Ska

**Ska** (jamaikansk patois/patwa: *skia*) er en musikksjanger som oppsto på Jamaica slutten av 1950-tallet og var forløperen til rocksteady og reggae. Den kombinerte elementer av karibisk mento og calypso med amerikansk jazz og rhythm and blues. Ska kjennetegnes av en vandrende basslinje, med utpreget rytmikk, ofte med framtredende ukonvensjonelle slag/beat. Ska har også et livlige og optimistiske tempo, preget av ukonvensjonelle gitarrytmer, framtredende hornseksjoner og smittende melodier. Ska er både dansemusikk og sosial protest. Tekstene ironiserer ofte rundt klasseskiller, rasediskriminering og kjønnsstereotypier.

Den ble utviklet på Jamaica på 1960-tallet da Stranger Cole, Prince Buster, Clement «Coxsone» Dodd og Duke Reid dannet lydsystemer for å spille amerikansk rhythm and blues og deretter begynte å spille inn sine egne sanger. Tidlig på 1960-tallet var ska den dominerende musikksjangeren på Jamaica og ble også populært blant britiske mods og mange skinheads.

Musikkhistorikere deler vanligvis utviklingshistorien til ska inn i tre perioder: den opprinnelige jamaicanske scenen på 1960-tallet; den to-tone ska-fornyelsen på slutten av 1970-tallet i Storbritannia, som fusjonerte jamaicanske ska-rytmer og -melodier med det raskere tempo og den hardere kanten av punkrock og dannet ska-punk; og tredjebølgen av ska, som involverte band fra en rekke land rundt om i verden, på slutten av 1980-tallet og 1990-tallet.

## Etymologi
Det finnes flere teorier om opprinnelsen til ordet ska. Den jamaicanske gitaristen Ernest Ranglin hevdet at begrepet ble laget av musikere for å referere til den skrapende gitarklimpringen «skat! skat! skat!». En annen forklaring er at under en innspilling i 1959 produsert av Coxsone Dodd, instruerte kontrabassist Cluett Johnson gitaristen Ranglin til å «spille som ska, ska, ska», selv om Ranglin har benektet dette og sagt «Clue kunne ikke fortelle meg hva jeg skulle spille!» En ytterligere teori er at det stammer fra Johnsons ord *skavoovie*, som han var kjent for å hilse på vennene sine med. Jackie Mittoo insisterte på at musikerne kalte rytmen *Staya Staya*, og at det var Byron Lee som introduserte begrepet «ska». Derrick Morgan sa: «Gitar og piano lager en ska-lyd, som *ska, ska*». *Online Etymology Dictionary* konstaterer bare at etymologien er ukjent.

## Historie
### Jamaicansk ska
Blant de opprinnelige jamaicanske ska-artistene var Desmond Dekker & The Aces, Prince Buster, The Skatalites, Toots and the Maytals og Peter Tosh, samt Bob Marley etter at han kom tilbake til Jamaica etter et USA-opphold i 1967. I løpet av 1960-årene ga ska opphav til rocksteady, en langsommere musikkform, som på sin side ble videreutviklet til den enda langsommere reggae.

Musikken var særlig populær i den jamaicanske subkulturen *[[Rude boy]]s*, som oppstod blant arbeidsløse ungdommer. De imiterte overklassen ved å kle seg i hvite skjorter, svarte dresser, slips og hatter. Sammen med ska og rocksteady spredte *Rude boy*-kulturen seg til Storbritannia, hvor den ble blandet med skinhead-bevegelsen.

Mange ska-låter er viet «Rudy» – prototypen av en *rude boy*. Eksempler er «A Message to You, Rudy» av The Specials og «Rudie Can't fail» av The Clash.

### Two tone-ska

Ska opplevde en oppblomstring i 1970- og 1980-årene, da det skjedde en gjensidig befruktning med punk og new wave i Storbritannia. Resultatet ble en enda raskere og røffere ska, en mer samfunnsengasjert punk, og for det tredje en ny stil, skapunken. 80-talls-skaen, også kalt *2Tone*-ska, er eksemplifisert ved Bad Manners, The Selecter og The Specials. Madness regnes også ofte til denne kategorien, selv om deres *nutty sound* også hentet inspirasjon fra mange andre steder.

Navnet *2Tone*-ska er avledet av skaens farger, svart og hvit. Dette henspiller både til *Rude boys* svart-hvite kleskode og til solidariteten mellom svarte og hvite. Det siste ga blant annet utslag i at mange ska-band var multietniske, men også i tekstene (jf. Madness' anti-apartheid-låt «Ghost Train»). I Storbritannia var ska fremfor alt populær blant tradisjonelle eller antirasistiske skinheads.

The Clash og No Doubt hører til punk-artistene som har vært sterkt påvirket av ska. I Norge har The Aller Værste! og The Monroes vært de mest fremtredende representantene for ska-(inspirert) musikk på denne tiden.

### Ska i dag
En tredje ska-bølge oppsto midt i 1990-årene og pågår fortsatt. Denne er kjennetegnet av en internasjonalisering, ved at det ble dannet ska-band, også i mange ikke-engelsktalende land.

I Norge finnes blant annet Hopalong AKA, Lame Ducks, No Torso, Ska Patrol, Skanksters og SKA-frika til denne bølgen. MT Hammed er et ska-band fra Oslo dannet tidlig i 1990-årene. Et annet ska-inspirert band er The Phantoms fra Oslo dannet i 1996.

## Referanser


## Litteratur
* Augustyn, Heather (2013): *Ska: The Rhythm of Liberation*. Lanham, Maryland: Scarecrow Press. .
* 
* Staple, Neville (2009): *Original Rude Boy*, Aurum Press. .

## Eksterne lenker
*