open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mathilde av Belgia

**Mathilde av Belgia** (Mathilde Marie Christine Ghislaine, født 1973) er dronning av Belgia. Hun er gift med Belgias konge, Philippe. 

Hun ble født som Mathilde d'Udekem d'Acoz, med den nederlandske tittelen jonkvrouw. Mathilde er datter av jonkheer Patrick d'Udekem d'Acoz, som ble opphøyet til greve som følge av datterens ekteskap, og av grevinne Anna Maria Komorowska. Hun er av belgisk og polsk avstamming.

Den 4. desember 1999 giftet hun seg med Philippe. Sammen har de fire barn, prinsesse Elisabeth, prins Gabriel, prins Emmanuel og prinsesse Eléonore.

Hun ble i 2003 tildelt storkors av St. Olavs Orden.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Godsetunionen

**GodsetUnionen** er Strømsgodsets uavhengige supporterforening.

Foreningen hadde stiftelsesmøte på SIF-Huset 1. februar og ble offisielt stiftet 10. februar 1997 av medlemmer fra de to tidligere supporterklubbene til Strømsgodset &ndash; *Fugleberget (S.U.S.)* og *Strømsgodset Supporterklubb*. 

Hensikten med dette var å heve standarden på supportermiljøet i Drammen, og lage en stor union av de to mindre supporterklubbene. 

I 2006 ligger medlemstallet på cirka  medlemmer, men det er ventet ytterligere oppsving i 2006 etter at en investorgruppe med Atle Kittelsen i spissen har gått inn med frisk kapital i Strømsgodset.

## Tifo
*GodsetUnionen* har også sin egen Tifo-gruppe. Tifo-show er en stadig voksende aktivitet hos norske fotballsupportere. I *GodsetUnionen* ønsker man å arrangere TIFO-show av ulik art &ndash; til hver eneste hjemmekamp. Tifo-gruppa har også sin egen nettside.

## Eksterne lenker

* GodsetUnionens hjemmesider
* GodsetUnionen Tifo
* Den Blå Armé
Wakefield

**Wakefield** er en by i West Yorkshire i England. Den ligger ved elven Calder, sør for Leeds, og ved den østlige utkanten av fjellkjeden Penninene. Den inngår i den enhetlige myndigheten City of Wakefield. Ved folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 99 251 innbyggere.

I middelalderen fikk Wakefield kallenavnet «Merrie City» og i 1538 beskrev oldtidsgranskeren John Leland den som «en meget livlig markedsby og passende stor; godt betjent av fisk og kjøtt fra havet og fra elvene... slik all mat er meget god og billig der.»

Byen var tidligere et sentrum for tekstilhandel, og området var fra den industrielle revolusjon dominert av kullgruvedrift. Under den store gruvearbeiderstreiken i 1984 var alle gruver i umiddelbar nærhet av byen stengt, men det var 18 gruver igjen i resten av distriktet, og byen var preget av mange demonstrasjoner til støtte for gruvearbeiderne.

Wakefieldkatedralen ble restaurert av sir George Gilbert Scott. Den har et spesielt kapell fra 1300-tallet, som er ett av bare fire i sitt slag som er bevart i England. Det er en rekke andre kulturelle attraksjoner i byen, blant annet Yorkshire Sculpture Park, Sandal Castle, National Coal Mining Museum for England, et stort kunstgalleri og et bymuseum (Wakefield Museum). I mai 2011 åpnet kunstmuseet The Hepworth Wakefield som er til minne om billedhoggeren Barbara Hepworth som ble født i Wakefield i 1903.

Området Westgate hadde tidligere det største antall puber plassert vegg-i-vegg i England, og Westgate Run er en berømt pub-til-pub-runde.

## Vennskapsbyer
Wakefield har følgende vennskapsbyer:

*  Alfeld, Tyskland
*  Belgorod, Russland
*  Castres, Frankrike
*  Castrop-Rauxel, Tyskland
*  Girona, Spania
*  Hénin-Beaumont, Frankrike
*  Herne, Tyskland
*  Konin, Polen

## Kjente personer fra Wakefield
* George Gissing, romanforfatter, født i Wakefield i 1857
* Barbara Hepworth, skulptør, født i Wakefield i 1903
* David Storey, romanforfatter og dramatiker, født i Wakefield i 1933. Hans roman *This Sporting Life* (1960) ble filmatisert med samme tittel i 1963 og filmatisert i stor grad i Wakefield.
* Kenneth Leighton, komponist, født i Wakefield i 1929.
* David Penney, fotballspiller, født i Wakefield i 1964.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* City of Wakefield Metropolitan District Council
*  Wakefield District Development Agency
*
Lars Hansen

**Lars Georg Hansen** (1869–1944) var en norsk forfatter fra Tromsø som ble kjent som «ishavsforfatteren». Han ga ut 18 bøker fra 1926 til 1944.

Lars Hansen vokste opp og bodde i Tromsø der han en periode også var lokalpolitiker for Venstre og Høyre, blikkenslager og reder. Fra 1922 til 1925 var han løsarbeider i USA. Han var gift med Ragna Zachariassen, datter av ishavsskipper Søren Zachariassen.

Temaer og motiv i bøkene hentet Hansen framfor alt fra ishavsfangst og livet blant kystbefolkningen i Troms og på Svalbard på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.  

Hansen er i stor grad glemt etter sin død på grunn av medlemskapet og engasjementet i Nasjonal Samling (NS), Quislings nasjonalistiske fascistparti, under andre verdenskrig. Hansen gjorde seg ikke nevneverdig politisk bemerket under krigen. To av bøkene hans kom ut på tysk i *Frontbuchhandelausgabe für die Wehrmacht*, bokutgivelser for tyske soldater 1939–1945. Dette var *Die weiße Hölle – Zwei Erzählungen* (debutboka *I Spitsbergens vold* fra 1926) og novellesamlinga *Im Schnee und Nordlicht* (*I sne og nordlys* fra 1936). 

Lars Hansen avgikk ved døden i 1944.

## Bibliografi
* 1944: *Odin klarte det*: roman 
* 1942: *Skarvereiret*
* 1940: *Hårde tider har vi døiet*
* 1940: *Pegasus på flukt*
* 1939: *Beitsaren: ishavsroman*
* 1938: *Storfossen*
* 1937: *På vivanke*
* 1936: *I sne og nordlys: noveller*
* 1935: *Keiserlosen*
* 1934: *De fem ishavsgaster*: roman
* 1933: *Kongen på Råsa*: roman
* 1932: *Bjørnar Bålk og hans slekt*
* 1931: *Håkjerringkjeften*: roman
* 1930: *Forbannelsen*
* 1929: *«Hvalrossen» av Tromsø*: roman
* 1928: *En havets sønn*: roman
* 1927: *Jens Sørskar*: roman 
* 1926: *I Spitsbergens vold*

## Referanser


## Litteratur
* Birkeland, B./Ugelvik Larsen, S.: Nazismen i norsk litteratur,1975, Nasjonalsosialister i norsk diktning, 1943

## Eksterne lenker
*  Lars Hansen i Store norske leksikon
*
Slang

**Slang** (uttale: «slang» eller «slæng») er en ikke-standardisert form for bruk av ord innenfor en gruppe mennesker med samme interesser og innenfor rammene av et ordinært språk (som norsk eller engelsk) og som typisk sett har et kortvarig liv. Slang er måter å snakke på hvor bestemte ord blir byttet ut med andre for å gi rasistiske, humoristiske, irrelevante eller annen effekter til ordet. 

Slang skjer når nye ord skapes som erstatning for gamle, som «ka han melle?» for hva gjør du, «kjei» for pike, og «sneip», «kårer» eller «sigg» for sigarett, og «wallah» for jeg lover eller «tør», som er slang for kul og disse slanguttrykkene går av og til inn i det ordinære språket når de blir vanlige utenfor den opprinnelige interne gruppen, som «kul» og «kjip»

Slang er ofte tilknyttet en bestemt gruppe, og kan benyttes for å signalisere tilhørighet, for eksempelvis brukte jazzmusikere på 1950-tallet en intern *[[sjargong]]* eller slang. På 1960-tallet brukte de som definerte seg som hippier en bestemt form for slang. 

Innenfor lingvistikken er en sosiolekt (fra «sosial dialekt») det språk som blir snakket av en sosial gruppe, en sosial klasse eller en subkultur.

## Opprinnelse
Ordet *slang* dukket opp i England rundt 1750 som en betegnelse på de yrkeskriminelles særspråk. Opprinnelsen av ordet stammer mest sannsynlig fra en forkortelse av *slanguage*, som igjen skal stamme fra *beggar's language* («tiggerspråket»). I norsk språk dukket ordet slang opp i andre halvdel av 1800-tallet.

## Se også
*Kebabnorsk
*Kronolekt
*Multietnolekt
*Sosiolekt
*Sjargong

## Eksterne lenker
* 
* Store norske leksikon: ''Slang''
Rolla

**Rolla** (nordsamisk: **) er ei øy i Ibestad kommune i Troms. Den har et areal på . Øya har to fjellområder med høyeste fjelltopp, Drangen, på 1022 moh. Mellom fjellområdene og mot nord finner en utallige vann for fiske og rekreasjon.

Det sentrale stedet på øya er Hamnvik, som også er kommunesenter. Ellers finner vi Nordrollnes og Sørrollnes, siste med fergeforbindelse med Harstad. I øst er Rolla knyttet til Andørja med Ibestadtunnelen.

Det er store kalkforekomster på Rolla.

## Referanser
Den første schlesiske krig

**Den første schlesiske krig** (1740–1742) var del av den østerrikske arvefølgekrig 1740–1748.  

## Forhistorie

Den første schlesiske krig begynte etter Karl VIs død, som i sin *[[pragmatiske sanksjon]]* hadde muliggjort sin datter Maria Theresias arvefølge.

Selv de fleste stater i Karl VIs levetid hadde anerkjent den pragmatiske sanksjon, ble den etter hans død i 1740 bestridt av Fredrik II av Preussen og Karl Albert av Bayern (den senere keiser Karl VII)

Karl Albert av Bayern gjorde krav på keisertronen og de fleste habsburgske landene, mens Fredrik II gjorde krav på Schlesien.

Fredrik II begrunnet sitt krav med Schwibus-traktaten av 1537s bestemmelse om at de schlesiske fyrstedømmene Liegnitz, Wohlau og Brieg etter Piastdynastiets utdøelse skulle tilfalle Brandenburg. Selv om Piastdynastiet utdøde 1675 hadde ingen forsøkt å gjøre traktaten gjeldende.

Det kom til et forbund mellom Preussen og Bayern, Frankrike, Sachsen, Kurköln, Spania, Sverige og Napoli. Disse maktene ønsket en svekkelse av det habsburgske riket.

Med Habsburg-riket sluttet på den annen side Storbritannia, Sardinia, Nederland og Russland forbund.

## Forløp

*1740 
**11. desember Fredrik II av Preussen fremsatte ovenfor Maria Theresia et ultimatium hvor han krevet avståelse av Schlesien til Preussen. Som motytelse ville han anerkjenne den *pragmatiske sanksjon* og støtte hennes mann Franz I Stefan av Lothringen ved keiservalget.
**13. desember Fredrik II rykket inn i Schlesien uten å vente på svar på ultimatum. Det ble knapt gjort motstand.
*1741 
** Fredrik II tilbød Maria Theresia et forbund mot å få hele Schlesien. Maria Theresia avviste dette.
** Fredrik II inngikk forbund mot Østerrike
**8. februar Glogau ble inntatt
**27. februar Fektninger ved Baumgarten
** 10. april Ved slaget ved Mollwitz seirer den prøyssiske armé under generalfeltmarskalk grev Kurt Christoph von Schwerin.
**Mai: Brieg beskytes
**22. juli Rothschloss angripes
**9. oktober Våpenstillstand inngås med Klein Schnellendorf-avtalen.

*1742
**16. februar Krigshandlinger ved Lesch
**17. mai Slaget ved Chotusitz
**28. mai Avtale om å inngå fred.
**11. juni Freden i Breslau. Preussen får Øvre Schlesien, Niederschlesien samt grevskapet Glatz. Opprinnelig regnet man med en deling der Østerrike hadde beholdt Oberschlesien, imidlertid beholdt Østerrike bare noen få byer mellom Troppau og Teschen som etterhvert ble kjent som Østerriksk Schlesien
De schlesiske kriger

**De schlesiske kriger** var tre kriger i årene fra 1740 til 1763. I disse kjempet Preussen mot Østerrike om herredømmet over Schlesien.

Den første schlesiske krig (1740–1742) og den annen schlesiske krig (1744–1745) var en del av den østerrikske arvefølgekrig.

Den tredje schlesiske krig (1756–1763) var en del av syvårskrigen.

## Eksterne lenker
* Die schlesischen Kriege Friedrich des Großen
Lomen kraftverk

**Lomen kraftverk** ligger i Vestre Slidre kommune i Innlandet fylke. Det er plassert i fjell.

Kraftverket ble satt i drift i 1983, og utnytter fallet på 308 m fra Øyangen til Slidrefjorden.

Det er installert en francisturbin på 54,5 MW.  Normal årsproduksjon er på 186 GWh.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Hafslund E-CO
Øyangen

**Øyangen** kan vise til:

*Øyangen (Vang) - en innsjø i Vang kommune i Oppland
*Øyangen (Slidre og Vang) – en innsjø i Vestre Slidre, Øystre Slidre og Vang kommuner i Oppland
*Øyangen (Øystre Slidre) – en innsjø i Øystre Slidre kommune i Oppland
*Øyangen (Nord-Fron) – en innsjø i Nord-Fron kommune i Oppland
*Øyangen  (Nordre Land) - en innsjø i Nordre Land kommune i Oppland
*Øyangen (Etnedal) – en innsjø i Etnedal kommune i Oppland
*Øyangen (Gran og Hurdal) – en innsjø i Gran kommune i Oppland og Hurdal kommune i Akershus
*Øyangen (Ringerike) – en innsjø i Ringerike kommune i Buskerud
*Øyangsvatnet – en innsjø i Agdenes kommune i Sør-Trøndelag
Fossheimfoss kraftverk

**Fossheimfoss kraftverk** er et lite elvekraftverk beliggende ved Røn i Vestre Slidre kommune i Innlandet fylke.

Det utnytter fallet på 7 m mellom Slidrefjorden og Strondafjorden.

Kraftverket ble satt i drift i 1994, og har en ytelse på 1,9 MW.  Årsproduksjon i et normalår er på rundt 11 GWh.

Aggregatet består av en kaplanturbin med kapasitet på 31 m³/s.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Hafslund E-CO
Den østerrikske arvefølgekrig

**Den østerrikske arvefølgekrig** (1740–1748) brøt ut etter Maria Theresias tronbestigelse, da flere tyske og europeiske fyrster ikke anerkjente hennes fars *[[pragmatiske sanksjon]]* som gjorde Maria Theresia til tronfølger i huset Habsburg da den saliske loven ikke godkjente kvinnelige tronfølgere. Mot Maria Theresia fremsatte fyrstene krav på de østerrikske arveland:

* Karl Albrecht av Bayern som etterkommer av Ferdinand Is eldste datter Elisabeth av Østerrike (1526–1545).
* Filip V av Spania som arving av den spanske linje av Habsburgerne.
* Friedrich August II av Sachsen som ektemann til Josef Is eldste datter
Storbritannia deltok på Østerrikes side.

## Krigshandlingene

Fredrik II av Preussen benyttet disse angrepene på Habsburgernes arverett og okkuperte 16. desember 1740 Schlesien (*[[de schlesiske kriger]]*). Med denne invasjonen utløste han den østerrikske arvefølgekrig. Kampene om Schlesien var de lengste og viktigste delen av denne krigen. 

Den første schlesiske krig i årene 1740-1742 første til freden i Breslau av 11. juni 1742, hvor Preussen får kontroll over store delen av Schlesien, og den andre schlesiske krig i årene 1744-1745 som endre med fredsslutning i Dresden 23, desember 1745 som ga Preussen full kontroll over Schlesien, mot at Preussen godkjente Maria Theresias ektemann Frans Stefan som keiser over Det tysk-romerske riket.

De øvrige stormaktene deltok i ulike tidsrom i krigen, blant annet i Italia under nesten hele krigen og det franske felttoget langs Donau i 1742. Videre var det kamper mellom engelske og franske styrker i Nord-Amerika (hvor krigen ble omtalt som Kong Georg-krigen og hvor britene erobret en fransk festning på Cape Breton) og India. 

Men de prøyssiske styrkene stod fram som særlig dyktige og med høy kvalitet, og skilte seg slik fra det øvrige soldatvesen hvor hærene ofte var en flokk mer eller mindre disiplinerte leiesoldater.

## Europeiske allianser

Bayern, Frankrike og Spania sluttet 1741 gjennom traktaten i Nymphenburg et forbund, som senere også Preussen, Sachsen, Sverige, Napoli, Kurpfalz og Kurköln tiltrådte. Med Østerrike var Storbritannia og Nederland, Frankrikes tradisjonelle fiender, allierte.

Fra 1741 var nesten samtlige europeiske makter involvert i krigen. De viktigste konfrontasjonene var krigene mellom Østerrike og den oppadstrebende makt Preussen. Deler av krigen ble også utkjempet av kolonimaktene Frankrike og Storbritannia i Nord-Amerika og India.

## Krigens følger

Arvefølgekrigen endte 18. oktober 1748 med en fredsslutning i Aachen (*[[Den andre fredstraktaten i Aachen]]*). Denne freden gjenopprettet i hovedsak situasjonen før krigen (*[[status quo ante bellum]]*) og fredsslutningene i Breslau og Dresden, slik at Schlesien ble underlagt Preussen og Maria Theresia ble akseptert på tronen i Wien.

Men avslutningen av krigen markerte også innledningen på den tyske rivaliseringen mellom Preussen og Østerrike, en rivalisering som etter hvert skulle nøre opp under tysk nasjonalisme og ønsket om å samle Tyskland til ett rike.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bisol

En **bisol** (latin, fra gresk, **parhelion**) eller **solhund** er et nokså vanlig atmosfærisk optisk fenomen, som opptrer når sollys reflekteres fra og brytes av små iskrystaller i cirrus- eller cirrostratus-skyer. De opptrer normalt som en lys og noen ganger fargerik flekk på himmelen, omkring 22&nbsp;° til venstre, høyre eller begge sider for solen. 

For at fenomenet skal kunne observeres må skyene bestå kun av iskrystaller, hvilket krever en temperatur på omkring −40&nbsp;°C. Det opptrer derfor bare i ekstremt kalde regioner eller med et skydekke på godt over 7000&nbsp;m. Det er spesielt hyppig forekommende i Antarktika.

## Eksterne lenker
*
Slaget ved Mortimer’s Cross

**Slaget ved Mortimer's Cross** ble utkjempet nær Wigmore i Herefordshire, England, den 2. februar 1461, under rosekrigene. Stedet var mellom Leominster og Leintwardine, ved elven Lugg, ikke langt fra den walisiske grensen. Det var et betydelig slag under rosekrigene. De motstående styrkene var en hær ledet av Jasper Tudor og hans far Owen Tudor, og andre adelsmenn lojale til kong Henrik VI fra huset Lancaster, hans dronning Margaret av Anjou, og deres sju år gamle sønn Edward på den ene siden, og hæren til Edvard, jarl av March (senere Edvard IV) på den motsatte siden. En del kilder hevder at slaget ble utkjempet den 3. februar, og dessuten har det nøyaktige stedet for slagmarken vært et emne for spekulasjon. 

March ønsket å hindre at lancastrianske styrker fra Wales, ledet av Owen Tudor og hans sønn Jasper, fikk slutte seg til Lancasters hovedstyrke. Yorkistene seiret i slaget, og Jasper Tudor flyktet mens Owen Tudor ble fanget og henrettet. Dette la veien åpen for kroningen av Edward senere samme år. 

Før slaget skal Edward ha inspirert sine menn ved å fortelle om en visjon om tre soler ved daggry, en såkalt «parhelion», som han sa var et tegn på forestående seier. Bruken av solen som et yorkistsymbol kommer antagelig fra denne hendelsen. 

William Shakespeare beskrev dette fenomenet og dets illevarslende symbolisme i akt 2, scene 1 av sitt drama *Henrik VI, del 3*:

:*Three glorious suns, each one a perfect sun;*
:*Not separated with the racking clouds,*
:*But sever'd in a pale clear-shining sky.*
:*See, see! they join, embrace, and seem to kiss,*
:*As if they vow'd some league inviolable:*
:*Now are they but one lamp, one light, one sun.*
:*In this the heaven figures some event.*

Imidlertid utelater Shakespeare enhver omtale av selve slaget.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

'
Andre slag ved St. Albans

**Andre slag ved St. Albans** ble utkjempet ved St. Albans den 22. februar 1461, under rosekrigene.

Etter at Richard Plantagenet, 3. hertug av York falt i slaget ved Wakefield i desember 1460 var hans sønn Edward, jarl av March opptatt i vest, hvor han mindre enn tre uker tidligere hadde seiret i slaget ved Mortimer's Cross. Margaret av Anjou ledet derfor lancastrianernes hær mot London, og plyndret underveis. 

Nær St. Albans ble de avskåret av en yorkiststyrke under Richard Neville, 16. jarl av Warwick. Warwick plasserte sine soldater i defensive posisjoner, og styrket disse med grøfter og spisse påler. Men han hadde regnet med at lancastrianerne skulle ankomme fra Luton, og da de i stedet kom fra Dunstable var forsvarsverkene til liten nytte, og lancastrianerne seiret. 

Henrik VI, som var yorkistenes fange, tilbragte angivelig slaget sittende under et tre mens han sang. Lancastrianerne befridde ham og hadde dermed igjen kontroll over tronen. Men de utnyttet ikke fordelen de hadde fått gjennom seieren til å gå mot London. Det er uklart hvorfor, men det er mulig at ryktet de hadde fått om at de var hensynsløse plyndrere førte til at londonerne hadde lukket byportene for dem, og at de derfor anså det som nytteløst å prøve å komme inn i byen.

## Referanser


## Litteratur
* Warner, Philip (1975): *British Battlefields: the South*, Fontana
* Burley, Elliott & Watson (2007): *The Battles of St Albans*, Pen & Sword, ISBN 978-1-84415-569-9
* Rowse, A.L. (1966): *Bosworth Field & the Wars of the Roses*. Wordsworth Military Library. ISBN 1-85326-691-4.
Towton

**Towton** er en liten landsby og verdslig sogn i distriktet Selby i grevskapet North Yorkshire i England. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 226 innbyggere.

Stedet er mest kjent for slaget ved Towton, som ble utkjempet på palmesøndag 29. mars 1461 under rosekrigene. Det var ved dette slaget at David Ap Mathew reddet livet til Edvard IV. Straks Edvard IV ble konge ga han David Ap Mathew retten til å bruke 'Towton' på familiens våpenskjold.

## Referanser
Elizabeth de Burgh

**Elizabeth de Burgh** (født ca. 1289 i Dunfermline i Fife i Skottland, død 27. oktober 1327 i Cullen Castle i Banffshire) var den andre konen til Robert I av Skottland, også kjent som Robert Bruce.

Elizabeth ble født som datter av Richard Og de Burgh, den mektige jarlen av Ulster og en nær venn av Edvard I av England.

## Bryllup og kroning
Elizabeth møtte antagelig Robert Bruce ved det engelske hoffet og de ble gift i 1302 ved Writtle, nær Chelmsford, Essex, England.

Robert og Elizabeth ble kronet som konge og dronning av Skottland på kroningsstedet Scone Abbey den 27. mars 1306. Kroningen ble holdt til tross for det engelske kravet om overherredømme over Skottland, og den nye kongen måtte straks sende sin dronning, sammen med den øvrige kongelige familie, til Kildrummy Castle for at de skulle være i sikkerhet under beskyttelse av kongens bror, Nigel.

## I fangenskap
Etter det skotske nederlaget etter slaget ved Methven 19. juni 1306 beleiret engelskmennene festningen som den kongelige familie oppholdt seg i. Festningen falt da engelskmennene bestakk en smed med «alt det gull han kunne bære» til å sette ild på kornbeholdningen. Engelskmennen hengte og kappet hodet av Robert Bruces bror og deretter det samme med de øvrige mennene på den beseirete festningen.

Engelskmennene fengslet Bruces søstre Mary og Isabel, grevinne av Buchan, i et trebur festet til veggene i slott i Berwick og Roxburgh, og de sendte Bruces 12 år gamle datter Marjorie Bruce til et nonnekloster. Ettersom den engelske kongen ikke ville opprøre jarlen av Ulster ble Elizabeth sent til husarrest i England.

Åtte år senere, etter at Robert Bruce fikk sin store seier ved slaget ved Bannockburn i 1314 ble Elizabeth endelig satt fri i utveksling mot tilfangetatte engelske adelsmenn.

Elizabeth fødte sin mann to sønner og to døtre, John, Matilda, Margaret og David (den framtidige kong David II av Skottland).

## Død
Elizabeth Bruce døde den 27. oktober 1327 i Cullen Castle i [Banffshire, og er begravd i Dunfermline. Hennes ektemann døde åtte måneder senere.

## Referanser
Richard Og de Burgh, 2. jarl av Ulster

**Richard Og de Burgh**, også kjent som **Richard de Burgh** (født ca. 1259, død 1326), var den 2. jarl av Ulster, 3. lord av Connacht. Betydningen navnet hans, «Richard Og», er *Richard den Unge*, sannsynligvis en referanse til hans ungdom da han ble jarl i 1271, eller for å skille ham fra hans bestefar, Richard Mor. Han var også kjent som den «Røde Jarl».

Richard Og var den mektigste av alle de Burgh-jarlene av Ulster i Irland. Han var en venn av kong Edvard I av England, og ble rangert som den første blant jarlene på Irland. Richard Ogs kone Marguerite de Guines var kusine til kong Edvards dronning.

Richard Og fulgte en ekspansjonspolitikk som fikk ham på kant med de andre anglo-irske lordene, og han beseiret kong Felim mac Aedh Ua Conchobair av Connacht i den andre slaget ved Athenry i 1316. 

## Slektskap
Hans søster, Egidia de Burgh, ble gift med James Stewart av Skottland. Hans andre sønn, John de Burgh, ble gift med Elizabeth de Clare, granddatter av Edvard I. Hans sønn John døde i 1313, etterlot dermed arven til sin umyndige sønn William, kjent som William Donn de Burgh, 3. jarl av Ulster.

Hans døtre var:
* Catherine, gift med jarlen av Desmond
* Joan, gift med jarlen av Kildare
* Avelina, gift med John, jarl av Louth
* Matilda, gift med Gilbert de Clare, 8. jarl av Glouchester
* Elizabeth, gift Robert Bruce, den senere Robert I av Skottland

## Referanser


## Kilder
* Eamonn Burke, *People and Places*, Dublin, 1995.
De Frie Evangeliske Forsamlinger

**De Frie Evangeliske Forsamlinger** (DFEF), tidligere kalt **De frie venner**, er en gruppe frikirkelige menigheter i Norge.

De Frie Evangeliske Forsamlinger er en landsdekkende bevegelse, med 65 menigheter og kontaktadresser. Menighetene er juridisk selvstendige. Bevegelsen er størst på Sørøst- og Vestlandet. De største menighetene er Klippen Veavågen på Karmøy, og Betania Kristiansand.  

De Frie Evangeliske Forsamlinger oppstod i 1880-årene, men fikk en fastere organisasjon etter 1900, under ledelse av predikant Erik A. Nordquelle (1858&ndash;1938). DFEF opphørte som en selvstendig organisasjon i 2022, da den ble et nettverk innenfor Pinsebevegelsen i Norge (Pinsebevegelsens lederråd).

## Misjon
De Frie Evangeliske Forsamlingers hjemme- og misjonsutvalg er et felles misjonsarbeid som drives i en rekke land i Afrika, Asia, Europa og Sør-Amerika.

## Lære
Bevegelsen står teologisk sett nær pinsebevegelsen, men har historisk skilt seg ut ved å være motstandere av medlemsregistre. DFEF var derfor, i sin tid som selvstendig organisasjon, ikke registrert som eget trossamfunn i Norge. 

De Frie Evangeliske Forsamlinger står for troendedåp og praktiserer tungetale og helbredelse ved bønn. 

De har også praktisert fri dåp og nattverd (i betydningen åpen for ikke-medlemmer), og har ikke vært villig til å omtale åndsdåp i samme betydning som pinsebevegelsens tradisjonelle syn.

Nattverden sees ikke som sakramental handling, men som et måltid til minne om Jesus Kristus.

## Referanser
Christian Bråtebekken

**Christian Bråtebekken** (født 1980) er en norsk forfatter, bosatt på Gjesåsen i Hedmark. 

Han debuterte med barneboka *Birger bilberger og burgermysteriet* i 2005. 

## Bibliografi
* 2005: *Birger bilberger og burgermysteriet* &ndash; barnebok illustrert av Rune Johan Andersson
* 2007: *Birger bilberger redder verden* &ndash; barnebok illustrert av Rune Johan Andersson
* 2008: *Birger bilberger redder dyrene i Afrika* &ndash; barnebok illustrert av Rune Johan Andersson og Bjørn Borchmann
* 2008: *Den store boka om Birger Bilberger* &ndash; samlebok, Aschehoug 

## Kilder
* Presentasjon av Christian Bråtebekken i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
*
Franz Krüger

**Franz Krüger** (født 10. september 1797 i Großbadegast ved Köthen, Anhalt, død 21. januar 1857 i Berlin), kalt *Pferde-Krüger*, var en tysk (prøyssisk) maler og litograf.

Han ble særlig kjent for sine romantiske og livfulle portretter og hestebilder, som gjorde ham til den mest betydningsfulle militær- og portrettmaler i Berlin. Hans fremstillinger av militærparader inneholdt hundrevis av portretter som gjerne viste stor deler av det «gode borgerskapet» i byene.

## Liv  og virke
### Bakgrunn
Krüger var sønn av en anhaltsk embedsmann, og kom gjennom ornitologen Johann Friedrich Naumann fra nabolandsbyen Ziebigk tidlig i berøring med dyremaleri. I sin skoletid i Dessau kom han i kontakt med landskapsmaleren Karl Kolbe den eldre. Krüger studerte 1812&ndash;1813 ved Berlins kunstakademi og utviklet senere på egen hånd sine ferdigheter i naturtegning. 

### Karriere
I 1818 ble hans militær- og jaktmalerier første gang utstilt i kunstakademiet. Portrettoppdrag fra prins August av Preussen (en sønn av Ferdinand av Preussen) og grev Neidhardt von Gneisenau la grunnlaget for hans berømmelse som portrettmaler, og også andre medlemmer av den kongelige familie lot seg gjerne portrettere av ham. 1825 ble han utnevnt til kongelig professor og medlem av kunstakademiet.

Flere reiser til det russiske tsarhoffet i St. Petersburg i 1836, 1845, 1847 og 1850/51,  samt reiser til hoffene i Hannover i 1839/40 og Schwerin i 1854 fulgte. Under en studiereise til Paris møtte han 1846 Eugène Delacroix. Ved marsrevolusjonen 1848 trakk han seg tilbake til Dessau, men i 1855 deltok han på verdensutstillingen i Paris.

I 1825 ble han gift med kunstneren Johanna Eunicke. Hun døde 1856. Han selv døde året etter, og ble bisatt på Dorotheenstädtisch-Friedrichswerderscher Friedhof i Berlin.

En av hans elever var dyremaleren Carl Steffeck, en annen var Hermann Gemmel.

## Referanser


## Litteratur
* Max Osborn: *Franz Krüger*. Hrsg. und mit einem Vorwort von Kerstin Englert. Gebr. Mann, Berlin 1997 ISBN 3-7861-1913-9 (Neuausgabe des Buchs von 1910)

## Galleri

1818 Krueger Rueckkehr von der Jagd anagoria.JPG|*Heimkehr von der Jagd* (1818)
Franz Krüger 002.jpg|*Ausritt zur Jagd* (1819)
1824 Krueger Parade Opernplatz in 1822 anagoria.JPG|*Parade på Opernplatz* (1829)


## Eksterne lenker
*
Tag der Deutschen Einheit

**Tag der Deutschen Einheit**, «dagen for tysk enhet», er nasjonaldagen i Tyskland og blir feiret den 3. oktober, til minne om den tyske gjenforeningen på denne datoen i 1990.

Før gjenforeningen var (Vest-)Tysklands nasjonaldag 17. juni, til minne om arbeideroppstanden i Øst-Berlin i 1953, som ble slått ned av de sovjetiske okkupantene, mens DDRs nasjonaldag var 7. oktober, dagen da staten ble proklamert.

En annen dag som muligens kunne blitt brukt som Tysklands nasjonaldag ville vært 9. november, da Berlinmuren falt, denne dagen brukes ikke, siden 9. november også er dagen da jødeforfølgelsene startet, kort før andre verdenskrig, under den såkalte krystallnatten. 

## Eksterne lenker
*
Saba saba-dagen

**Saba saba-dagen** viser til 7. juli 1961 og er en feiring av etableringen av det tanzanianske politiske frigjøringspartiet Tanganyika African National Union. Dagen kalles Saba saba-dagen etter tallet 7 på swahili, for den syvende dagen i den syvende måneden. 

Dar es Salaam International Trade Fair kalles også *Saba saba-dagen*.

I Kenya viser *Saba Saba-dagen* til 7. juli 1990, da den kenyanske befolkningen demonstrerte i gatene for frie valg.

## Referanser
Brooke Burke

**Brooke Lisa Burke** (født 8. september 1971 i Hartford i Connecticut) er en amerikansk TV-personlighet og modell. Fra 1999&ndash;2000 var hun vertinnen i *Wild On!*, et populært reiseprogram på E! Entertainment Television channel.

Burke ble født i Hartford, Connecticut, og vokste opp i Tucson, Arizona, med en irsk-fransk far og en jødisk mor. Hun er det fjerde av syv barn. Hun studerte journalistikk ved UCLA, men ble tidlig signert inn i store firma, blant annet Ford. Hun har også vært med i TV-reklamer for Bally Fitness Club, Coca-Cola og Discover Card.

E! Entertainment Television channel lette etter en erstatning for sin populære TV-vert Jules Asner, og fant Burke, som de syntes var perfekt til rollen. Hun reiste verden rundt, og profilerte mange populære reisemål. Burke ble så erstattet av modellen Cindy Taylor i 2002.

Burke hadde stemmen til «Rachel» i Electronic Arts-spillet *[[Need for Speed: Underground 2]]*, og hun stiller også enkelte av spørsmålene i Trivial Pursuit-versjonen Unhinged. Burke var også vertinne på realityshowet *Rock Star: INXS*, som ble sendt på CBS.

Burke har to barn sammen med dr. Garth Fisher; Neriah, født i mars 2000, og Sierra Sky, født i april 2002. Burke og Fisher tok ut separasjon i juli 2005.

## Eksterne lenker
* 
*
Gaston de Foix

**Gaston de Foix** (født 10. desember 1489 i Mazères i Frankrike, død 11. april 1512 ved Ravenna) var en fransk høyadelig hærfører under krigene i Italia ved begynnelsen av 1500-tallet.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Gaston de Foix var sønn av Jean de Foix (vicomte av Narbonne fra huset Grailly) og hans hustru Marie d'Orléans, den franske kong Ludvig XIIs søster. Hans besteforeldre på farssiden var Gaston IV, greve av Foix, og hans hustru Eleonore, dronning av Navarra. Hans besteforeldre på morssiden var Karl, hertug av Orléans og hans hustru Maria av Kleve.

I 1505 fikk han titlene «hertug av Nemours» og «konge av Navarra».

### Hærfører
Da Den hellige liga (Pave Julius II, Venezia, Sveits, England, Aragon og keiser Maximilian II) begynte krigen mot Frankrike 1511, fikk han kommandoen over de franske hærene i Italia. Han slo først tilbake 12&nbsp;000 sveitsere som var kommet ned fra Alpene. Samtidig beleiret de spanske og pavelige soldatene Bologna. Byen var nær ved å falle, da Gaston de Foix klarte å komme byen til unnsetning 5. februar 1512. Dette tvang beleirerne til å trekke seg tilbake til Romagna.

Gaston de Foix kunne forlate Bologna, vende tilbake til Lombardia, og gjenerobre byene Brescia og Bergamo, som hadde falt fra franskmennene. Deretter rykket han frem mot Romagna i mars 1512. 

Kong Ludvig hadde befalt ham å levere et avgjørende slag, for derved å få slutt på krigen før sveitserne kunne angripe Milano. Da Gaston rykket frem, trakk ligaens soldater seg tilbake til Faenza. I mellomtiden viste han seg foran Ravenna i påsken. Dette tvang ligaens hær til å bryte opp fra Faenza for å komme byen til unnsetning. 2.&nbsp;påskedag, den 11. april 1512, møttes de to hærene utenfor Ravenna. Franskmennene seiret i slaget, men Gaston de Foix selv falt under forfølgelsen av de beseirede fiender.

Med ham døde huset Foix ut på mannssiden. Dets besittelser tilfalt det kongelige huset Navarra.

Skulptøren Bambaia har laget hans gravmæle.

## Referanser


## Litteratur
* Trevor N. Dupuy: *Harper Encyclopedia of Military History.* HarperCollins, New York 1993, ISBN 0-06-270056-1.
* John Julius Norwich: *A History of Venice*. Vintage Books, New York 1989, ISBN 0-679-72197-5.
* Frederick Lewis Taylor: *The Art of War in Italy, 1494-1529*. Greenwood Press, Westport 1973, ISBN 0-8371-5025-6.
* Frederic J. Baumgartner: *Louis XII*. St.Martin’s Press, New York 1996, ISBN 0-312-12072-9.
Fredrik I av Sverige

**Fredrik I av Hessen-Kassel** (ty. *Friedrich*) (født  i Kassel, død  i Stockholm) var konge av Sverige fra 1720 til sin død. Siden 1730 var han dessuten landgreve av Hessen-Kassel.

Fredrik I var den tredje sønn av Karl I av Hessen-Kassel og hans hustru Amalia av Kurland.

## Tidlig liv

Den 31. mai 1700 ble han gift med Louise av Brandenburg, som imidlertid døde fem år senere. Under den spanske arvefølgekrig kjempet han som general på Nederlands side, og utmerket seg ved sin tapperhet. Allerede 1710 inngikk han ekteskapforhandlinger med den svenske prinsesse Ulrika Eleonora (av huset Pfalz-Zweibrücken), og etter at hun og hennes bror Karl XII hadde akseptert, ble de gift 24. mars 1715.

Fredrik deltok både 1716 og 1718 på svenske felttog mot Norge, og ble utnevnt til svensk generalissimus. Etter at Karl XII var blitt drept ved beleiringen av den norske Fredriksten festning og Ulrika Eleonora etterfulgte ham som regjerende dronning, ville hun gjøre sin mann til medregent, noe Riksdagen imidlertid avviste.

Fredrik oppnådde imidlertid stor innflytelse over den svenske regjeringen. Som generalissimus, som tidligere hadde vært en ren ærestittel, hadde han nå overkommandoen over de svenske stridskrefter og ledet forsvaret mot russiske angrep. Etter hans råd ble provinsene Bremen og Verden avstått til Hannover og enkelte deler av Pommern til Preussen. Dermed sikret han seg støtte fra disse statene samt England mot den russiske tsar, Peter I. Til slutt abdiserte Ulrika Eleonora til fordel for sin mann, og Fredrik ble 3. mai 1720 kronet til konge i Stockholm.

## Fredrik I som konge
Fredrik I nøt ved sin maktovertagelse stor popularitet i den svenske offentlighet. Dette endret seg imidlertid 1721 ved freden i Nystad, hvor han avstod Livland, Estland og deler av Karelen til Russland. Også hans forsøk på å øke sin maktstilling overfor den gjeldende forfatningen og hans manglende kunnskaper i svensk språk bidro til en øket opposisjon til kongen blant Sveriges adel. Parlamentarismen ble stadig sterkere og kongens makt mindre.

Fredrik tilbragte sin tid i større grad med jakt og omgang med yndlinger og elskerinner. I 1741 foreslo han igjen et felttog mot Russland, men det fikk ingen nevneverdige resultater. Etter flere slaganfall døde han 25. mars 1751 i Stockholm. I sin regjeringstid forbød Fredrik dueller og innførte et offisielt system som regulerte tildeling av ordener.

## Familie
Begge Fredriks ekteskap var barnløse, men med elskerinnen Hedvig Taube hadde han følgende utenomekteskapelige barn:

* Friederika Wilhelmine (* 1. mars 1733; † sommeren 1734), prinsesse av Sverige,
* Friedrich Wilhelm (* 10. mars 1735; † 27. juli 1808), greve av Hessenstein,
* Karl Eduard (* 26. november 1737; † 17. april 1769), prins av Sverige,
* Hedwig Amalie (* 9. desember 1748; † 6. mai 1752), prinsesse av Sverige

## Referanser
Menig

**Menig** forstås delvis som en fellesbetegnelse på soldater som ikke er befal og delvis som en spesifikk grad, som regel den laveste soldatgraden.

I Norge er menig en spesifikk grad, den laveste militære graden, og rangerer under visekorporal.

I NATO-sammenheng brukes menig også synonymt med gruppen *menig personell*, som omfatter militære tjenestemenn som ikke er offiserer. I NATOs gradskodesystem har menig personell forbokstavene OR og kodene OR-1 til OR-9. Koden OR står for «other ranks», som er den britiske fellesbetegnelsen på menig personell.

## Internasjonalt
Generelt i verden er *menig personell* alle militære tjenestemenn som har vervet seg til tjeneste eller avtjener verneplikt. Disse skiller seg fra offiserer. Menig personell i høyere grader kalles ofte underoffiserer. I denne betydningen er menig personell alle tjenestemenn fra den laveste graden (ofte kalt menig) til graden rett under den første offisersgraden (ofte kalt kommandersersjant eller sersjantmajor, eller overkvartermester).

## Norge
Menig (forkortet til *Men.*) er den laveste graden i den norske Hæren og Sjøforsvaret. Graden tilsvarer *flysoldat* i Luftforsvaret. Distinksjonene til menige i Hæren er en løve med to sverd og krone, et rødt anker i Sjøforsvaret og en sølvfarget falk i Luftforsvaret.

I Norge var *menig personell* i tidligere militærordning alle militære tjenestemenn som har vervet seg til tjeneste eller rekrutter og andre soldater som avtjener verneplikt og ikke er befal. I denne betydningen, som skilte seg fra den internasjonale bruken av betegnelsen, ble således ikke underoffiserer omfattet. Det omfattet dermed ikke bare tjenestemenn fra den laveste graden (menig), men også til graden rett under den laveste befalsgraden (sersjant eller kvartermester). Menig personell som verver seg betegnes grenader eller matros.

### Andre benevnelser
Menige kan ha andre titler i henhold til tjenestegjøringssted:
* Gardist (menige med bestått opplæring i H. M. Kongens Garde)
* Grensejeger (menige med bestått opplæring på grensestasjonen på Garnisonen i Sør-Varanger).
* Dragon (menige som tjenestegjør i en kavaleri-avdeling. I Norge er dette i praksis Panserbataljonen og kavalerieskadronene ved Porsanger bataljon og 2. bataljon).
* Jeger i jegeravdelinger
* Artillerist i artilleriet
* Signalist i sambandsbataljonen
* Rekrutt (de første ukene av tjenesten som består av grunnleggende soldatutdanning)
* Flysoldat i Luftforsvaret


Fil:Norway-army-OR-1a.svg|Distinksjon for menig i Hæren.
Fil:FlyOR1.png|Distinksjon for flysoldat i Luftforsvaret.
Fil:Norway-Navy-OR-1a.svg|Distinksjon for menig i Sjøforsvaret.


## Eksterne lenker
*
John Keats

**John Keats** (født 31. oktober 1795 i London, død 23. februar 1821 i Roma) var en av de betydeligste engelske dikterne i romantikken.

I løpet av hans korte liv ble hans arbeid stadig utsatt fra kritiske angrep, og det var ikke før senere at den betydningen hans verker hadde for den kulturelle endring kom til syne. Keats’ poesi er karakterisert av sprudlende og overstrømmende kjærlighet til språket og med en rik og sensuell forestillingsevne. Han følte ofte at han skrev i skyggen av tidligere poeter, og først mot slutten av sitt liv ble han i stand til skrive sitt mest originale og mest minneverdige dikt.

## Liv og virke
Keats ble født i Moorgate i London, hvor faren arbeidet som stallkar. I 1803 døde faren etter å ha falt fra hesten. Moren giftet seg på ny like etterpå, men forlot raskt den nye ektemannen, og flyttet med barna til Keats' bestemor.

Keats studerte medisin ved Guy's Hospital i London 1815-1817, men oppgav medisinstudiene for poesien. Han debuterte i tidsskriftet *The Examiner* og utgav i 1817 sitt første verk, diktsamlingen *Poems*. Året derpå kom eposet *[[Endymion (dikt)|Endymion]]*, *Isabella* og *Hyperion*. Et velkjent verk er *Ode on a Grecian Urn* fra 1819. Samme år skrev han også *Ode to Psyche* og *Ode to a Nightingale*.

Keats led av tuberkulose og seilte til Italia i 1820 i et forsøk på å berge helsen. Han bodde i Roma i et hus på høyre side om Spansketrappen; huset er i dag museum.

Han ble begravd på Cimitero acattolico di Roma dagen etter sin død.

## Keats på norsk
* Nordahl Grieg: *De unge døde. Keats, Shelley, Byron, Brooke, Sorley, Owen, med oversettelse av deres diktning*. Oslo: Gyldendal, 1932
* *Endymion. En poetisk romanse*; gjendiktet og med etterord av Geir Uthaug. Oslo: Aschehoug, 2003 ISBN 82-03-18288-7
* Nils-Øivind Haagensen: *Brev til Fanny Brawne*. Oslo: Flamme forlag, 2009

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Samlede verker i elektronisk utgave – Bartleby.com
Polenpartei

**Polenpartei** («polakkpartiet», offisielt *Polnische Nationaldemokratische Partei*) var et tysk politisk parti som arbeidet for å fremme den polskkulturelle befolkningen i Tysklands interesser. Det representerte særlig ansatte i industrien og gruvedriften, og hadde sine tyngdepunkter i Pommern, Øvre Schlesien og Ruhrområdet.

Partiet ble grunnlagt 7. oktober 1903 i Beuthen gjennom en sammenslutning av de tidligere konkurrerende *Polnischer Wahlverein für Schlesien* (katolsk parti) med det radikale *Polnischer Volksverein* (Korfanty-partiet) til en felles *Wahlkomitee für Schlesien*, som senere ble omdannet til *Polnische Nationaldemokratische Partei*.

Partiet bestod over flere tiår. Etter riksdagsvalget i 1920 ble det avløst av *Polnische Volkspartei* (PVP), som deltok ved riksdagsvalgene i 1924, 1928 og 1930, og dette ble igjen avløst av *Polenliste* ved valget i 1932.

Partiets mest fremstående representant var redaktøren Albert Korfanty, som ble innvalgt i riksdagen i 1903 i valgkretsen Kattowitz-Hindenburg.

Ved riksdagsvalget i 1907 fikk Polakkpartiet i provinsen Westfalen 2,9 %, i valget 1912 sogar 3,4 %. I enkelte byer i Ruhrområdet hvor det bodde mange arbeidere av polsk avstamning hørte partiet til de største.

I hele det tyske riket fikk Polakkpartiet ved valget i 1907 4,0 % av stemmene og 5 mandater i Riksdagen, i 1912 3,6 % og 4 mandater. 

## Se også
*Den polske listen
Dunstanburgh Castle

**Dunstanburgh Castle** er en borgruin på kysten av Northumberland i England, mellom landsbyene Craster og Embleton. Det er det største slottet i Northumberland, og ble bygget i 1313 av jarlen av Lancaster. Det er spor etter tidligere byggverk på stedet. Slottet eies av National Trust, og drives av English Heritage.

Det går ikke vei frem til slottet, og den enkleste adkomstveien er langs en omkring 1,5 km lang sti fra Craster. Går man langs denne stien får man både flott utsikt mot kysten og en imponerende utsikt mot slottet når man nærmer seg. Arkeologer mener at dette ikke er noen tilfeldighet, men at de som anla slottet la det slik at det skulle virke imponerende og avskrekkende for de som nærmet seg . 

På sørsiden er det tydelige spor etter middelalderjordbruk, med de høye rendene som er typisk for jordbruket før plogen kom i bruk. Det antas at det ble dyrket mat til slottets eiere og garnison der. Innenfor murene finner man resten av en stor ovn, en brønn og noe som er tolket som et lite gårdsbruk. 

Stedet har naturlig beskyttelse fra sjøsiden, da slottet ligger på en bratt basaltklippe. En omslutningsmur omkranser resten. I sørøsthjørnet står Egyncleugh Tower, også kjent som Queen Margaret's Tower. Dronning Margaret av Anjou skal ha unnsluppet fra festningen under en beleiring ved at hun ble firt ned til sjøen fra dette tårnet. Omkring halvveis langs den vestlige muren står Constable's Tower, og deretter kommer hovedporten, som står mellom to stor halvrunde tårn. Denne delen av slottet er den best bevarte, og man kan gå opp trappene inne i tårnene. På vestsiden finner man også John of Gaunt-porten og Lilburn Tower, og en mindre port. 

Tidligere var det også mulig å besøke fangehullene, og en av guidene der var spesielt populær; en mann fra Caster som hadde en krok i stedet for sin ene hånd pleide å henge oljelampen på kroken, noe som gav en helt spesiell stemning når han fortalte om bruken av fangehullene. 

Slottet hevdes å være hjemsøkt av et spøkelse, identifisert som *sir Guy the Seeker*. Legenden forteller at han skal ha forsøkt å redde en jomfru i nød, men mislyktes. 

Dunstanburgh spilte ikke noen stor rolle i grensekrigene med Skottland. Under rosekrigene var den at av Huset Lancasters festninger, og det ble skadet og skiftet hender et par ganger. Etter Lancasters fall begynte det å forfalle, og en rapport fra 1538 beskriver det som «a very reuynys howsse and of smalle strenght» («et veldig forfallent hus, og av liten styrke»). Mye stein ble tatt ut og brukt til bygninger i området. 

## Referanser
Jakob III av Skottland

**Jakob III** (født 1451 eller 1452, død 11. juni 1488) var konge av Skottland fra 1460 til sin død. Han var sønn av Jakob II og Mary av Gueldres. På grunn av sin manglende evne til å sikre rettferdighet for innbyggerne, sin iver etter å danne en allianse med England, og sitt dårlige forhold til nesten alle sine slektninger, var han lite effektiv som monark. I 1469 giftet han seg med Margrethe (engelsk: Margaret), den tretten år gamle datteren til Christian I. Bryllupet fant sted i Holyrood Abbey i Edinburgh.

Fordi han mot slutten av sin regjeringstid stadig ble angrepet for å være mer opptatt av musikk enn jakt, ridning og det å lede landet i krig, fikk han i ettertid et rykte for å være Skottlands første renessansemonark. Dette har til tider blitt overdrevet; den kulturelle arven etter Jakob III er beskjeden, særlig om man sammenligner ham med sønnen Jakob IV og barnebarnet Jakob V.

## Referanser
Knut Sverre

**Knut Axel Scheel Sverre** (født 17. august 1927, død 29. september 2005) var en norsk diplomat og ambassadør. Han var utdannet jurist, og delvis oppvokst i Frankrike.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av Finn Hermod Sverre (1897–1984) som var generalkonsul i Strasbourg, og Randi Scheel (1899–1987).  Etter fransk examen artium tok han cand.jur. i Oslo 1952 og utenriksdepartementets aspirantkurs 1953.  

### Utenrikstjenesten
Etter å ha tjent ved ambassadene i London, Ottawa og Helsingfors, var han byråsjef 1966–1969, ambassaderåd i Washington, ambassadør ved Norges ambassade i Teheran 1975–1979 (sideakkreditert til Kabul og Islamabad), spesialrådgiver i menneskerettighetsspørsmål 1979–1982, ekspedisjonssjef og leder for presse- og kulturavdelingen («pressesjef») 1982–1987, ambassadør ved Norges ambassade i Brussel og Luxembourg 1987–1994 der han pensjonerte seg.  Han fikk St. Olavs Orden i 1988. 

Knut Sverre oversatte bøker fra norsk til fransk; bl.a. Axel Jensen, Sigurd Hoel og Nils Christie, og også flere bøker fra fransk til norsk. Han var også en betydningsfull støttespiller for Oslo Internasjonale Poesifestival i sin rolle som ekspedisjonssjef i UD.

## Referanser
Terrorangrepet i Bali oktober 2005

**Terrorangrepet på Bali oktober 2005** var et terrorangrep som ble gjennomført 1. oktober 2005, da tre selvmordsbombere sprengte seg selv og drepte 20 personer på øya Bali i Indonesia. 

Angrepet ble gjennomført av islamistgruppen Jemaah Islamiyah, som også stod bak terrorangrepet i Bali i 2002. 

## Referanser
Ered Engrin

**Ered Eregion** eller **Jernfjellene** var en fiktiv fjellkjede fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den var en stor fjellkjede og lå i nord.

Fra gammelt av var Jernfjellene bunnet sammen med Blåfjellene (Ered Luin) i vest, og *Rødfjellene* (*[[Orocarni]]*) i øst, men i slaget mellom valaene og Melkor ble fjellkjeden ødelagt.

Melkors store festninger, Angband og Utumno, ble bygd i fjellene. Nord for fjellkjeden lå Forodwaith, en region med evigvarende kulde.

Etter Vredens krig ble Jernfjellene ødelagt og forsvant for det meste. En del av kjeden ble allikevel igjen. Restene som kan bli funnet i det tredje tideverv inkluderer ''Angmars fjell i nordre delen av Eriador, og dessuten Ered Mithrin og Jernhøene i den nordre delen av Villenland.