Polyphon

**Polyphon** er varemerket for mekaniske instrumenter fra **Polyphon-Musikwerke AG**. Firmaet ble etablert i 1887 av Gustav Adolph Brachhausen (1860–1943) og Ernst Paul Rießner  i  Leipzig. De kom da fra konkurrenten Symphonion i samme by der den ene hadde arbeidet som forman, den andre som tekniker. I 1890 stilte de ut en platespilledåse for første gang. I de første fem årene søkte de syv patenter og presenterte et dusin modeller. De fikk en sølvmedalje på verdensutstillingen i Antwerpen 1894. I 1895 ble firmaet omdannet til aksjeselskap. I 1900 hadde firmaet ca. 800 ansatte og en årlig årsproduksjon på 40.000 instrument. Med det var de verdensledende på markedet for platespilledåser.

I 1904 gikk Polyphon inn i grammofonplateindustrien og i 1914 ble merket Polydor etablert som paraply for musikkinstrumenter, noter, plater, stiftvalser og grammofonplater (Polyphon produserte også skrivemaskiner og biler).). I 1917 ble Deutsche Grammophon kjøpt og firmaet ble omdannet til Polyphon Werke AG. Etter hvert kom plateselskapet PolyGram å bli skapt av denne konstellasjon.

Det ble laget modeller med fjorten ulike størrelser på plater fra 16,5&nbsp;cm til 63&nbsp;cm i diameter, samt i en rekke ulike varianter i form og materiale. Større modeller ble laget kun som myntopererte laget for å leies ut i hoteller, cafeer, jernbanestasjoner osv. Myntopererte instrument ble i katalogene kalt «Automata». Hver modell fikk systematisk et suffiks etter modellnavn som fortalte dets finesser. Automata ble «A».  Noen modeller ga også en premie i tillegg til melodien (eller bedre omvendt) i form av sjokolade, sigaretter eller tyggegummi, «C» for «chocolate». Andre modeller kunde være utstyrte med register for klokkespil, og merket «G» (for tyske «Glocken»), register for xylofon, «K» (tysk «Klangplatten»), for å passe i en klokke, «U» (tysk for «Uhr»), kombinasjonsinstrument med både spilledåseplater og fonografruller, «PG» (tysk «Polygraphon») og så videre. Fra 1897 ble innført en automatisk plateskifter, som på en juke-boks, med plass for inntil tolv plater.

Polyphon var kjent for sin kraftfulle lyd og den velorganiserte distribusjonen. I Storbritannia, som importerte en stor del, fikk modellene tilpasset navnene sine: modell nr 1 ble kalt «The Gold Medal», nr40, Paris, 44D Waterloo, nr 52 «The Carmen» og så videre..

I Norge har Polyphon vært til stede siden 1890-tallet. Navnet har lenge blitt brukt som en generisk term for alle merker av platespilledåser. Den er representert på flere museer, blant annet Ringve Musikkmuseum, Norsk Teknisk Museum og Vest-Agder-museet IKS.

## Referanser


## Litteratur
*Q. David Bowers: *Encyclopedia of Automatic Musical Instruments. Including a Dictionary of Automatic Musical Instrument Terms*. Vestal Press, Vestal NY 1972, ISBN 0-911572-08-2.
*Kevin A. McElhone: *The Disc Musical Box. A Compendium of Information about Disc Musikal Boxes and Related Instruments.* [The Musical Box Society of Great Britain] 2012, ISBN 978-0-9557869-4-5
*Arthur W. J. G. Ord-Hume:  *Musical Box. A history and collector’s guide. Geroge Allen & Unwin*. London 1980 ISBN0-04-789007-x

## Eksterne lenker
* Grassi Museum/Universitetet i Leipzig. Produsenter av selvspillende musikkinstrumenter i Leipzig 1876-1930. Polyphon  
*  Polyphon platespilledåser på norske museer