Frihetsklokken i Berlin

**Frihetsklokken** (ty. *Freiheitsglocke*) i Berlin har siden  1950 hengt i tårnet i Schöneberger Rathaus, som var rådhus i Vest-Berlin. Det er Berlins største profane klokke, og symboliserer kampen for frihet og mot kommunistisk diktatur i Europa. 

Ideen til frihetsklokken stammet fra USA, hvor Nasjonalkomitéen for et fritt Europa var blitt grunnlagt i 1949. Komitéen grunnla bl.a. den antikommunistiske kringkasteren Radio Free Europe i München, for å spre det demokratiske budskapet i den sovjetokkuperte delen av Europa. Samtidig tok general Lucius D. Clay, senere kjent som Berlin-luftbroens far, initiativ til en innsamling i USA for å gi en stor klokke til Berlins innbyggere, etter forbilde av den amerikanske Liberty Bell. Komitéen organiserte kampanjen *Crusade for Freedom*, som ble offisielt åpnet på Labor Day i 1950 av Dwight D. Eisenhower. Kampanjen gav vanlige amerikanere en mulighet til å ta personlig del i en demonstrasjon av «den frie verdens fasthet i motstanden mot kommunistisk aggresjon».

Frihetsklokken veier 10,206 tonn og ble støpt av det engelske selskapet Gillett & Johnston i Croydon ved London. Klokken har innskriften «*That this world under God shall have a new birth of freedom*». Den ankom først USA for en *[[ticker-tape parade]]* i New York City. Klokken besøkte 21 amerikanske byer og innbyggere i hele USA ble oppfordret til å skrive under på frihetserklæringen.

Etter kampanjen i USA ble klokken sendt til sitt bestemmelsessted i Berlin. 20. oktober 1950 ble den skipet inn til Bremerhaven og dagen etter hengt opp i Schöneberg-rådhuset. 24. oktober, på FN-dagen, ringte man med klokken første gang. Mer enn 400&nbsp;000 berlinere, av dem 100&nbsp;000 som hadde risikert å krysse grensen fra Øst-Berlin, fylte plassen foran rådhuset (nå John-F.-Kennedy-Platz) for å få med seg innvielsesseremonien. General Clay holdt en tale og trykket på knappen som startet ringingen. Klokkens dype toner kunne høres inn i Øst-Berlin og DDR. Sozialistische Einheitspartei Deutschlands, kommunistpartiet i DDR, fordømte klokkeringingen og politbyråmedlem Hans Jendretsky advarte: «Dødsklokkens rep vil bli et galgerep for alle som ringer den».

Det har siden 1950 blitt ringt med klokken hver søndag kl. 11.58. Klokkeringingen ble overført av RIAS (amerikansk radio i Berlin) frem til RIAS ble nedlagt i 1993. Siden da har Deutschlandradio Kultur overført ringingen.

Ringingen er ment som en påminnelse om at frihet ikke kan tas for gitt, og må forsvares. Ringingen blir i radioen fulgt av frihetserklæringen, som blir lest av kjente teaterskuespillere:

Det har også blitt ringt med klokken ved spesielle hendelser; bl.a. gjelder dette minnehøytideligheten for ofrene for folkeoppstanden 17. juni som fant sted 23. juni 1953, til minne om ofrene for oppstanden i Ungarn i 1956 samt 16. august 1961 i forbindelse med byggingen av Berlinmuren. 3. oktober 1990 ringte klokken Tysklands gjenforening inn. 11. september 2001 ble det ringt med klokken i 7 minutter til minne om ofrene for terrorangrepene mot USA og tusenvis av berlinere begav seg til John-F.-Kennedy-Platz foran rådhuset for å minnes ofrene.

Mellom 1951 og 1953 utkom tre frimerkeserier fra Deutsche Post Berlin med motiver fra klokken. Det utkom også frimerker med dette motivet i forbindelse med presidentvalget i 1954 og hjelpearbeidet for de flomrammede i 1956.

En utstilling i rådhustårnet dokumenterer ideen og frihetsklokkens vei. Her oppbevares også 16 millioner underskrifter fra amerikanske statsborgere på frihetserklæringen.

## Eksterne lenker
* Frihetsklokken i 1950