Porselen

**Porselen** er et hardt keramisk materiale, vanligvis hvitt eller nesten hvitt. Det brukes i sammenhenger der man trenger et hardt og sterkt materiale med gode formingsegenskaper, som for eksempel i tallerkener og fat. Teknisk porselen har en gjennomsiktig, ikke-porøs overflate og er syre- og alkalibestandig, isolerende og trykkfast, men ikke støtsikkert. 

Porselen er laget av kaolin (en type leire) og knust stein – kvarts og feltspat. Den fuktige leiren blir formet, tørket og deretter brent ved 900-1&nbsp;600&nbsp;°C.

## Kinesisk porselen
Kunsten å lage porselen har vært kjent i Kina fra det 7. århundre, under Tang-dynastiet (618–907). Keiser Zhenzong grunnla verdens trolig første keramikkovn i Jingdezhen i 1004. Den produserte porselen til hoffet helt fram til Qing-dynastiets fall 900 år senere, da fabrikken ble ødelagt under Taipingopprøret i 1861. Under Ming-dynastiet (1368-1644) ble kinesisk porselen en stor eksportvare (se bl.a. Swatowporselen).

Omkring år 1600 oppstod det etter kinesisk forbilde en porselensindustri i Japan, og i 18. århundre ble kinesisk porselen eksportert til hele verden gjennom de østasiatiske («ostindiske») kompaniene. De østasiatiske kompaniene drev skipsfart og handel; i Norden var det slike handelsselskaper i Göteborg og i København. Fra Christiania sendte Bernt Anker en *ostindiafarer* til Kina i 1792 «med dette Riges Producter», og det hadde antagelig «ostindisk» porselen som returlast.

## Europeisk porselen
I Europa ble det laget mange keramiske etterlikninger av kinesisk porselen, og det ble gjort mange forsøk på å lage ekte porselen, uten å lykkes.

### Fajanse
Fajanse er leirtøy (keramikk) av lys leire forsynt med glasur inneholdende tinnoksid (SnO₂), som gjør blyglasuren hvit, ugjennomsiktig og lysreflekterende. Fajanse er lavbrent leirtøy, brent ved temperaturer opptil ca. . Teknikken kom til Spania med muslimene på 1200-tallet og spredte seg videre i Europa derfra. Det ble produsert og dekorert etter kinesiske forbilder. I Italia blomstret produksjonen fra 1400-tallet og framover, og italienske keramikere holdt til flere steder i Europa på hele 1500-tallet. Storhetstiden for fransk fajanse var på 1700-tallet, og særlig kjent for sine produkter i fajanse i årene 1650–1750 ble Delft i Nederland.

I Sverige ble Rörstrands porslinsfabrik etablert i Vasastan i Stockholm i 1726, men fabrikken klarte aldri å lage ekte hvitt porselen. Produksjonen besto av produkter i fajanse. I Norge ble fajanse laget på Herrebøe Fajansefabrikk i Idd ved Halden fra 1759 til ca. 1770. Omtrent samtidig ble det i en kort periode produsert fajanse også i Drammen. Fajansen fra Egersund er spesielt godt kjent på grunn av Egersunds Fayancefabriks Co. A/S, som var i drift fra 1847 og fram til i 1979.

### Fritteporselen

Fritteporselen er en type mykt porselen som har vært kjent i Europa fra slutten av 1500-tallet. Det kan hevdes å være en mellomting av glass og porselen. Fritteporselen tilhører gruppen bløtt porselen og er mest kjent for produkter laget av Manufacture Royale de Porcelaine de France. Derfor kalles det av og til også sèvresporselen, om enn ikke helt korrekt.

Begrepet *fritte* følger av ty. *fritte* (eng. *frit*) og er et forhåndssmeltet, glassaktig råstoff som blant annet brukes i produksjon av porselen, glasurer, emaljer og keramiske masser. Det lages ved å smelte sammen ulike mineraler (ofte kvarts, feltspat, kalk, boraks, blyoksid osv.) og deretter knuse det til pulver. Dette pulveret blandes inn i porselensmassen eller glasuren. Til sintring av fritteporselen benyttes sammensmeltet malt glassfritte (emaljemasse) som utgjør cirka 75&nbsp;% av massen.

Produkter av fritteporselen, som heller ikke er ekte hvitt porselen, ble blant annet framstilt ved Marieberg fra 1758, men produksjonskostnadene ble for høye og lønnsomheten for lav, så fabrikken ble nedlagt alt i 1785.

### Feltspatporselen

#### Feltspatporselen i Europa
I Europa ledet alkymisten Johann Friedrich Böttgers (1682–1719) eksperimenter til suksess rundt 1709 og til opprettelsen av porselensfabrikken Meissenerporselen i Tyskland i 1710, eller «Königlich-polnische und kurfürstlich-sächsische Porzellan-Manufaktur Meissen» som selskapet egentlig het. Böttger ble ansatt som leder. Det første europeiske porselenet var imidlertid «brunt». Det hvite, gjennomsiktige kom først i 1713. Oppdagelsen var ment å være en hemmelighet, men alt i 1718 ble det anlagt en ny porselensfabrikk i Wien, og snart skulle alle ha det.

I Danmark ble ekte hvitt porselen etter hvert fremstilt ved Den Kongelige Porcelænsfabrik, som ble etablert i 1775 og i dag er kjent som Royal Copenhagen. Fabrikken er blant annet kjent for vakre serviset «Flora Danica», som regnes som et av verdens mest fasjonable porselensserviser. Det er blant annet i bruk ved Det danske kongehuset og Det norske kongehuset. Det skulle gå helt til i 1821 før Sverige klarte å produsere ekte hvitt porselen. I Norge ble Porsgrunds Porselænsfabrik etablert i 1885 og fabrikk anlagt i Porsgrunn, der produksjonen kom i gang fra tidlige i 1887.

#### «Det hvite gullet»
Høybrent feltspatporselen regnes som det mest eksklusive porselenet og lages av leire, kvarts og feltspat som brennes ved en temperatur på cirka . Glasuren brennes med samme høye temperatur som godset forøvrig. Resultatet gir et produkt som på folkemunne også ble kalt «det hvite gullet. Brenningen er vesentlig, siden glasursprekker (krakeleringer) ikke kan oppstå i porselen gjort med denne metoden, siden høybrent feltspatporselen ikke får noen porøsitet i godset. Følgelig kan heller ikke porselen av denne typen trekk til seg eller lekke væske, noe som gjør det mulig å lage løvtynne produkter.

Du kan enkelt sjekke om porselen er laget av høybrent feltspatporselen, for eksempel ved å holde en kopp eller ei skål opp mot en lyskilde og føre en finger imellom. Dersom du kan se skyggen av fingen gjennom porselenet så er det høybrent feltspatporselen.

### Benporselen

Benporselen ble oppfunnet av briten Thomas Frye i 1748 og ble videre utviklet i England fram mot århundreskiftet av Josiah Spode i Stoke-on-Trent. Fabrikken hans lå svært nær kvegmarkedene og slakteriene i London og Essex, og hadde derfor enkel tilgang på dyrebein. Frye brukte opptil 45 % benaske i formelen sin for å lage det han kalte «fin porselen». Teknisk sett er denne typen enda mer gjennomskinnelig, hvitere og mer raffinert enn feltspatporselen. Den er mer «glassaktig» og råmaterialene inkluderer som regel 30–50&nbsp;% benaske, feltspatmateriale og kaolin. Benporselen defineres som «gods med en gjennomskinnelig kropp» som inneholder minst 30&nbsp;% fosfat fra kalsinert dyrebein eller kalsiumfosfat.

Benaske som brukes i benporselen har tradisjonelt vært laget av storfebein, som har et lavere jerninnhold. Disse beina knuses før de avgelatineres og deretter kalsineres ved rundt  for å produsere benaske. Asken males deretter til svært fin partikkelstørrelse. Kaolinkomponenten i massen er nødvendig for å gi den ufyrte leirmassen plastisitet, slik at gjenstander kan formes. Denne blandingen brennes så ved rundt .

Benporselen er blant de sterkeste typene hvitkeramikk og er kjent for sin høye grad av hvithet og gjennomskinnelighet. Den høye styrken gjør at den kan fremstilles i tynnere godstykkelser enn andre typer hvitkeramikk. Som steingods er den vitrifisert, men den er gjennomskinnelig på grunn av andre mineralegenskaper. Råmaterialene til benporselen er kostbare, og produksjonen er arbeidskrevende, noe som forklarer hvorfor benporselen beholder sin luksusstatus og høye prisnivå. Blant de aller mest eksklusive merkene er britiske Royal Crown Derby, Royal Worcester og Wedgwood.

Reagan‑administrasjonen (under president Ronald Reagan) ved Det hvite hus i USA anskaffet i sin tid (1981–1982) et av de mest karakteristiske og ikoniske serviser gjort av benporselen. Produsenten var Lenox, Inc., i Trenton, New Jersey. Serviset var til 220 kuverter og besto av  deler. Det ble betalt med private midler, via White House Historical Association. Prisen ved anskaffelse var svimlende .

### Vitroporselen

 
Vitroporselen kan kalles et industrielt spesialmateriale og er en type porselen som i stor grad brukes i profesjonell kommersiell sammenheng, som for eksempel hotellporselen og enkelte typer servise for storhusholdninger, hverdagsserviser, elektrisk utstyr, sanitærutstyr (vaskeservanter, vannklosetter, bidéer) og laboratorieutstyr med mer. 

Vitroporselen er en etterkrigsinnovasjon, men det er uklart akkurat hvor og når porselenstypen oppsto. I Norge produserte Figgjo vitroporselen i hvert fall fra 1962, da en kaffekanne med korund ble lansert (modell 3552).

Vitroporselen inneholder de samme ingrediensene som feltspatporselen, men det blir også tilsatt stoffer som gir muligheter til å brenne leiren ved lavere temperaturer, typisk ved cirka . Glasuren kan dermed brennes samtidig. Vitroporselen er fullstendig vitrifisert, ikke gjennomskinnelig, har null porøsitet, men har høy mekanisk styrke med stor motstand mot kjemikalier. Det er slitesterkt og har en glatt og lett vaskbar overflate. Produktet er vanligvis kritthvitt, men kan også være farget. Overflaten er jevn og hard, men mangler den varme glansen man ser i håndverksmessig porselen.

## Kuriosa
* 20 års bryllupsdag kalles porselensbryllup

## Litteratur
* Edmund De Waal *Den hvite veien* (om porselenets historie) Forlaget De Press 2015 ISBN 9788232800476

## Referanser




## Eksterne lenker
*