Henry Molaison

**Henry Gustav Molaison**, best kjent under pseudonymet **HM**, (1926–2008) er et av de mest omtalte enkeltkasus i nevropsykologiens historie. Studiene av tilfellet HM har gitt betydelige kunnskaper om det nevrobiologiske grunnlaget for hukommelse.

## Historie

HM hadde intraktabel epilepsi siden barndommen.  I 1953 ble han operert for epilepsi av nevrokirurgen William Scoville. HM hadde epilepsi som så ut til å utgå fra begge tinninglapper og derfor valgte Scowille å gjøre reseksjon av begge tinninglapper. Mediale tinninglapper ble fjernet på begge sider. Man fjernet begge hippocampi, gyrus parahippocampalis og amygdala og hele enthorinale cortex ble ødelagt. 

Inngrepet var vellykket med hensyn til å stoppe epilepsien, men det viste seg raskt at HM hadde fått en alvorlig anterograd amnesi, til tross for at korttidsminnet og evnen til ferdighetslæring (eksempelvis evnen til læring av nye motoriske ferdigheter)var bevart. Etter operasjonen var han helt ute av stand til å lagre minneinntrykk for nye hendelser. Han hadde også en moderat retrograd amnesi med et gradert hukommelsestap hvor minnet for gamle hendelser var relativt bedre bevart enn minnet for hendelser nærmere operasjonstidspunktet.

HM var etter operasjonen ikke i stand til å klare seg selvstendig og han døde på et pleiehjem i Connecticut. Hans amnesitilstand forble uendret til han døde. Han ble beskrevet som en vennlig og omgjengelig person, som interessert medvirket i utallige undersøkelser. Hans skjebne var tragisk, men kunnskapene som ble vunnet av forskningen som HM medvirket til har vært av stor verdi for forståelsen av normale hukommelsesprosesser så vel som forståelsen av hukommelsens patologi.

## Bidrag til hukommelsesforskningen.
HM’s tilfelle var spesielt egnet for forskning siden skaden hans var forårsaket av et presist avgrenset og kontrollert kirurgisk inngrep.  

Siden HM ikke hadde vist noen hukommelsesforstyrrelse før operasjonen, kunne man slutte at hans manglende evne til å lagre semantiske og episodiske langtidsminner var forårsaket av den bilaterale reseksjonen av mediale tinninglapper.  Senere forskning  har bekreftet og utdypet betydningen av tinninglappenes mediale strukturer for episodisk og semantisk hukommelse.  Studiene av HM har også vist at korttidsminne og evne til ferdighetslæring ikke er avhengig av tinninglappenes bidrag, men måtte representeres av separate prosesser i hjernen lokalisert utenfor tinninglappene. HM’s bevarte evne til å lære seg nye ferdigheter viste at langtidsminnet ikke kan forstås som en enhetlig prosess, og at deklarativt minne og nondeklarativt minne må forstås som separate prosesser som er lokalisert i andre strukturer i hjernen. HM’s graderte retrograde amnesi viser også betydningen av strukturene i  den mediale tinninglapp for ”oppfrisking” og vedlikehold av minneinntrykk, en prosess som betegnes som konsolidering. Hans gode minne for begivenheter lenge før operasjonen, viste at godt etablerte minneinntrykk ikke ble lagret i den mediale tinninglappen, men at disse strukturene var avgjørende viktige for etablering og konsolidering av nye minneinntrykk.

## Betydning for epilepsikirurgi
Tilfellet HM har vist at reseksjon av begge mediale tinninglapper vil medfører katastrofale konsekvenser i form av alvorlig anterograd amnesi og ytterligere eksperimentering med bilateral reseksjon av tinninglappene var derfor utelukket. Imidlertid kan den ene sidens mediale tinninglapp fjernes uten alvorlige følger for hukommelsen, dersom den gjenstående temporallapp er frisk. Ved moderne epilepsikirurgi vil man med hjelp av høyoppløste MR-bilder, nevropsykologisk undersøkelse, herunder Wada-test, best mulig forsikre seg om at tinninglappen på den siden som skal spares er intakt og at den kan forestå lagring av hukommelsesinntrykk alene.

## Referanser