Ali ibn Abi Talib

**Ali bin Abi Talib** (arabisk: **علي بن أبي طالب** persisk: علی پسر ابو طالب) (født ca 600 i Mekka, død 28. januar 661 i Kufa), også kalt *Imam Ali* og *Amir al-Muminin* («Kommandør av de troende»), er en tidlig islamsk leder. Han betraktes av sunnimuslimene som Rashidun-kalifatets fjerde statssjef (eller kalif) og av sjiamuslimene som den første imam.  

## Liv og virke
Ifølge de fleste overleveringer ble Ali født inne i Kaba i Mekka, senere islams helligste sted. Hans far var Abu Talib ibn Abd al-Muttalib og hans mor var Fatima bint Asad. Ali ble tatt hånd om av profeten Muhammed, som selv vokste opp i Abu Talib ibn Abd al-Muttalibs hjem - profetens farbror (onkel).

Ali var profeten Muhammeds fetter, tilhørte Sahaba-gruppen av Muhammeds følgesvenner, og etter å ha giftet seg med hans datter Fatima Zahra, ble han også profetens svigersønn. Sammen med Fatima fikk Ali sønnene Hasan, Husain, og Muhsin, og to døtre, Zaynab og Umm Kulthum. Han fikk også andre barn senere av andre ekteskap etter at Fatima døde i ung alder. Ali ble myrdet i byen Kufa i 661, og det blir antatt at han er begravet i Najaf hvor en moské, Imam Ali-moskéen, ble oppført i hans minne.

## Alis posisjon i islam
Ali har en sentral rolle innenfor islam som kom til uttrykk både under profeten Muhammeds tid og etter hans død. Han var en av de første som trodde på profeten Muhammeds budskap og støttet han. Da profeten måtte flykte fra Mekka til Medina fordi Mekkas folk ville drepe profeten, oppholdt Ali seg i Muhammeds hus og sov i hans seng for å lure gruppen som kom for å drepe profeten om at han fortsatt var i huset. Da gruppen angrep, ble de overrasket av å finne Ali i huset, og i mellomtiden hadde profeten fått tid til å rømme. 

Alis gavmildhet og medfølelse for andre var eksemplarisk. Det blir blant annet berettet at han en gang ga almisse mens han ba. Ali var i bønn når en fattig man kom inn i moskeen, så Ali ga tegn til mannen at han kan ta ringen han hadde på sin finger. Denne hendelsen er berettet i Koranen i verset 5:56 som sier "Deres *waliyy* [mester] er ene og alene Allah og Hans Sendebud og de troende, de som holder bønn (regelmessig) og gir zakât [almisse] mens de bøyer seg (i bønn)." 

Dette verset blir brukt av sjiamuslimer til å argumentere for at Ali var Guds utvalgte leder av muslimene etter profeten da verset sier at de troendes *waliyy* [mester] er Allah, hans profet og de(n) som ga almisse mens de var i bønn - hvor sistnevnte er Ali. I en annen beretning kalt *hadith al-Ghadir* skal profeten Muhammed ha sagt: "Den jeg er *mawla* [mester] for, er Ali hans *mawla* [mester]." Dette skal profeten ha sagt i et sted kalt Ghadir-i Khum (derav navnet til beretningen) hvor profeten talte til flere tusen muslimer da de var på vei hjem etter å ha fullført pilegrimsreisen, den siste pilegrimsreisen profeten gjennomførte før han noen måneder senere døde. 

Profeten Muhammed skal også i flere anledninger ha sagt til Ali: "Du har en posisjon i forhold til meg som Haron (Aron) hadde til Moses, bortsett fra at det er ingen profet etter meg." Haron og Moses var begge profeter, ifølge islam (samt jødiske og kristne tradisjoner), og Haron fungerte som en stedfortreder for Moses i hans fravær. Sjiamuslimer tror at denne beretningen beviser at profeten sa at Ali er hans stedfortreder som hadde ansvar for å lede og veilede mennesker i profetens fravær, uten at dette skulle bety at Ali var en profet - han blir kalt en *imam* i sjia-islam for å vise til hans rolle som leder som fulgte budskapet som profeten Muhammed kom med. Disse beretningene eksisterer også i sunnimuslimske hadith-bøker, inkludert de to Sahih-bøkene, men blir gitt en annen betydning. Alle muslimer er uansett enige i Alis høye posisjon i islam som blant annet disse beretningene viser.

## Alis lederskap og skillet mellom sunni- og sjia-islam
Delingen av islam i sunni og sjia er en konsekvens av uenigheter om hvem som skulle lede den muslimske nasjonen etter profeten Muhammeds død. En gruppe som ble kalt *[[Sjia|Shī'at Ali'<nowiki/>]]* («Alis parti») mente at profeten Muhammed gjennom flere hendelser og beretninger før sin død hadde valgt Ali som sin stedfortreder og den som skulle lede i profetens fravær. Ali ble ikke den første kalif da majoriteten mente at det var opp til den muslimske nasjonen å velge etterfølgeren til profeten. Tre ledere styrte etter tur før muslimene ba Ali om å lede som den fjerde kalif etter profetens død.

Under Alis lederskap som kalif skrev han blant annet et viktig og historisk brev til en av hans guvernører, Malik al-Ashtar som var sendt som guvernør til Egypt, hvor Ali definerer viktige prinsipper i å lede. Han legger til grunn at en leder må behandle alle mennesker med respekt uavhengig av deres religion, som er spesielt viktig i multireligiøse samfunn som Egypt var da (og i dag). Ali skrev: "Mennesker er av to typer: enten dine brødre i religionen eller likeverdige i skapelsen." Ali oppfordret også om å behandle mennesker basert på deres handlinger og hva de yter, og ikke ut fra deres stillinger eller posisjoner. "Den høye stillingen til en mann bør ikke føre til at du behandler hans små handlinger som store, og den lave stillingen til en mann bør ikke føre til at du behandler hans store handlinger som små," skrev Ali i brevet. Han advarte også om å være partisk og favorisere folk basert på deres relasjon til deg som leder, fordi slik atferd vil være urettferdig.  

Boken *[[Den åndfulle vei]]* (*Nahj al-balagha*)  er en samling av Alis taler, brev og visdomsord, samlet av al-Sharif al-Radi, og først utgitt i år 1010. Alis brev til Malik al-Ashtar er brev nummer 53 i boken.

Ifølge islamsk tradisjon står profeten Muhammed og imam Ali sammen ved elven Al-Kawthar i paradiset. Profeten skal fylle vannbeholderen og gi den videre til imam Ali, siden det er Ali som gir vannet til Paradisets folk. Ingen slipper inn i paradiset uten å passere og få vann fra Al-Kawthar-elven.

## Referanser