Alois Brunner

**Alois Brunner** (født 8. april 1912 i Rohr im Gebirge i Østerrike, død sannsynligvis i desember 2001 i Damaskus i Syria) var en østerriksk offiser i Schutzstaffel (SS) med graden Hauptsturmführer. Han anses å ha ansvar for at totalt  mennesker ble deportert fra Østerrike, Hellas, Slovakia og Frankrike, til konsentrasjonsleirer. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Alois Brunner ble født i området Burgenland som bondesønn. Fra 1918 til 1927 gikk han på folkeskole og borgerskole, og sluttet med handelslære i Fürstenfeld.

### Nazismen
I mai 1931 meldte den da 19-årige Alois Brunner i Fürstenfeld seg inn i NSDAP (nazipartiet) og et halvt års tid etter også inn i *[[Sturmabteilung]]* (SA). Partimedlemskapet hans ble slettet i april 1933 for ubetalt medlemskapskontingent, mens Brunner hevdet at gruppen hans i Fürstenfeld hadde unnlatt å videresende bidraget hans til Hartberg, dit han var flyttet. 

Etter at han i 1932 i Graz hadde tatt et tremåneders privat «kriminalkurs», var han tidlig i 1933 i to måneder *Bezirksstellenleiter* (filial-bestyrer, avdelingsleder i filial) for et låneselskap i Hartberg. Deretter bestyrte han fra mai til september 1933 *Kaffeerestaurant Wien* i Hartberg, som gikk så katastrofalt dårlig at han satte hele farsarven sin over styr.

I september 1933 reiste Brunner til Tyskland og meldte seg for «den østerrikske legion», en ulovlig paramilitær nazistisk organisasjon, der han var aktiv frem til *[[Anschluss]]* i mars 1938. I løpet av året ble legionen oppløst. Brunner steg i gradene til SA-*Obertruppführer* i etterretningsavdelingen. I løpet av året må han ha erkjent at SAs innflytelse avtok til fordel for SS, og meldte seg til SS.

### Annen verdenskrig
I november 1938 ble Brunner tildelt tjeneste ved *Zentralstelle für jüdische Auswanderung* («sentralkontor for jødisk utvandring») i Wien. Med dette opphørte det omflakkende ved hans karriere. I september utbrøt andre verdenskrig.

Først som Adolf Eichmanns medarbeider, så fra 1941 som leder av nevnte *Zentralstelle*, organiserte Brunner deportasjonen av Wiens jøder til ghettoer, og deretter til tilintetgjørelsesleirer i Øst-Europa. Den 9. oktober 1942 meldte han at Wien var «jødefritt» (tysk: *judenfrei*), fritt for jøder. Det betød at  wienere av jødisk bakgrunn var tvunget fra sine hjem eller allerede sendt østover til sin sikre død.

Brunner var en av Eichmanns nærmeste medhjelpere, og anses å ha ansvaret for at til sammen  mennesker ble deportert fra Østerrike, Hellas, Slovakia og Frankrike til nazistenes konsentrasjonsleirer.

Han var sjef for interneringsleiren i Drancy utenfor Paris, fra juni 1943 til august 1944; nesten  av jødene ble deportert fra Drancy.

### Etter verdenskrigen
Etter andre verdenskrig unndro han seg straffeforfølgelse ved å bruke falsk identitet, og arbeidet i to år for de amerikanske okkupasjonsstyrkene før han flyktet i 1953 først til Egypt, og senere til Syria.

Den 13. september 1961 skulle Brunner hente ut en pakke på et postkontor i Damaskus. Før han hadde kommet seg ut av lokalet, detonerte bomben i pakken og drepte to postansatte. Selv mistet Brunner venstre øye. I juli 1980 mottok Brunner en ny brevbombe, som ved detonasjonen berøvet ham samtlige fingre på venstre hånd unntatt tommelen. Det er ikke klarlagt hvem som stod bak brevbombene, med mistanke er rettet mot den israelske etterretningstjenesten Mossad og den franske terroristorganisasjonen *La Main rouge*.

Serge og Beate Klarsfeld lette etter Alois Brunner og fant ham i Damaskus, der han under navnet Georg Fischer arbeidet for Hafez al-Assad. Tyskland og andre land oppfordret forgjeves Syria til å utlevere Brunner. Han skal ha vært den syriske regjeringens rådgiver, blant annet vedrørende tortur, men falt i unåde. Regimet i Damaskus vurderte å utlevere ham til DDR, men planen ble droppet da Berlinmuren falt i 1989.

I Frankrike ble han i 1954 dømt til døden *[[in absentia]]*, og i 2001 til livsvarig fangenskap. 

Så sent som i 1985 uttalte Brunner til det østerrikske ukebladet *Bunte* at han ikke angret på noe, men tvert gledet seg over å ha bidratt til å «*bli kvitt søppelet*». *[[Chicago Sun-Times]]* kunne 1. november 1987 bringe et intervju der Brunner opplyste at «*jødene var utsendt av djevelen og fortjente å dø. Hadde jeg hatt muligheten, hadde jeg gjort det samme igjen.*»

De ti siste årene av sitt liv skal han ha vært fange, først i en slags husarrest i et pent strøk i Damaskus, senere i et skittent fangehull i en kjeller i byen. Han skal ha vært syk, skrek mye, og fikk fæl mat. Alois Brunner døde i Damaskus i 2001 og ble bisatt diskret etter muslimsk ritus på gravlunden Al Affif i samme by.

## Litteratur
*Ernst Klee: *Das Personenlexikon zum Dritten Reich (2)*. Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag. ISBN 978-3-596-16048-8
*Niclas Sennerteg (2014): *Hakkorset och halvmånen: nazister i Mellanöstern*. Stockholm: Natur & Kultur. ISBN 978-91-27-13260-3
* Claudia Brunner, Uwe von Seltmann: *Schweigen die Täter, reden die Enkel.* Edition Büchergilde, 2004, ISBN 3-936428-26-3; 2. Auflage, Fischer TB 2006 ISBN 3-596-16760-4 (Autorin ist die Großnichte des A. B.)
* Georg  Hafner, Esther Schapira: *Die Akte Alois Brunner.* Campus Verlag, 2000, ISBN 3-593-36569-3.
* Hans Safrian: *Eichmann und seine Gehilfen.* Fischer-Taschenbuch-Verl., Frankfurt am Main 1997, ISBN 3-596-12076-4. (**engelsk**: *Eichmann's Men*. Cambridge. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-61726-0
* Ahlrich Meyer: *Täter im Verhör. Die «Endlösung der Judenfrage» in Frankreich 1940–1944, Wissenschaftliche Buchgesellschaft*, Darmstadt 2005, ISBN 3-534-17564-6.
* Christian Springer: *Nazi, komm raus! Wie ich dem Massenmörder Alois Brunner in Syrien auf der Spur war.* Verlag Langen Müller in der F.A.Herbig Verlagsbuchhandlung GmbH, München 2012, ISBN 978-3-7844-3313-4.

## Referanser