Johann Friedrich Agricola

**Johann Friedrich Agricola** (født 4. januar 1720 i Dobitschen ved Altenburg i Thüringen, død 2. desember 1774 i Berlin) var en tysk musiker, komponist og musikkskribent.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Johann Friedrichs far, Johann Christoph Agricola, var  *[[Fyrstedømmet Altenburg|Fürstlich Altenburgischer]] und Freiherrlicher [[Bachofen von Echt|Bachofenischer]] Kammeragent und Gerichtsdirektor* i Dobitschen, og selv en begavet klaver- og orgelspiller. Moren, Maria Magdalena, *geb.* Manken., var en nær slektning av Georg Friedrich Händel. 

Grunnleggende musikkutdanning fikk Agricola av skolemesteren Johann Paul Martini i Dobitschen mellom 1725 og 1738. Senere studerte han rettsvitenskap, i Leipzig (1738–41); der traff han og ble elev av Johann Sebastian Bach. Sammen med Bachs sønn Carl Philipp Emanuel skrev Agricola en omfattende nekrolog over J. S. Bach.

### Karriere
Han  ble kapellmester ved operaen i Berlin i 1759 etter Carl Heinrich Graun.  Hans renommé hviler hovedsakelig på hans teoretiske og kritiske skrifter om musikalske emner.  

Agricola var gift med den betydelige sangerinne Benedetta Emilia Molteni, som var operasopran.  De giftet seg i strid med kongens forbud mot at hoffets absatte inngikk ekteskap med hberandre. Som straff for denne forseelse reduserte kongen  Moltenis og Agricolas kombinerte lønn til et salær for én, til 1.000 *[[thaler]]* (Bare Agricolas årslønn hadde før dette vært på 1.500 *thaler*). 

Johann Friedrich Agricola skrev selv hovedsakelig vokale verk, som oratorier, kantater, lieder, koralpreludier, forskjellige klaverstykker og italienske operaer. Her dreier det seg både om kirkemusikk og andre musikkformer. Komposisjonene viser en tydelig innflytelse fra Johann Adolf Hasse og Carl Heinrich Graun, og Agricola gjorde seg i større grad bemerket som organist og musikkteoretiker enn som komponist. Hans hovedverk er *Anleitung zur Singekunst* (på italiensk: *Opinioni de’ cantori antichi, e moderni o sieno osservazioni sopra il canto figurato*), Berlin 1757, en bearbeidelse av Pier Francesco Tosis *Osservazioni sopra il canto fermo*.

Agricola døde i Berlin i en alder av 54 år.

## Scenemusikk

* *Il filosofo convinto in amore*, Divertissement. Uroppført høsten 1750 Potsdam
* *La ricamatrice divenuta dama*, Intermezzo (1. november 1751 Potsdam)
* *Il re pastore*, Opera i tre akter. Libretto: Leopoldo de Villati. Uroppført 9. oktober 1752 Berlin, tapt
* *La citadella ingannata*, Opera. Uroppført 1752 Antwerpen
* *Cleofide*, Opera seria tre akter. Libretto: Pietro Metastasio *Alessandro nell’Indie*. Uroppført under karnevalet i Berlin 1754
* *La nobilità delusa*, Dramma giocoso, tre akter. Uroppført 1754 Charlottenburg
* *Il tempio d'amore*, Festa teatrale. Libretto: Giovanni Pietro Tagliazucchi, etter Friedrich II. Uroppført 30. september 1755 Charlottenburg, til prins Ferdinand von Preußen og prinsesse Anna Elisabeth von Schwedts bryllup
* *Psyche*, Opera i tre akter. Uroppført 1756 Berlin
* *Die Sendung des Heiligen Geistes*, Oratorium. Skrevet i 1757
* *Die Hirten bei der Krippe zu Bethlehem*, Oratorium. Sammen med Johann Joachim Quantz. Libretto: Karl Wilhelm Ramler. Uroppført 25. desember 1757 Berlin
* *Die Auferstehung und Himmelfahrt Jesu*, Oratorium. Libretto: Karl Wilhelm Ramler. 25. desember 1757 Berlin
* *L'ippocondriaco overo L'uomo fantastico*, Intermezzo i tre deler. Uroppført 1763 Charlottenburg
* *Achille in Sciro*, Opera seria i tre akter. Libretto: Pietro Metastasio. Uroppført 16. september 1765 Berlin, til  «Prinzen von Preußen» [senere kong Friedrich Wilhelm II., 1786–1797] og prinsesse Elisabeth von Braunschweigs bryllup
* *Semiramis*, skuespill i tre akter av Voltaire. Uroppført 11. juni 1767 Hamburg, tapt
* *Amor e Psiche*, Opera seria i tre akter. Libretto: Antonio Landi. Uroppført 5. oktober 1767 Berlin, bryllupsmusikk, tapt
* *Oreste e Pilade* Opera seria i tre akter. Libretto: Antonio Landi. Uroppført 24. mars 1772 Berlin. Revidert oppsetning  *I Greci in Tauri*: mars 1772 Potsdam

## Litteratur
* 
* 
* «Johann Friedrich», *Meyers Konversationslexikon, 4. opplag, band 1, *Verlag des Bibliographischen Instituts'', Leipzig/ Wien 1885–1892, s. 203.

## Referanser


## Eksterne lenker

* 
* 
* 
*