Tao

:*[[Dao (Yongzhou)|Dao]] er også et fylke i provinsen [[Hunan]] i [[Kina]].*

**Tao** (Wade-Giles) eller **Dào** (pinyin; tradisjonell kinesisk og forenklet kinesisk: **道**, IFA: 	[tâu], amerikansk engelsk: /ˌdaʊ, britisk-engelsk: /ˌtaʊ, ) er et gammelt kinesisk ord som betyr  *«vei*», *«sti»* eller *«rute»*. Det er også blitt løselig oversatt med «prinsipp», «doktrine» og «holistisk trossystem». Begrepet spiller en sentral rolle i østasiatisk filosofi og østasiatiske religioner.

Dào er den naturlige orden i universet som vår menneskelige intuisjon må oppfatte for å erkjenne potensialet for individuell visdom. Denne intuitive kunnskap om «livet» kan ikke bli fattet som et konsept; det er kjent gjennom den aktuelle levende erfaring av ens hverdagslige vesen.

Som filosofisk begrep betyr det «**veien**». I *[[Daodejing]]* forklares det at Dào ikke er et «navn» på en «ting», men den underliggende naturlige orden i universet. Dens ultimate essens er vanskelig å avgrense fordi den er ikke-konseptuell. Likevel er den levende tilstede i vårt vesen. I taoismens kontekst er Dào universets usigelige prosess, som verken skal eller lar seg beskrive med ord. Dào er «det evig navnløse» (*Daodejing*-32) og skal skilles fra de utallige «navngitte» ting som betraktes som dets manifestasjoner. Det er livets virkelighet før dens beskrivelser av den.

Innen konfutsianismen har ordet en lignende, men ikke helt identisk innholdsbestemmelse.

## Lingvistiske betraktninger
### Navneformer
Dào er et gammelt kinesisk ord med mange skrivemåter. Den amerikansk engelske navneformen er /ˌdaʊ, og på britisk-engelsk er den /ˌtaʊ.

I Wade-Giles – romaniserings-systemet til Thomas Wade (1818–1895) som ble skapt på midten av 1800-tallet, og som fant sin endelige form i den engelsk-kinesiske ordbok som ble utgitt av Herbert Giles (1845–1935) i 1892 – brukes navneformen **Tao**. I den første oversettelsen av *Daodejing* til et vestlig språk (fransk) fra 1842 brukes navneformen *Tao*, og så sent som i en engelsk oversettelse fra 1998 brukes også benevnelsen *Tao*. *Daodejing*, «boken om Dào og dens dyd», ble derfor kalt *Tao-Te Ching*.

Wade-Giles ble lenge også brukt i Kina. Den 12. februar 1956 ble det første utkastet lagt frem for transkripsjonsformen hanyu pinyin. Den 11. februar 1958 ble den offisielt tatt i bruk av Folkerepublikken Kina, og introdusert i grunnskolene. I 1982 ble pinyin anerkjent av den internasjonale standardiseringsorganisasjonen (ISO) og har dermed blitt tatt i bruk av resten av verden. Pinyin har derfor stort sett erstattet både Wade-Giles og EFEO-transkripsjon av kinesisk. På pinyin brukes navneformen *dào*.

Wiktionary inneholder følgende tabell over ordet på ulike språk i Kina, såvel som i Korea, Japan og Vietnam (sino-xeniske ordforråd):

### Uttale

I moderne standard kinesisk er uttalen av *dao* (道) tonalt differensiert mellom 4. fallende tone *dào* («vei», «sti») og 3. fallende tone *dǎo* (導) som betyr «guide» eller «lede».

Begge disse navneformer har også den sjeldne uttale *dāo* (1. nivå) i det regionale uttrykket *shénshendāodāo* (神神道道), som betyr «merkelig» eller «bissart». Denne reduplikasjonen av *shén* (神), som betyr «ånd» eller «gud», og *dao* opptrer i talen i det nordøstlige Kina (Dongbei).

I middelalderkinesisk (600-900 e.Kr) var tonenavn-kategoriene henholdsvis *qùshēng* (去聲) eller en «avgående tone» for 道 og *shǎngshēng* (上聲) eller en «stigende tone» for 導. Innenfor historisk lingvistikk er «vei» (道) og «guide» (導) blitt rekonstruert som *d'âu-* og *d'âu:* (Bernhard Karlgren), *dau* og *dau*, *daw<sup>'</sup>* og *daw<sup>h</sup>*, *dawX* og *daws* (William H. Baxter), og *dâu*B og *dâu*C.

I gammelkinesisk (1300-tallet f.Kr frem til 221 f.Kr.) er rekonstruksjoner for «vei» og «guide» henholdsvis **d'ôg* (Karlgren), **dəw* (Zhou), **dəgwx* og **dəgwh*, **luʔ*, og **lûʔ* og **lûh*.

### Skrifttegn

*Dào* er skrevet med det kinesiske tegnet 道 i både tradisjonell kinesisk og forenklet kinesisk. Det er eksempel på den mest vanlige typen kinesiske tegn, som består av en kombinasjon av «radikal-fonetiske» og «fono-semantiske» tegn. Disse kombinerer en radikal (som gir semantisk informasjon) med et fonetisk tegn (som antyder gammel uttale).

Tegnet 道 er en kombinasjon av tegnet for *chuò* (辶 eller 辵) – radikalen «å gå» – med det fonetiske tegnet for *shǒu* (首) eller «hode». *Dào* kombinerer også det fonetiske element i *dǎo* (導) – «veilede», med radikalen 寸, «tommel», «hand» – og *dào* (檤), som er «navn på et tre» (med radikalen *mù* (木),  «tre»).

Den tradisjonelle fortolkning av tegnet 道, som går tilbake til ordboken *[[Shuowen jiezi|Shuōwén jiězì]]* fra 121 e.Kr., var det sjeldne sammensatte ideogrammet *huìyì* (會意). Kombinasjonen av *chuò* (辶), «å gå», med *shǒu* (首), «hode», betyr «et hode som går» eller «å lede veien».

Det grafiske kjennetegnet for *dào* (道) viser dens eldste nominelle betydning som «vei» og den senere verbale betydningen «å si». Dette står også i kontrast til *dǎo* (導), «å lede veien», «å veilede». Det forenklede tegnet 导 for *dào* bruker *sì* (巳), «den 6. av de 12 jordiske inndelinger» som erstatning for *dào* (道).

De eldste skrevne former for *dào* er tegn på bronseskrift og seglskrift fra Zhou-dynastiet (1046–246 f.Kr.). Disse tegnene avbilder *shǒu* (首), «hode», som et element med hår over et ansikt. Enkelte varianter veksler mellom radikalen *chuò* (辵), «å gå», «å gjøre fremskritt», og radikalen *xíng* (行), «å gå», «vei». Den opprinnelige avbilding av «korsvei» er avbildet i bronseskrift og seglskrift som «to» (彳, *chì*) «fotavtrykk» (亍, *chù*).

Bronseskrift for *dào* (道) inkluderer også et element av *shǒu* (手), «hånd» eller *cùn* (寸), «tommel»/«hånd». Dette opptrer også i  *dǎo* (導), «å lede». Språkforskeren Peter A. Boodberg (1903–1972) forklarer:

De ovennevnte sitatene fra Analektene av Konfucius (hvor *dao* betyr «å veilede») er: 

  «Mesteren sa: "Under veiledning (導) av en tilstand med tusen vogner, gå til dine plikter med ærbødighet og vær troverdig i det du sier".» (1.5) 
  «Mesteren sa: "Veiled dem (導) ved edikter, hold dem i tråd med straffer, og vanlige folk vil holde seg unna problemer, og vil ikke ha noen følelse av skam"» (2.8).

### Mening
Ordet *dao* (道) har mange betydninger. Den kinesiske ordboken *[[Hanyu da zidian]]* (漢語大字典) definerer 39 forskjellige meninger av *dào* (道) «vei»/«sti» og 6 meninger av *dǎo* (導) «veilede»/«lede».

Den kinesisk-engelske ordboken til John DeFrancis (1911–2009) gir 12 betydninger for *dào* (道), tre for *dǎo* (導) og en for *dāo* (道) i et idiomatisk uttrykk. Merk at klammeparentes tydeliggjør forkortelser og ellipser markerer utelatte utsagn:

**<sup>2</sup>dào**  N. &#91;substantiv&#93; vei; sti ◆M. &#91;nominelle måleord&#93; ① (for elver/emner/etc.) ② (for et (mat)kurs; en stripe (av lys); etc.) ◆V. &#91;verb&#93; ① si; snakke; uttrykke (introdusere direkte sitat, en ny stil) … ② tenke; anta ◆B.F. &#91;bundet form, bundet morfem&#93; ① kanal ② vei; begrunnelse; prinsipp ③ doktrine ④ Taoisme ⑤ linje ⑥〈hist.〉 &#91;historisk&#93; ⑦ distrikt; kretskanal; passasje; røt ⑧ si (høflige ord) … Se også *<sup>4</sup>dǎo*, *<sup>4</sup>dāo*

**<sup>4</sup>dǎo**  B.F. &#91;bundet form] ① guide; lede … ② overføre; oppførsel … ③ instruere; dirigere …
**<sup>4</sup>dāo**  in *shénshendāodāo* …  R.F. &#91;reduplisert form&#93; 〈topo.〉&#91;ikke-Mandarin form&#93; merkelig; fantastisk; bisart 

### Etymologi
Den etymologiske opprinnelsen til ordet *dào*, avhenger av dens gammelkinesiske uttale, som språkforskere foreløpig har rekonstruert som **d'ôg*, **dəgwx*, **dəw*, **luʔ* og **lûʔ*.

Boodberg merket seg at ideogrammet for *shǒu* (首), «hode», i tegnet *dào* (道). Han mente at det ikke bare er fonetisk, men «etymonisk», analogt med det engelske *to head* som betyr «å lede» og «å vende i en bestemt retning», *ahead* (fremover/foran) og *headway* (fremskritt):

Paronomastisk [grunnet i et ordspill], er *tào* likestilt med dets homonym (蹈) *tǎo* 

Sinologen Victor H. Mair (f. 1943) har foreslått en urindoeuropeisk etymologi for *dào* (道), som støttes av tallrike kognater i indoeuropeiske språk, og semantisk lik arabiske og hebraiske ord:

Den arkaiske uttalen av Tao høres omtrentlig ut som *drog* eller *dorg*. Dette knytter den til den urindoeuropeiske roten  *drogh* (å løpe med) og indoeuropeisk *dhorg* (vei, bevegelse). Beslektede ord på noen få moderne indoeuropeiske språk er russisk *doroga* (vei), polsk *droga* (vei), tsjekkisk *dráha* (vei, spor), serbo-kroatisk *draga* (vei gjennom en dal) og norsk dialekt *drog* (sti etter dyr; dal). …. De nærmeste kognatene til Tao (*drog*) på sanskrit (gammelindisk) er *dhrajas* (kurs, bevegelse) og *dhraj* (kurs). De mest beslektede engelske ordene er «track» og «trek», mens «trail» og «tract» er avledet av andre kognater i indoeuropeiske røtter. Å følge veien er derfor som å delta i en kosmisk vandring (*trek*). Endog mer uventet enn de prektige indoeuropeiske røttene for Tao (*drog*), er den hebraiske roten *d-r-g* for det samme ordet, og arabisk *t-r-q*, som gir ord som betyr «vandring, sti, vei, måte å gjøre ting på» og som er viktig i en islamsk filosofisk kontekst.

Axel Schuessler's etymologiske ordbok presenterer to muligheter for den tonale morfologien til *dào* (道): (1) «vei, sti, metode» B C 6* og på Hokkien blir det uttalt *to7*. På japansk uttales det *dō*, *tō* eller *michi*, på koreansk *do* eller *to*, og på vietnamesisk *đạo*, *dạo* eller *nhạo* (se forøvrig tabellen ovenfor i avsnittet «navneformer»).

I *Oxford English Dictionary* finner man tre betydninger av ordet *tao*/*dao*:
<blockquote>*'1. a.** I Taoismen, en absolutt entitet som er kilden til universet; veien på hvilken denne absolutte entitet fungerer.<br />
**1. b.** = ''Taoisme'', ''taoist''<br />
**2.*' I konfucianismen og i en utvidet bruk, veien som skal følges, den korrekte adferd; doktrine eller metode.</blockquote>

Den tidligst nedtegnede bruken av ulike navneformer av ordet er *Tao* (1736), *Tau* (1747), *Taou* (1831) og *Dao* (1971).

Derivativet *dàoshì* (道士), «Daoistisk prest»), ble brukt av de [[jesuitter|jesuittiske]] misjonærene i Kina [[Matteo Ricci]] (1552–1610) og [[Nicolas Trigault]] (1577–1628) i deres verk *De Christiana expeditione apud Sinas*. Ordet er gjengitt som *Tausu* i den originale latinske utgaven fra 1615 (*sectarii quidam Tausu vocant''). En tidlig engelsk oversettelse ble publisert av Samuel Purchas i 1625 (i oversettelsen heter det: «... Lauzu ... etterlot seg ingen bøker om sine meninger, og synes heller ikke å ha hatt som intensjon å skape noen ny sekt, men visse sekterikere, kalt Tausa, gjorde han til overhode i deres sekt etter hans død...»).

## Se også
* Laozi
* Tao Te Ching
* Taoisme

## Referanser




## Kilder
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*