Fil:Tourist information office, Broadford - geograph.org.uk - 934627.jpg|Turistinformasjonskiosk, Skye
Fil:Transformatorkiosk, Lovisenlund.jpg|Transformatorkiosk på Lovisenlund, Larvik 2010
Fil:Burud3 motorhistorisk klubb drammen.JPG|Drosjekiosk
Fil:Former ticket kiosk of the Salar Jung Museum 01.jpg|Billettkiosk til Salar Jung-museet, India
Fil:Information kiosk in Event, Jof Fair Skodam Brawijaya Malang, Indonesia.jpg|Informasjons kiosk (digital kiosk), Indonesia 2018
Fil:COVID-19 testing kiosk.jpg|Covid-19 test kiosk, India 2020


## Se også
* Kiosklitteratur, triviallitteratur
* Telefonkiosk, avlukke eller enmannsbu med telefonautomat
* Digital kiosk
* Skilderhus, liten bu for enkel vaktpost
* Lysthus

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Benign paroksysmal posisjonsvertigo

**Benign paroksysmal posisjonsvertigo** (**BPPV**), også kjent som **godartet paroksysmal vertigo/svimmelhet** og **krystallsyke**, er en sykdom som rammer labyrinten (vestibulum) og kan forårsake svimmelhet og balanseforstyrrelser som utløses av stillingsendringer. Oversatt til alminnelig norsk blir navnet på lidelsen *godartet* (benign) *anfallsvis* (paroksysmal) *stillingsavhengig* (posisjons) *svimmelhet* (vertigo).

## Epidemiologi
Tilstanden kan forekomme i alle aldre, men er mest vanlig blant eldre og har en snittalder på rundt 60 år. Noen hevder imidlertid at så mange som 30 % av alle 70-åringer kan ha opplevd BPPV minst én gang. Mest vanlig er det blant kvinner (cirka ) over 60 år.

## Etiologi og patogenese
Det har i en tid vært utbredt enighet om at sykdommen skyldes løse partikler (såkalte otolitter fra macula ventriculi og/eller sacculi) i endolymfen i det indre øret, noe som forårsaker irritasjon av buegangene i labyrinten. Hodetraume kan i noen tilfeller være en utløsende faktor.

## Symptomer og forløp
Symptomene opptrer akutt og karakteriseres av svimmelhetsanfall (*vertigo*), ofte på morgenen eller om natten, som typisk varer i 10–30 sekunder (av og til opp mot 60 sekunder), nystagmus (ufrivillige raske øyebevegelser) og ofte også kvalme. Anfallet kommer gjerne i forbindelse med at man beveger hodet i bestemte stillinger. Noen beskriver også symptomer som å være på en båt (nautisk vertigo). Symptomene kan forsvinne like raskt som de oppsto, men de har en tendens til å gjenoppstå, selv om pasientene ofte opplevet lange symptomfrie perioder.

## Diagnose og behandling
Diagnosen kan stilles ved å utføre en såkalt Dix-Hallpikes test, som utløser et BPPV-anfall ved at man roterer pasientens hode 45 grader mot den syke siden og litt bakover, for så å tippe vedkommende raskt bakover i liggende stilling, med hodet litt under horisontalplanet. Hodet holdes slik i 30 sekunder, innen hvilket anfallet melder seg om pasienten har BPPV.

Behandlingen er enkel, og består i Epleys manøver som er en forlengelse av Dix-Hallpikes test (se over). Denne har som mål å tømme eventuelt løse otolitter fra buegangene og ut i sacculus og/eller ventriculus. Den foregår ved at man etter endt Epleys, roterer pasientens hode 90 grader mot den friske siden. Pasient *og* hode vris deretter ytterligere 90 grader. Til slutt rettes pasienten opp i sittende stilling (med hodet fremdeles vridd), og blir sittende slik en liten stund.

## Litteratur
* *[https://helse-bergen.no/behandlinger/krystallsyke Krystallsyke]*. Balanselaboratoriet, Øre-nese-halspoliklinikken, Haukeland Universitetssykehus, Bergen.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Paradox Interactive

**Paradox Interactive** (tidligere kjent som **Paradox Entertainment**) er et svensk videospillutgiver basert i Stockholm. Seskapet er kjent for sine historiske strategispill og serier som *[[Europa Universalis IV|Europa Universalis]]* og *[[Hearts of Iron IV|Hearts of Iron]]* og publiserer både egenutviklede og andres spill. Selskapet har studioer i Stockholm, Skövde og Umeå.

## Historie
*Target Games AB* startet som en butikk og laget rollespill fra 1980 og frem til konkurs og reorganisering i 1999. Alle rettigheter og eiendeler ble overført til datterselskapet *Target Interactive* som ble skilt ut og byttet navn til *Paradox Entertainment*

I november 2004 kjøpte styreformann Theodore Bergquist den interaktive delen av selskapet og kalte det nye selskapet *Paradox Interactive AB*, mens *Paradox Entertainment Inc* flyttet hovedkontoret til Los Angeles.

I 2015 ble Paradox Entertainment Inc kjøpt av the Cabinet Entertainment group, og fikk navnet Cabinet Licensing Inc.

*[[Hearts of Iron 2|Hearts of Iron II]]* var det første spillet utgitt som Paradox Interactive AB.

**, fra finske Colossal Order har solgt over 3,3 millioner spill og *Magica* har solgt 3,6 millioner og er selskapets bestselgere (pr mai 2017).

## Utgivelser

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Albert Günther

**Albrecht Carl Ludwig Gotthilf Günther** (født 3. oktober 1830, død 1. februar 1914) var en britisk zoolog av tysk opprinnelse.

Günther ble født i Esslingen i kongeriket Württemberg. Han begynte å studere teologi i Bonn og Berlin, men hoppet tidlig av studiene. I stedet begynte han på medisinstudier i Tübingen. Medisinstudiene inneholdt da også mye annen vitenskap, og Günter fordypet seg i zoologi. Moren til Günter flyttet til England, og i 1855 reiste han for å besøke henne. Da kom han i kontakt med ledende forskere ved British museum. Dette førte til at han ble tilbudt jobb i England og i 1856 ble han ansatt som iktyolog ved Natural History Museum i London. Etter at John Edward Gray døde i 1875, ble han utnevnt til leder ved avdelingen for zoologi. Denne stillingen hadde han til 1895. Foruten fisker, arbeidet han også med krypdyr og amfibier. 333 av krypdyrartene som Günther beskrev er fortsatt gyldige; bare George Albert Boulenger er autor for flere.

Blant dyrene som ble vitenskapelig beskrevet av Günther er småvar, svart mamba, måneskinnsgurami, thomsongaselle og familien trangmunnfrosker.

## Priser og utmerkelser (utvalg)
* 1904 – Linnean Medal

## Referanser


## Litteratur
* 
*
Labyrinten

**Labyrinten** (lat. *vestibulum*) er kroppens balanseorgan eller likevektsorgan.

## Anatomi
Labyrinten ligger i det indre øret, ved siden av sneglehuset (*cochlea*). Den består av  tre bueganger: den laterale, fremre og bakre, samt to større utposninger kalt *sacculus* og *utriculus*.

Nervesignalene som dannes i labyrinten følger balansenerven inn til vestibulariskjernene i hjernestammen. Disse ligger under fjerde ventrikkel (lat. *ventriculus quartus*) i overgangen pons/forlengede marg, og omfatter fire kjerner:

* Nucleus vestibularis lateralis (Deiters)
* Nucleus vestibularis medialis
* Nucleus vestibularis superior
* Nucleus vestibularis descendens

Herfra går det nervebaner videre til tre områder, som henspiller labyrintens oppgaver (se fysiologien under).
* Øyemuskelkjernene
* Muskelnerveceller i ryggmargen
* Lillehjernen

## Fysiologi
### Labyrinten
Labyrinten er fylt med endolymfe. Denne settes i bevegelse når hodet roteres, og denne bevegelsen sanses av spesialiserte flimmerhår. De tre buegangenes orientering i horisontal-, vertikal- og sideplanet gjør at de kan registrere rotatoriske bevegelser i alle rommets tre dimensjoner.

Sacculus og utricculus har som funksjon å registrere akselerasjon og deselerasjon. Dette gjøres ved at otolitter som er tyngre enn endolymfen henger igjen ved kraftige bevegelser. Dette registreres av spesialiserte sanseceller i sacculus' og utriculus' *maculae*.
### Balanseinformasjonen i hjernen
Informasjonen som labyrinten registrerer blir i hjernen blir sendt videre til tre viktige områder (se anatomien over) hvor de blir brukt på følgende vis:
* I øyemuskelkjernene blir informasjonen om hodets bevegelser brukt til å holde øyet stabilt, slik at bildet som dannes på netthinnen ikke skal bevege seg for mye. Dette gjør at vi kan fokusere på et objekt, selv om hodet er i bevegelse.
* I muskelnervecellene blir informasjonen om kroppens balansestatus brukt til å kompensere for brå bevegelser ved å aktivere de nødvendige musklene. (F.eks. vil et uventet puff gjøre at musklene på samme side strammes for å opprettholde kroppens holdning).
* I lillehjernen samles all informasjon om kroppens balansestatus (fra øynene, leddene og labyrinten), for å kunne gi en enda bedre kontroll over muskelnervecellene.

## Patologi
* Ved benign paroksysmal posisjonsvertigo regner man med at det har løsnet otolitter fra sacculus' og/eller utriculus' macula(e), hvilket fører til irritasjoner i buegangene.
* Ménières sykdom skyldes sannsynligvis overskudd av endolymfe i labyrinten.
* Labyrintitt er en betennelse i labyrinten.
* Vestibularisnevritt også kalt "virus på balansenerven" er en antatt reaktivering av *Herpes simplex* eller andre nevrotrope virus som fører til ødem og strangulering av deler av balansenerven og akutt svimmelhet. 
* Superior Semicircular Canal Dehiscence Syndrome (SCDS / SCCD / SCD) er hull/sprekk i balanseorganet. Dette kan gi ulike utslag som lett kan mistolkes som helt andre tilstander - både vestibulære og ikke-vestibulære.
Lillian Watson (tennisspiller)

**Lillian Watson** (født 17. september 1857, død 27. mai 1918) var en britisk kvinnelig tennisspiller.

Lillian Watson er kjent som den, sammen med sin søster Maud Watson, var finalist i Wimbledon-turneringen i single for damer som ble spilt i 1884. Hun tapte finalen til sin søster som vant med 8-6, 3-6, 3-6. Søstrene Watson var i 118 år det eneste søskenparet som spilt i en Wimbledonfinale. I 2002 møttes et annet søskenpar i en finale; Venus Williams og Serena Williams fra USA.   

Lillian og Maud Watson, som var prestedøtrer, var de første kvinnelige tennisspillerne som under kampene opptrådte i helt hvite drakter..

## Referanser
Nasjonal sykkelrute (Norge)

**Nasjonal sykkelrute** er et landsdekkende nettverk av sykkelruter. Sykkelrutene følger sykkelveier og lavtrafikkerte veier. Per 2026 finnes ni sykkelruter.

## Nasjonal sykkelrute nr. 1: Kystruta
Følger hele kysten fra Øst-Finnmark til Østfold. Lengde ca. 4800 kilometer.

### Deletapper
* Nordkapp – Tromsø (på denne ruta starter strekningen Olderfjord – Hamningberg, en avstikker til Varangerhalvøya)
* Tromsø – Vesterålen/Lofoten – Bodø
* Bodø – Trondheim
* Trondheim – Bergen
* Bergen – Lindesnes
* Lindesnes – Svinesund via Horten/Moss. Alternativt via Oslo rundt Oslofjorden.

## Nasjonal sykkelrute nr. 2: Kanalruta og Telemark
Fokusert rundt Telemarkskanalen. Lengde ca. 400 kilometer.

### Deletapper
* Larvik – Porsgrunn – Skien (planlagt utvidelse)
* Skien – Ulefoss – Dalen
* Dalen – Rauland – Rjukan – Dagali

## Nasjonal sykkelrute nr. 3: Fjord og fjell
Denne ruta har tre etapper fokusert rundt Setesdalen, Ryfylke og Indre Vestland. Etappen i Indre Vestland er ikke forbundet med de to andre, og under planlegging.

### Deletapper
* Kristiansand – Haukeli
* Haukeli – Røldal – Sauda –Stavanger
* Hardanger – Voss – Ålesund (under planlegging)

## Nasjonal sykkelrute nr. 4: Hallingdal og Rallarvegen
Består av to etapper: Hallingdalen og Skarvheimen rundt.

### Deletapper
* Drammen – Hallingdal – Geilo
* Geilo – Rallarvegen – Aurlandsvangen – Lærdalsøyri – Hemsedal – Geilo

## Nasjonal sykkelrute nr. 5: Middelalderdalen og Mjølkevegen
Består av to etapper: Numedalen og Gol–Vinstra.

### Deletapper
* Larvik – Kongsberg – Geilo – Gol
* Gol – Beitostølen – Vinstra

## Nasjonal sykkelrute nr. 6: Sognefjellsvegen
Røros – Rondane – Sognefjellet – Bergen. Lengde 747 kilometer.

## Nasjonal sykkelrute nr. 7: Pilegrimsruta
Halden – Oslo – Nidaros (Trondheim) (skiltet mellom Halden og Lillehammer). Lengde 800 kilometer.

Ruten går fra Oslo via Strømmen, Fjellhamar, Lillestrøm, Leirsund, Frogner, Lindeberg, Kløfta, Rambydalen, Jessheim, Mogreina, Rise bro, Eidsvoll verk, Åmot, Hammerstad, Åsleia, Minnesund, Stange, Hamar, Ringsaker, Lillehamer, Sjusjøen, Øyerfjellet, Ringebu, Spidsbergseter, Folldal, Hjerkinn, Oppdal, Nerskogen, Meldal, Hovin, Melhus og til Trondheim.

Gjennom Ullensaker går ruten på eksisterende gang- og sykkelveier og mindre trafikkerte bilveier. I syd langs Lindebergvegen, Isingrudvegen, Kløfta, Ilevegen, Kongsvingervegen, via Ullensaker kirke, Myrhus, Randbydalsvegen, Gystad, Gml. Algarheimsveg, Jessheim, Ringvegen, Trondheimsvegen, Mogreina, Sørbakkvegen, Risebru. Fra Risebru og nordover mot Eidsvoll kan to ruter velges, den ene går fra Risebru, Risebruvegen, Aurvegen, Eidsvoll grense. Den andre går fra Risebru, Bondal bru, Vardekrysset, Dal stasjon.

## Nasjonal sykkelrute nr. 8: Finnmarksruta
Alta – Kautokeino – Kirkenes. Lengde 640 kilometer.

## Nasjonal sykkelrute nr. 9: Villmarksruta
Halden – Kongsvinger – Trysil – Trondheim. Lengde 800 kilometer.

## Se også
* EuroVelo, europeisk sykkelrutenettverk
* AF3V, organisasjon for utvikling av sykkelruter i Frankrike
* Cykelspåret, nasjonal sykkelrute i Sverige

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nasjonale sykkelruter - Statens Vegvesen
Otolitt

En **otolitt** (fra gresk *ørestein*) er to små beinkrystaller som sitter på hver sin side av hodet til en fisk. Dette kalles labyrintens sacculus og utriculus. Her blir otolittene satt i bevegelse ved akselerasjon og deselerasjon av hodet, hvilket tillater spesialiserte sanseceller å registrere bevegelsen og balansen.
Quitzow

**Quitzow** en markisk uradelsslekt av vendisk opprinnelse  med forgreninger til Sverige.

Quitzow er også en bydel i Perleberg i landkretsen Prignitz i Brandenburg.
Andrine Sæther

**Andrine Sæther** (født 1964) er en norsk skuespiller som er kjent for sine roller både på film og teater.

Sæther ble i 1995 ansatt ved Nationaltheatret hvor hun debuterte i rollen som Recha i *Nathan den vise*. (Hun hadde riktignok en kort opptreden der i 1993 hvor hun overtok rollen Regine Engstrand i Gjengangere etter Liv Bernhoft Osa). Hun har siden spilt i mange stykker der. 

Filmdebuten kom i 1997 med en liten rolle i filmen *Livredd*. Den første hovedrollen kom året etter i Cellofan – med døden til følge, regissert av Eva Isaksen. I 2007 hadde hun rollen som Torunn Neshov i NRK-produksjonen *[[Berlinerpoplene]]*. For dette fikk hun Gullruten 2008 i klassen beste kvinnelige skuespiller.

Sæther var i mediebildet da hun og hennes ektemann Lars Lillo-Stenberg høsten 2006 gikk til sak mot Se og Hør og journalist Anders Johan Stavseng for brudd på privatlivets fred i forbindelse med at bladet tok bilder av parets vielse og trykket disse. Den 23. november fastslo Oslo tingrett at bladet hadde krenket privatlivets fred og tilkjente paret tilsammen 150&nbsp;000 kroner i erstatning, paret ble også tilkjent saksomkostninger. Dommen ble anket til Borgarting lagmannsrett av Se og Hør, også her fikk paret medhold og ble tilkjent samme erstatning som i tingretten. Se og Hør anket dommen inn for Høyesterett, og ble her frifunnet.

## Filmer
* *[[Ingenting å le av]]* (2021)
* *[[Gritt]]* (2021)
* *[[Lyset fra sjokoladefabrikken]]* (2020)
* *[[Barn (film)|Barn]]* - 2019 - spillefilm
* *[[Som du ser meg]]* (2013)
* *[[Berlinerpoplene (TV-serie)|Berlinerpoplene]]* (2008) TV
* *Ping Pong* (2007) TV 
* *Ikke naken* (2004) 
* *[[Hawaii, Oslo]]* (2004)
* *[[Sejer - Elskede Poona]]* (2003) TV 
* *Achttien* (2002) TV
* *Tiden før Tim* (2002) TV 
* *Amatørene* (2001) 
* *Sofies verden* (2000) TV 
* *[[Evas øye]]* (1999) 
* *Sofies verden* (1999)  
* *Cellofan – med døden til følge* (1998) 
* *Bare skyer beveger stjernene* (1998) 
* *[[Salige er de som tørster]]* (1997) 
* *Blind gudinne* (1997) TV 
* *[[Budbringeren]]* (1997) 
* *Livredd* (1997)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Andrine Sæther - profil og bilder på Filmweb 
* Nationaltheaterets sider om Andrine Sæther
Lee Norris

**Lee Michael Norris** (født 25. september 1981 i Greenville i Nord-Carolina) er en amerikansk skuespiller, hovedsakelig i TV-serier.

Lee Norris spilte «Stuart Minkus Limpkey» i *[[Boy Meets World]]* og «Chuckie Lee Torkelson» i *[[The Torkelsons]]*, og Marvin «Mouth» McFadden i serien *[[One Tree Hill]]*. Norris gikk på Wake Forest Universitet i Winston-Salem i Nord-Carolina, og ble ferdig i 2004.

## Filmografi
* *[[Surf School]]*
* *[[One Tree Hill]]* (2003) (TV-serie)
* *[[Dawson's Creek]]* (1998) (TV-serie) (var med i to episoder i 2000)
* *[[American Gothic]]* (var med i en episode i 1995)
* *[[Boy Meets World]]* (1993) (TV-serie) (1993–1994)
* *[[The Young Indiana Jones Chronicles]]* (1992) (TV-serie) (var med i en episode i 1993)
* *[[The Torkelsons]]* (1991) (TV-serie)

Norris har også hatt en gjesterolle i *Zodiac*, der han var en av dem som ble myrdet.

## Eksterne lenker
*
Wimbledon-turneringen 2002

**Wimbledon-turneringen 2002** ble spilt i juni i London og er en Grand Slam-turnering i tennis på gress. Wimbledon-finalen for damer ble historisk, for første gang på 118 år møttes et søskenpar i finalen, Serena Williams og Venus Williams. Det var andre gangen i Wimbledon-turneringens historie dette skjedde, forrige gang var i den første finalen i 1884 da de britiske søstrene Maud Watson og Lilian Watson gjorde opp om singletittelen. Serena Williams vant finalen over sin søster, hun vant også doublefinalen da sammen med Venus Williams. Herrenes singlefinale ble vunnet av Lleyton Hewitt fra Australia. Double-turneringen for herrer ble vunnet av det svensk / australske paret Jonas Björkman / Todd Woodbridge. Russiske Elena Likhovtseva vant sammen Mahesh Bhupathi fra India mixed double.

## Menn
### Kvartfinaler

  
### Semifinaler

### Finale

## Kvinner
### Kvartfinaler

### Semifinaler

### Finale

## Eksterne lenker
* ITF Menn , Kvinner
Søndre Kornsjø

**Søndre Kornsjø** (svensk: *Södra Kornsjön*) er en innsjø i Sverige. Sjøen er en del av Kornsjøvassdraget som tar til på grensa mellom Østfold fylke i Norge og Dalsland i Västra Götalands län i Sverige.

## Referanser
Sneglehuset

**Sneglehuset** (lat. *cochlea*) er kroppens hørselsorgan.

## Anatomi og fysiologi

Sneglehuset er som navnet tilsier formet som et sneglehus. Det ligger i det indre øret, og mottar lydbølger fra det den ytre øregangen via en knokkelkjede i mellomøret bestående av hammeren (lat. *malleus*), ambolten (lat. *incus*) og stigbøylen (lat. *stapes*). Stigbøylen er koblet til en membran som kler *det ovale vindu*. Herfra snor gangen *scala vestibuli* seg til sneglehusets apex (midtpunktet av spiralen; sneglehusets toppunkt). Her er det en overgang kalt *helicotrema* som forbinder *scala vestibuli* med *scala tympani*. Denne snor seg tilbake til sneglehusets basis og munner ut i *det runde vindu* som grenser til mellomøret. Disse to gangene er fylt av *perilymfe*, en type væske.

Mellom disse to ovennevnte gangene, går en tredje gang kalt *ductus cochlearis*. Den er fylt av *endolymfe*, en annen type væske. Det er i denne gangen at selve hørselscellene sitter. Hørselcellene er små flimmerhår som sitter i *[[Cortis' organ]]*. De er her dyppet i en bevegelig gelemasse som gjør at de lett blir satt i bevegelse når lydbølger treffer dem.

Sneglehusets spiralform gjør at gangene er lange i forhold til hvor stor plass sneglehuset opptar. Dette er viktig for frekvensintervallet av hørbare lyder (ca. 20-20&nbsp;000 Hz) skal kunne stimulere ulike segmenter av sneglehuset. De høyeste frekvensene registreres lengst basalt (mot bunnen) i sneglehuset, mens de lavere frekvensene registreres lengre *apikalt* (mot toppen).

## Patologi
Følgende tilstander er relatert til sykdom i sneglehuset:
* Tinnitus – øresus
* Døvhet *(se også [[cochleaimplantat]])*
* Hørselstap

----
Lenker:
* Øret
* Det indre øret
* Det ytre øret
* Labyrinten
Berezjany

**Berezjany** (ukrainsk: Бережани, polsk *Brzeżany*) er en by ved elva Zolota Lypa i den vestlige del av Ukraina, i det historiske området Galicia. Byen har ca. 20&nbsp;000 innbyggere og er det administrativte sentrum i Berezjany-distriktet vest i Ternopil oblast. Berezjany tilhørte Østerrike-Ungarn (1772&ndash;1918) og Polen (1375&ndash;1772, 1918&ndash;1939). I september 1939 det ble okkupert av Den røde armé og innlemmet i Sovjetunionen, fra 1991 del av Ukraina. 

I 1939 hadde Berezjany ca. 10&nbsp;000 innbyggere, blant dem rundt 3&nbsp;000 polsktalende jøder (det finnes synagogeruiner i Berezjany og en stor jødisk gravlund) og 5&nbsp;000 polakker  (nesten alle ble deportert til vestlige Polen etter krigen). Nesten alle jøder i Berezjany ble drept av tyskerne i 1941&ndash;1942. Blant annet var Isaak Streisand, bestefar til Barbra Streisand, en polsktalende jøde fra Berezjany. 

Lokalbefolkningen er for det meste vest-ukrainere som snakker en vestukrainsk dialekt (halytskyi dialekt). De fleste er gresk-katolske  med noen som tilhører den ukrainske ortodokse kirke og latinske romersk-katolske kirke. Blant de mest kjente ukrainere født i Berezjany er Vasyl Ivantsjuk, verdensmester i sjakk.

I Berezjany finnes blant annet ruinene av et stort slott, samt en gresk-katolsk kirke og den ukrainsk-ortdokse St. Nikolai-kirken bygd i tre.

## Kjente personer fra Berezjany
* Aleksander Brückner
* Edward Rydz-Śmigły

## Eksterne lenker
*
Hillsborough Stadium

**Hillsborough Stadium** er et fotballstadion i Sheffield, England og hjemmebane til Sheffield Wednesday FC. Stadionet er det ellevte største fotballstadionet i England med en kapasitet på 39&nbsp;814 sitteplasser. 

Anlegget ble bygget allerede i 1899, men har blitt utvidet flere ganger. Hillsborough Stadium er kjent for viktige landskamper både under VM i fotball 1966 og EM i fotball 1996, men også som arrangør av semifinaler under FA-cupen. Hillsborough er likevel mest kjent for Hillsborough-tragedien, hvor 97 mennesker mistet livet i en tribuneulykke under en kamp mellom Liverpool FC og Nottingham Forest FC den 15. april 1989. 

Tragedien førte til at en gransking ble satt i gang, og den såkalte Taylor-rapporten konkluderte med at alle fotballarenaer i Storbritannia måtte bygges om til å ha kun sitteplasser, og at gjerdene rundt banene måtte fjernes. Tilskuerrekorden i nyere tid ble satt 2. februar 2002 med 39&nbsp;640 tilskuere i kampen mellom Sheffield Wednesday og Manchester United.

## Eksterne lenker
* Internet Football Grounds Guide – Hillsborough Stadium, Sheffield Wednesday FC
Cochleaimplantat

**Cochleaimplantat** (**CI**) er en ny teknologi som gjør det mulig for personer som er døve pga. manglende/defekte sanseceller i sneglehuset (lat. *cochlea*) å få hørsel.

## Teknikk
Cochleaimplantatet stimulerer hørselsnerven direkte ved at man fører den inn i sneglehuset hvor den avgir elektriske impulser. Pga. at sneglehuset er bygd slik at de ulike frekvensene oppfattes i forhold til hvor langt inn i sneglehuset stimulusen befinner seg, kan man stimulere hørselsnerven slik at hjernen oppfatter lyder.

## Eksterne lenker
* Pasienthåndboka.no - Cochleaimplantat
Hesteskosøm

**Hesteskosøm** er en spesiell type spiker beregnet på å feste hesteskoen til hestens hover. Hesteskosøm var en tid et av O. Mustad & Søns viktigste og verdenskjente produkter som ble produsert på fabrikken på Lysaker, såvel som det ble opprettet fabrikker i andre europeiske land, spesielt for produksjon av hesteskosøm.

Arbeidet med å sko hesten var tidligere smedens arbeidsområde. I dag er det hovslagere som tar hånd om dette.

## Eksterne lenker
* Beskrivelse av hesteskosøm
Holtsås stasjon

**Holtsås stasjon** var en jernbanestasjon i Midt-Telemark kommune som frem til 2004 var en holdeplass for togene på Bratsbergbanen, og som tidligere også var holdeplass for Sørlandsbanen. Holtsås ble opprettet som holdeplass i 1917, men ble i 1930 oppgradert til stasjon, dvs. at det ble krysningsspor ved Holtsås. Stasjonen var bemannet frem til 1968, og de senere årene stasjonen var betjent ble den igjen redusert til holdeplasstatus ved at krysningssporet ble fjernet.

Stasjonsbygningen er i privat eie.

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Stugusjøen

:*Denne artikkelen er om innsjøen i Tynset. For innsjøen i Tydal i Sør-Trøndelag, se [[Stuggusjøen]].*

**Stugusjøen** (også kalt **Stubsjøen**) er en innsjø i Tynset i Innlandet. Den ligger i elva Tunna, 676 meter over havet, og har et areal på .

Den sørligste delen av sjøen ligger innenfor Sørsjøen naturresevat. Sørenden av sjøen er grunn og næringsrik og trekker til seg en rekke arter av våtmarksfugler på leting etter næring. I nedbørfattige sommerperioder blottlegges store mudderflater, hvor mange vadefugler kan observeres.

## Referanser
Trykkerud holdeplass

**Trykkerud holdeplass** er en holdeplass på Tinnosbanen ved Breisetvegen i Hjuksebø i Notodden kommune. Den ble opprettet i 1939, og var betjent av tog frem til 2004 og igjen siden 2008. Holdeplassen er den første etter at togene fra Bratsbergbanen svinger av fra Sørlandsbanen i retning Notodden. Holdeplassen har aldri hatt fast bemanning.

## Galleri

Fil:Trykkerud_holdeplass,_sett_mot_Notodden.jpg|Trykkerud holdeplass, sett mot Notodden, april 2024
File:Trapp til plattform.jpg|Trapp til plattform, april 2024


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
Hjuksebø stasjon

**Hjuksebø stasjon** er en jernbanestasjon i Notodden kommune i Telemark. På Hjuksebø kunne man tidligere foreta omstigning mellom tog på Bratsbergbanen og på Sørlandsbanen. Togene fra Bratsbergbanen tar av på Tinnosbanen i retning Notodden i stasjonens østre ende. Stasjonen er underlagt Drammen distrikt.

## Status
Hjuksebø ble opprettet som stasjon da Tinnosbanen ble forbundet med Bratsbergbanen i 1917, ble fjernstyrt i 1984 og ubetjent i 2012, og mistet all passasjertrafikk da Bratsbergbanens tog sluttet å stoppe i 2004. Sørlandsbanen hadde sløyfet stopp noen år tidligere, og all passasjerutveksling mellom banene foregikk på Nordagutu stasjon. Det er fremdeles rutemessige kryssinger på stasjonen.

## Knutepunkt
Stasjonen var tidligere et viktig knutepunkt for passasjer- og godstrafikk, med cirka 30 togankomster hvert døgn i mellomkrigstiden. Sovevognene mellom Rjukanbanen og Oslo ble satt av på Hjuksebø og skiftet inn i toget mot Tinnoset eller Oslo. Hjuksebø var i over 50 år utgangspunkt og endestasjon for en av de korteste lokaltogstrekninger i landet. Fra 1920-tallet til 1980-tallet gikk det fra morgen til kveld egne lokaltog mellom Notodden og Hjuksebø, med behovsstopp på holdeplassene Tinnan, Trykkerud og Tinnegrend. Strekningen er 9,5 kilometer lang, og turen tok på 1980-tallet cirka 10 minutter.

Det gikk egne godstog fra Oslo Vest og Drammen til Hjuksebø, hvor vognene til og fra industrivirksomheten på Notodden ble skiftet ut og sendt videre i egne tog. Godstogene bedrev også lokal passasjertrafikk. På 1930-tallet førte godstogene passasjervogner mellom Hokksund og Kongsberg og vice versa.

## Hjuksebøulykken
Stasjonen huskes også for Hjuksebøulykken i 1950, som skjedde etter at to godsvogner lastet med telefonstolper kom i sig på stasjonstomta. 14 personer omkom i kollisjonen mellom godsvognene og et av Sørlandsbanens ekspresstog.

## Verneobjekt
I «Nasjonal verneplan for kulturminner i jernbanen» er godshuset vernet, mens stasjonsbygningen og parken med minnestøtte over Ingeniør Johan Theodor Wæhre er midlertidig vernet inntil en ny vurdering er foretatt.

## Litteratur
*
* 
*

*

## Eksterne lenker

* Nasjonal verneplan for kulturminner i jernbanen. (Informasjon om Hjuksebø – side 6.)
*
Kim Iseki

**Kim Iseki** er et psevdonym for en ukjent norsk forfatter.

Iseki ga i 2006 ut romanen *En av de beste* på forlaget Fritt og vilt.

Utgivelsen av boken skapte debatt i og med at den ikke ble inkludert i bøker innkjøpt av Norsk kulturråd, selv om boken fikk gode anmeldelser i Dagbladet.

Anmeldelse i Dagbladet
Tveitan holdeplass

**Tveitan holdeplass** er en jernbaneholdeplass i Notodden kommune som ble åpnet i 1939, og som var betjent av Bratsbergbanen frem til 2004. Holdeplassen, som frem til 1940 het *Velta*, har aldri hatt fast betjening.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Tveitan holdeplass hos Norsk Jernbaneklubb
Ytre øre

**Det ytre øret** består av *[[aurikkel]]en* (selve øret), den ytre øregangen (latin *meatus acusticus externus*) og det ytre laget av trommehinnen (latin *membrana tympani*).

## Anatomi og fysiologi
**Aurikkelen** består av følgende deler:
* Øreflippen (latin *[[lobulus]]*)
* Øremuslingen (latin *[[concha auricularis]]*)
* Den ytre ørekrumningen (latin *[[Helix (øre)|helix]]*)
* Den indre ørekrumningen (latin *[[anti-helix]]*)
* Brusktapp foran øregangen (latin *[[tragus]]*)
* Brusktapp på nedre del av indre ørekrumning (latin *[[anti-tragus]]*)

**Den ytre øregangen** er normalt hårbekledd, og her produseres det ørevoks (latin *cerumen*) med antimikrobielle egenskaper. Den produseres innerst i gangen, og vandrer deretter utover.

**Trommehinnen** sørger for å danne en fysisk barriere mellom det ytre og mellomøret. I tillegg har den som funksjon å overføre lydbølgene fra den ytre øregangen til ørebenkjeden (øreknoklene) i mellomøret.

## Se også
* Ytre ørebetennelse
* Darwins tuberkel

## Eksterne lenker
*
Hillsborough

**Hillsborough** kan vise til:

*Hillsborough Stadium i Sheffield, hjemmebanen til Sheffield Wednesday og åsted for
**Hillsborough-tragedien
*Hillsborough, by på Carriacou på Grenada
*Hillsborough County i New Hampshire, et fylke i New Hampshire i USA
*Hillsborough County i Florida, et fylke i Florida i USA
*Hillsborough (Nord-Carolina), en by i Nord-Carolina i USA
*Hillsborough (New Hampshire), en by i New Hampshire i USA
*Hillsborough (California), en by i California i USA

## Se også
* Hillsboro
* Hillbrow, Johannesburg
Notodden nye stasjon

**Notodden nye stasjon** er en jernbanestasjon på Tinnosbanen i Notodden i Telemark. Den ble satt i drift fra 1919 da forbindelsen til Bratsbergbanen ble åpnet. Stasjonen var utstyrt med en tømmerterminal med fire lastespor. Stasjonen var bemannet med togekspeditør og det var en kafé der. I 2004 ble persontogtrafikken flyttet ned til Notodden skysstasjon (daværende Notodden kollektivterminal), men i perioden mellom 2015 og 2020 ble stasjonen igjen benyttet, inntil man fikk elektrifisert sporet til skysstasjonen.

Stasjonen var tegnet av Gudmund Hoel og var ferdig i 1917, to år før den ble tatt i bruk, og erstattet Notodden gamle stasjon som hadde vært endestasjon på Tinnosbanen siden den ble åpnet i 1909. Driften på Tinnosbanen opphørte i 1991, mens jernbanestrekningen sørfra ble forlenget 800 meter nærmere sentrum til Notodden kollektivterminal, som dermed erstattet Notodden nye stasjon i 2004.

Notodden nye stasjon er eneste bystasjon som er foreslått vernet av Jernbaneverket.

I slutten av juli 2011 ble stasjonsområdet rammet av flom med påfølgende ras. Både dreieskiven og vognhallen var svært nær å følge med rasmassene ut i båthavnen på nedsiden. Mye av den verneverdige infrastrukturen ble skadet eller ødelagt. Jernbaneverket lovet at området skulle bli bygget opp igjen. I juni 2012 var reparasjonsarbeidet fullført og stasjonen ble åpnet 9. juni 2012. Anledningen ble benyttet til å oppgradere signalanlegget.

10. august 2015 ble persontrafikken flyttet tilbake til Notodden nye stasjon fordi sporet til skysstasjonen ikke var elektrifisert.. 11. desember 2020 var siste togavgang fra stasjonen, mens det nyelektrifiserte sporet til skysstasjonen ble tatt i bruk fra 14. desember.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Øregang

**Øregangen** (latin *meatus acusticus externus*) er en del av det ytre øret. Den sørger for kommunikasjon mellom atmosfæren og trommehinnen, og er dermed viktig for hørselen.
Tinnegrend stoppested

**Tinnegrend stoppested** langs Bratsbergbanen i Notodden kommune ble opprettet i 1918, men ble i 1954 degradert til holdeplass, selv om det frem til 1962 var et lastespor på Tinnegrend. Siden 2004 stopper ikke lenger Bratsbergbanens tog ved Tinnegrend. Stasjonsbygget fra 1918 brant ned 1. juli 2012.

I løpet av 2024 og 2025 ble stasjonen ryddet for restene av de tidligere bygg og gjort om til lagringsplass for ulike materiell for infrastruktur.

Tinnegrend jernbanestasjon - no-nb digifoto 20160223 00281 NB MIT FNR 02071.jpg|Tinnegrend stasjon 
Plattform_Tinnegrend_stasjon,_juli_2024.jpg|Plattform Tinnegrend stasjon, juli 2024, sett mot Notodden
Tinnegrend_stasjon,_juli_2024.jpg|Tinnegrend stasjon, juli 2024, sett mot Hjuksebø


## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Tveitsund bru

**Tveitsund bru** er en veibro som krysser Nissers utløp til Nisserelva. Den er en del av riksvei 41 og ligger midt i tettstedet Treungen i Nissedal kommune i Telemark. Brua ble bygd i 1918 og overlevert 13. september 1919, den ble fredet som kulturminne i 1999. I 2013 ble største totalvekt redusert fra 56 til 50 tonn og største lengde på vogntog satt under 20 meter; noe som medfører at en del vogntog med tømmer ikke kan bruke strekningen. Broen er for smal til at kjøretøy kan møtes og den er lyseregulert.

Brua er 62,1 meter lang og er landets nest lengste steinhvelvbru med et spenn på 51 meter. Brua har en bredde på 5 meter, og kjørebanen er 4 meter. Brua karakteriseres som et stykke ingeniørkunst av høy klasse. Bruspennet er strukket til yttergrensen av det som er teknisk mulig. Brua er fredet for å være et synlig minne om utviklingen av kommunikasjon og veibygging, heter det i omtalen av dette kulturminnet på Riksantikvarens hjemmeside.

Før det kom bru ble strekningen betjent av ferje og det første initiativet til bro kom i 1839 da formannskapet søkte om midler. Da Treungenbanen ble påbegynt tidlig på 1900 med planlagt endestasjon på Sundsmoen på vestsiden av elven ba kommunestyret om at det måtte anlegges bro. Det var misnøye med endestasjonen på vestsiden fordi det ikke var bro over Nisserelva på stedet og bebyggelsen for det meste var på østsiden. I februar 1913 ba kommunestyret om å få brosaken opp på amtstinget. Broen skulle oppføres i hugget stein og sement, med 4 meter kjørebredde, 50 meter spenn og maksimalt hjultrykk på 2,5 tonn. Kostnadene ble anslått til 55.000 kroner i 1915. Mange fra bygda deltok på anleggsarbeidet blant annet med kjøring av stein som ble hentet i berget ovenfor Tveitsund gård.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Riksantikvaren: Fredning av Tveitsund bru ved Treungen, Nissedal kommune i Telemark (13. juli 1999)
* Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner (se avsnitt om Tveitsund bru)
Overdragelseslinje

Zenbuddhismen vedlikeholder opptegnelser av sine historiske lærere som, ifølge denne skolens tradisjonelle historie, har ført dharma fra generasjon til generasjon i en ubrutt linje siden Buddhas tid. Denne vertikale linjen er en **overdragelseslinje** av forgjengere som utgjør en validering av zen-erfaringen til dagens generasjon av lærere. 

Ordet *overdragelseslinje* forekommer også i andre buddhist-tradisjoner; for eksempel inkluderer kravene for ordinering som en bhikkhu (munk) tilstedeværelse av minst fem andre bhikkuer, av hvilke én må være en fullt ordinert preseptor, og en annen en acharya (lærer). Slik dannes en monastisk overdragelseslinje som når bakover helt til Buddha. Vajrayana-buddhisme legger også stor vekt på kontinuiteten til en læreretnings overdragelseslinje.

Handlingen der dharma føres over til en ny lærer, og med det forlenger overdragelseslinjen, refereres til som dharma-overføring.

Enkelte av lenkene i chan/zen overførings-kjeden har møtt alvorlig utfordring av historikere slik som Charles Yampolsky. Spesielt finnes det få eller ingen beviser som forbinder noen av de indiske lærerne før Bodhidharma spesifikt til zen-sekten. Dette til tross så er konseptet om overdragelseslinjer nyttig. Selv dersom en overdragelseslinje ikke lar seg verifisere hele veien tilbake til Buddhas tid, vil det å ha flere generasjoner med unektelig ubrutt dharma-overføring i det minste gi en viss validering av integriteten i erfaringen og læren som overføres langs den linjen.

For chan og zen-tradisjonene var den første patriarken i overdragelseslinjen etter Buddha Mahakasyapa. Deretter var det 26 andre etterfølgere i India før Bodhidharma reiste til Østen for å bringe dharma til Kina i det 5. århundre.

Seks generasjoner senere var Huineng den berømte sjette kinesiske patriarken (den 33. i linje fra Buddha) i det 7. århundre. Etter hvert som chan florerte i Kina var det mange grener av den overdragelseslinjen. Noen døde ut i tidens løp mens andre har eksistert ubrutt fram til vår tid.

Enkelte av disse linjene ble overført til Japan, og med dem ble zen-tradisjonen opprettet. Den kanskje mest berømte av disse overføringene til Japan var Dōgen som dro til Kina for opplæring i chan i det 13. århundre, og etter å ha mottatt dharma-overføringen i Caodong-skolen dro han tilbake til Japan og etablerte Sotoskolen. Linji-skolen ble også overført til Japan der den kom til å bli kjent som Rinzaiskolen.

## Eksterne lenker
* Skoler i zen-buddhisme &ndash; Zen Buddhism WWW Virtual Library
* Forgjengere til zen i Kina - de fem hus (.pdf)
* Skisse over Caodong- og Linji-overdragelseslinje til dagens chan-mester Sheng-yen
Olav Selvaag

**Jens Olav Walaas Selvaag** (født 17. desember 1912 på Lista, død 14. januar 2002 i Oslo) var norsk sivilingeniør og bygningsentreprenør. Han forenklet byggemetodene og bygde et stort antall rasjonelle og rimelige boliger, særlig i Oslo.

## Bakgrunn og arbeid
Olav Selvaag var utdannet som sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole (NTH) i Trondheim.

### Boligentreprenør
I 1936 ble Olav Selvaag ansatt i firmaet Ingeniør Fr. Ringnes Entreprenør som senere skiftet navn til Ringnes & Selvaag. Under krigen nektet Selvaag konsekvent å arbeide for tyskerne.

Ved krigens slutt i 1945 var Ringnes & Selvaag fortsatt et relativ lite entreprenørfirma. Krigen hadde medført en boligmangel på cirka 100&nbsp;000 boliger. Olav Selvaag hadde lenge stilt spørsmål ved datidens byggemåte og avisen *[[Morgenposten]]* provoserte i 1948 Olav Selvaag til å bevise sine nytenkende påstander. Det resulterte i «Ekeberghuset», prøvehuset på Ekeberg. Etter få år var Ringnes & Selvaag en av landets største boligentreprenører. I 1957 skiftet firmaet navn til A/S Selvaagbygg.

Selvaag bygde rekkehus og blokkbebyggelse spesielt i Oslo (blant annet på Veitvet, hvor han også bygget Veitvet skole og på Vestli), Bærum (blant annet Rykkinn) og Moss. Selvaag bygde også flere skoler og andre institusjoner som seriebygg etter paviljongprinsippet.

### Samfunnsengasjert
Selvaag engasjerte seg på en rekke områder i samfunnsdebatten, og kom med forslag til skattesystem, pensjoner og utbygging av telefonnettet. 

### Kulturperson
Selvaag startet i 1959 landets første åpne musikkskole på Veitvet, en skole som la grunnlaget for den kommunale musikkskolen. Den ble etter hvert til Østlandets Musikkonservatorium. Han kjøpte i 1993 en av tretten gjenværende bratsjer laget i Brescia av Gasparo da Salò (1590) for fire millioner kroner, til disposisjon av landets ledende bratsjist Lars Anders Tomter.

Boligfeltene til Selvaag ble utsmykket med skulpturer, og Selvaagbygg var ved siden av staten den største innkjøper av norsk skulptur. Over 500 skulpturer er plassert i boligmiljøer av Selvaags firmaer. 

Selvaag ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1958 og til kommandør 1983. I 1986 mottok han St. Hallvard-medaljen.

## Arven etter Olav Selvaag

Selvaagprisen (tidl. Olav Selvaags minnepris) er innstiftet til minne om Olav Selvaag. Den ble delt ut første gang i 2003 og deles ut på hans fødselsdag 17. desember.

I 2007 ble Olav Selvaags plass åpnet på Tjuvholmen i Oslo.
I 2009 ble Selvaagparken åpnet i sentrum av Vanse.

På hundreårsdagen for Olav Selvaags fødsel, den 17. desember 2012, ble han hedret med en egen skulptur. Denne står plassert på Olav Selvaags plass på Tjuvholmen i Oslo.

## Se også
* Selvaag

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*