Elfenben

**Elfenben** (eller **elfenbein**) er et naturlig materiale som består av tannben (en type dentin) og utgjør hovedbestanddelen av støttennene hos noen pattedyrarter. Elfenben kommer i all vesentlighet fra støttennene til elefanter, men også støttenner fra flodhester, hvalross, spermhval, narhval, spekkhugger og vortesvin kan benyttes.

## Kjennetegn og egenskaper

## Historisk bruk av elfenben


Fil:Diptych Barberini Louvre OA9063 whole.jpg|Triptyk med elfenbeinsrelieff i seinromersk stil fra Konstantinopel på 500-tallet
Fil:Flat casket Cuenca Louvre OA2775.jpg|Dette spanske skrinet fra omkring 1050 med relieffdekor i elfenben er eksempel på tidlig islamsk kunst
Fil:Smallsword handle steel ivory.jpg|Elfenben brukt i hjalt (håndtak) på et kort sverd fra ca. 1760 blant annet brukt under Den amerikanske revolusjonen


## Handel med elfenben

Elfenben er svært verdifullt og kan sammenlignes med edelmetall og edelstener hva pris angår, selv om råvareprisen har vært svært varierende gjennom tiden. Bearbeidet elfenben koster mange ganger mer enn selve råvaren, som når den selges ut fra land i Afrika typisk ligger på ca. 35-100 amerikanske dollar per kilo (oktober 2006). Før råvaren når sitt endelige bestemmelsessted for bearbeidelse har imidlertid prisen blitt mangedoblet. Det mest verdifulle elfenbenet stammer fra støttennene til den afrikanske skogselefanten og er svakt rosafarget. Dette elfenbenet er hardere enn noe annet elfenben, men allikevel lett å bearbeide. Prisen på det illegale markedet er formidabel.

På 1960-tallet lå råvareprisen på mellom 3 og 10 amerikanske dollar per pund (450 g) for støttenner av asiatisk elefant. Selv om elefanter har vært jaktet for sitt elfenben gjennom flere hundre år, så var det først på 1970-tallet at etterspørselen virkelig eksploderte, noe som naturlig nok også gjorde elfenben mer attraktivt økonomisk. I 1975 var råvareprisen steget til 50 dollar pundet. I 1979 veide støttenner i snitt 10,1&nbsp;kg, mens de i 1987 kun veide 4,9&nbsp;kg. En klar indikasjon på at stadig yngre dyr måtte felles for å tilfredsstille etterspørselen.

Den store etterspørselen førte til at det fra januar 1986 ble innført en kvoteordning på handel med elfenben, og like forut for implementeringen ble det gitt et generelt amnesti for illegale råvarer. CITES skulle overvåke ordningen, men bare 16 av 35 afrikanske land ble med. På denne tiden utgjorde den ulovlige handelen med elfenben omkring 75-80% av den totale omsetningen av elfenben. Mange land fant også raskt ut at det var relativt enkelt å unngå CITES kontrollordning, som var basert på at elfenben ikke lenger skulle omsettes som råmateriale. Med det var nok å bearbeide råmaterialet i noen grad, og så eksportere det. Kvoteordningen førte til at prisen på elfenben i 1987 steg til 125 dollar pundet. I 1989 var prisen oppe i mer enn 159 dollar pundet (354 dollar per kilo).

I 1950 utgjorde handel med elfenben ca. 204 metriske tonn totalt. I 1960 var det kommet opp i 412 tonn, i 1970 564 tonn, og i 1980 966 tonn totalt. Hovedårsaken til økningen var større etterspørsel fra asiatiske land, som på denne tiden hadde stor økonomisk vekst.

### Forbud mot handel med elfenben
Den enorme handelen med elfenben førte til at dyrene som produserer det ble stadig færre, og innførsel og salg av elfenben er nå enten forbudt eller strengt regulert i mange land.

På CITES møtet i Lausanne i Sveits, i oktober 1989, var spørsmålet om man skulle inkludere afrikanske elefanter på CITES liste (Appendix I) over arter  det er forbudt å drive handel med eller ikke. På den tiden hadde store elefantnasjoner som Kenya og Uganda i løpet av perioden 1973-1987 tapt omkring 85% av den naturlige bestanden av elefanter. Allikevel argumenterte flere land, blant annet Kenya, for en lempeligere ordning. Den årlige eksporten av legalt og illegalt elfenben fra Afrika kommet opp i 770 metriske tonn årlig, noe som tilsvarte 75&nbsp;000 elefanter. Majoriteten av land stemte imidlertid for et totalt handelsforbud, som videre ble iverksatt fra den 18. januar 1990. Zimbabwe, Sør-Afrika, Botswana, Zambia og Malawi stemte i mot forslaget, sammen med Hongkong, som fra 1979 til 1987 var verdens største importør av ubehandlet elfenben. Samtidig var Japan den største importøren av elfenben totalt sett. Landet sto for omkring 38% av den totale verdenshandelen alene, mens Europa sto for ca. 18% og USA for ca. 12%. Forbudet ble siden re-evaluert under CITES konferansen i Kyoto, Japan, i 1992.

Både før og etter forbudet har krypskyttere fortsatt å jakte på elfenben, med den følge at bestanden av de berørte dyrene har blitt ytterligere redusert. Mange land har også et ønske om at forbudet i sin nåværende form opphører. Land som Zimbabwe og Sør-Afrika har fortsatt å hevde at slik handel er nødvendig, både av økonomiske og økologiske årsaker. I Sør-Afrika hevder blant annet lokale myndigheter at bestanden er i ferd med å blir større enn hva faunaen kan tåle.

I 2002 lempet De forente nasjoner delvis på forbudet mot elfenbelshandel ved å tillate noen få land å eksportere bestemte kvanta. Imidlertid viste en studie ved universitetet i Oxford at under én prosent av de 500 millioner amerikanske dollar elfenbenshandelen innbringer tilfaller afrikanere; det meste går til mellommenn og selgere.  Handelsforbudet med elfenben er imidlertid omstridt i sin nåværende form.

I Russland produseres elfenben fra mammutlevninger som gjenfinnes i tundraen.
## Se også
*Bryllupsdager

## Referanser


## Kilder
* Elephant Ivory Trade Ban (TED Case Studies)
* Illegal ivory trade prospers in Angola. Reuters. October 9, 2006
* Elephant Economics, Ivory Trade and Poaching. Rasmus Heltberg PDF-format
* Effect of Resumption of International Trade on Japanese Ivory Market PDF-format
* Behrendt, F. (1967):*Ben og horn. Håndbog i ben og hornarbeijde for husflids- og aftenskoler.* Dansk Husflidsselskab, København.

## Eksterne lenker
* 
* Se arbeider i DigitaltMuseum der det er brukt elfenben.