Sindelfingen

**Sindelfingen** er en by i Tyskland i delstaten Baden-Württemberg med rundt 60&nbsp;000 innbyggere. Byen ligger omtrent 15 km sørvest for Stuttgart. Hvis en begynner i øst grenser  byen til Stuttgart, Leinfelden-Echterdingen (Landkreis Esslingen) så vel som Böblingen, Aidlingen, Grafenau, Magstadt og Leonberg (alle Landkreis Böblingen). Byen glir faktisk i ett med Böblingen.
 
Økonomien i byen er hovedsakelig basert på bilindustrien, særlig fabrikken Daimler AG. I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt. 

## Geografi
Sindelfingen ligger utenfor den nordøste randen av den øvre „Gäu“ sør for naturreservatet Glemsskogen mellom elven Schwippe som har sitt utspring i byen, og Sommerhofenbekken. 
Den høyeste punktet til Sindelfingen ligger på 532m, den laveste på 409m over havet.

### Bystruktur
Sindelfingen består av den egentlige byen så vel som de to bydelene Maichingen og Darmsheim som ble tilknyttet i 1971. For tiden oppstår en ny bydel, den såkalte „Flugfeld“ (flyplass). Flugfelden er et fellesprosjekt mellom Sindelfingen og Böblingen.

I kjernebyen er det noen boligområder som har egne navn som Spitzholz, Eichholz eller Hinterweil. 

## Historie

Omkring 1065 ble grunnlagt et kloster av Graf Adalbert (II.) som ble nevnt for første gang i 1155 som „praepositura in Sindelvinga“. I 1476 ble grunnlagt et nytt kloster i Tübingen som fikk mest av eiendommen til Sindelfingen. Av eiendomsrestene ble grunnlagt Augustiner-klosteret som ble oppløst i 1535.

Som svaret på bygrunnlegelsen til Böblingen i 1250 fulgte Sindelfingens bygrunnlegelse i 1263. Allerede før bymuren var ferdig, innbyggerne til Böblingen angrep Sindelfingen som gjorde av den to nabobyene store rivaler. Men Sindelfingen ble en ubetydelig by for lang tid.

På 1800-tallet ble Sindelfingen en betydelig veverby. I 1900-årene fulgte en stor økning av industrien. I 1914 bosettes seg Daimlerverket i Sindelfingen. Sindelfingen vokste til en betydelig industriby. Derfor ble byen sterkt ødelagt i løpet av den andre verdenskrig. Byen som hadde et innbyggerantall av 8500 til krigsavslutningen, passerte 20&nbsp;000 innbyggere i 1957. Dette medført t byen ble: „Große Kreisstadt“.

Under regionsreformen i 1971 byen oppnådde byen dagens utstrekning. I 1990 var Sindelfingen vertsby for tiende „Landesgartenschau Baden-Württemberg“. 

### Religion
Sindelfingen var opprinnelig del av bispedømmet Konstanz

Da byen hørte til Württemberg siden 1300-årene, ble byen
protestantisk under hertug Ulrich i 1535 som følge av reformasjonen. Hovedkirken er Martinskirken, en av den eldste kirkene til landet (ordinasjonen i 1083).
Alle fire menigheter danner den protestantiske helmenigheten Sindelfingen.
Etter reformasjonen katolikker er i Sindelfingen siden enden av 1800-årene. Den første katolske kirken er kirken „Zur Heiligsten Dreifaltigkeit“ som ble bygd i 1952.

I Sindelfingen er det også organiserte menigheter tilhørende blant annet De frie evangeliske forsamlinger, Medodistkirken, Baptistsamfunnet, Den nyapostoliske kirke og et kristnet tyrkisk samfunnet (*Türkçe Konusan Kilise Toplulugu*).
Mange Sindelfingenborgere tilhører ikke-kristne trossamfunn. De meste er muslimer, som i mellomtiden har en egen moské.

### Tilknyttet byer
* 1. september 1971: Darmsheim
* 1. desember 1971: Maichingen

### Befolkning
Innbyggertallene ble bedømt, resultatene til folketellinger (*) eller statistiske data. Alle tallene siden 1871 fra „Statistisches Landesamt
Baden-Württemberg“.

## Politikk
### Byrådet
Byrådet består av 45 representanter siden den siste valget på 13. juni 2004.

### Borgermester
Den første borgermesteren til landsbyen, den såkalte „Schultheiß“, ble navnet i 1255. I 1271 ble navnet en Schultheiß til byen. Siden 1930 den første mannen i byen ble kalt „Bürgermeister“. På 1. februar 1962 Sindelfingen ble „Große Kreisstadt“ og så ordføreren blir nevnet „Oberbürgermeister“. Denne blir valgt for åtte år. 

**Ordfører siden 1819**
* 1819–1826: Johann Friedrich Dinkelacker
* 1826–1832: Johann Breuning
* 1832–1849: Christian Immanuel Conz
* 1850–1895: Johann Gottfried Frank
* 1895–1932: Wilhelm Hörmann
* 1932–1945: Karl Pfitzer
* 1945–1946: Werner Häring
* 1946–1977: Arthur Gruber
* 1977–1993: Dr. Dieter Burger
* 1993–2001: Dr. Joachim Rücker
* Siden 2001: Dr. Bernd Vöhringer

### Våpen og flagg
Sindelfingens våpen viser tre hjortehorn over et svart kors. Hjortehorn symboliserer tilhørigheten til Württemberg. Byflagget er svart-kvitt. Våpenet og flagget har en lang tradisjon.

### Vennskapsbyer
* Schaffhausen (Sveits), siden 1952
* Corbeil-Essonnes (Frankrike), siden 1961
* Sondrio (Italia), siden 1972
* Dronfield, North East Derbyshire (Storbritannia), siden 1981
* Győr (Ungarn), siden 1989
* Torgau (Sachsen / Tyskland), siden 1988
* Chełm (Polen), siden 2001

Siden 1955 Sindelfingen står fadder til fordrevne fra byen Würbenthal i Sudetenlandet.

## Økonomi og infrastruktur
Sindelfingen er preget av bilindustrien, særlig Daimler AS. Med rund 33000 arbeidere driften er konsernets største på jorden.
I middelalderen lå det et veveri i byen, og i dag står moteindustrien fremdeles sterkt her.
Stadtwerke Sindelfingen GmbH som er 37,4% byeid, gjør energien og vannet.
### Trafikk
Sindelfingen ligger nærmest motorveien A 81 (Würzburg–Gottmadingen) som krysser seg med A 8 nordøst i byen. Dessuten har Sindelfingen tilknytning til forbundsveien B 464 (til Reutlingen) og B 14 (til Stuttgart).
Sindelfingen har ikke regelmessige jernbaneforbindelser. Fra 2010 skulle kjøre den nye S-banen S60 (S-banen Stuttgart) med stoppesteder i Sindelfingen og bydelen Maichingen. For tiden er det to stoppesteder på området til Böblingen (S1 stoppested Goldberg og stasjonen Böblingen for regionale tog) som er fort oppnåelig fra Sindelfingen. S-banene og bussene er del av VVS (Verkehrsverbund Stuttgart / trafikkforbundet Stuttgart). 
Lufthavnen Stuttgart er også fort oppnåelig med S-banen eller bilen.

## Kultur, severdigheter og gastronomi
### Museer
* Det gamle rådhuset til bydel Maichingen huser „galleriet til byen Sindelfingen“ og det middelse rådhuset til Sindelfingen huser „Lütze-museet“, som har åpnet i 1990
* Sindelfingens historie kann ble fulgt i „bymuseet“, som er i det gamle rådhuset fra 1478 og det salthuset (1592) (fri inngang). I salthuset er også den würbenthaler hjemstedstua.
* Den „gamle veveriskolen“ har fått plass til et vevermuseet.
* Siden 1994 er det „huset til historien til IBM-databehandlingen“ huset i en gammel IBM-fabrikk.
### Byverk
Den gamle rådhuset og Martinskirken (1083) er kjennetegn til byen. Annet severdigheter er:

* Det middelse rådhuset ved „Marktplatz“ (torget)
* „Kurze Gasse“ (kort smug) med bindigsverkhus
* Gammel kirkegården (bak biblioteket)
* Klostersjø
* Forhenværende Landesgartenschau (hageutstilling) (med liten banen i Sommerhofen-Park)
* Svømmehallen og friluftsbadet 
* Goldbergtårnet
* Fuglbeskyttelse-og-informasjon-sentrumet (VIZ) ved friluftsbadet (fri inngang)
* Tårnet Sindelfingen-Steige
* Tårnet Sindelfingen-Eichholz
* Vennskapsbrønnen på „Marktplatz“  (ble formt fra Bonifatius Stirnberg. Rundt en stor Pegasus-brønn ble stil topp seks små brønner som symboliserer den seks vennskapsbyene. Figurene er bevegelig.
* Fotgjengeroverganger av carrara-marmor i „Ziegelstraße“ (teglsteingate).
* Sporthall „Glaspalast“ fra Günter Behnisch (1977).

### Fritid og sport
* Badesentrum Sindelfingen
* Den liten banen i Sommerhofen-Park (kjører søndags, fra april inntil september)
* Glaspalast – Sporthall med 200-m-tartan-løpebanen, 2 judohaller, 8 bowlingbaner, trenings- og gymnastikkrom.

### Regelmessige arrangementer
* Den internasjonale gatefesten på den tredje junihelgen er en av den største gatefesten i Europa. Tre døgn med danser, folklore og selvfølgelig delikatesser.
* En internasjonal friidrett-hallmeeting i Glaspalast på årets begynnelse. 1994 verdensrekord  i 7,3 s på 60 m hekkeløpet (Colin Jackson)
* På årets begynnelse den verdenskjente Mercedes-Benz-Junior-Cupen 
### Foreninger
* VfL Sindelfingen; dennes kvinnelig fotballag kjemper i den 2.BL Syd.
* Billard-Club Sindelfingen (BCS) som kamper i 1. Bundesliga; den 14.1e verdensmesteren Oliver Ortmann spiller for Sindelfingen.
## Personligheter
### Æresborgerer
Disse personene er æresborgerne av Sindelfingen:
* 1918: Mina Zweigart, firma Zweigart
* 1946: Wilhelm Hörmann, ordfører
* 1951: Dr. Wilhelm Haspel, direktøren i Daimler-Benz
* 1963: Dr. Wilhelm Langheck, direktøren i Daimler-Benz
* 1963: Arthur K. Watson, presidenten i IBM
* 1970: Karl Hummel, kommunestyre
* 1975: Ernst Schäfer, kommunestyre

### Sønner og døtre
* ved 1444, Johannes Widmann (i Maichingen), † 31. desember 1524 I Pforzheim, legen til hertugen “Eberhard im Bart“ og til hertugen “Ulrich von Württemberg“
* 1806, 6. juni, Ottmar Friedrich Heinrich Schönhuth, † 6. februar 1864 i Edelfingen (i dag Bad Mergentheim), prest og historiker
* 1820, 26. november, Friedrich Heise, † 22. juli 1866 i Stuttgart-Bad Cannstatt, tysk komikker
* 1941, Lutz Ackermann, tysk billedhogger
* 1941, 30. juni, Wolfgang Hermann Körner, tysk forfatter
* 1948, 6. april, Friederike Roth, tysk forfatter
* 1965, Heidrun Gärtner, tysk skuespiller
* 1966, Uwe Spinder, tysk kabarettist
* 1966, 20. november, Oliver Hasenfratz, † 14. november 2001 i Berlin, tysk skuespiller
* 1984, 9. september, Susanne Stadlmüller, tysk kunstløper
### Videre personligheter
Personligheter som levde i Sindelfingen
* Wilhelm Friedle, direktøren til Daimler-Benz i Sindelfingen inntil 1935 brakte samlebåndet til Tyskland 
* Gustl Hohenstein, byggeren til „Häuser der Konfektion“ og messen Sindelfingen
* Roland Emmerich, Hollywood-regissør; vokste opp i Sindelfingen 
## Referanser

## Litteratur
* *Württembergisches Städtebuch*; Band IV delband Baden-Württemberg
Band 2 fra "Deutsches Städtebuch“. Handbuch städtischer Geschichte – Im
Auftrage der Arbeitsgemeinschaft der historischen Kommissionen og med hjelp av
den „Tyske Städtetagen“, den „Tyske Städtebunden“ og
den „Tyske Gemeindetagen“, uttgav fra Erich Keyser, Stuttgart, 1961
* Lorenz, S., Scholz, G. (Hg.): *Böblingen. Vom Mammutzahn zum
Mikrochip*. Filderstadt 2003 (ISBN 3-935129-09-2)
* Hermann Weisert: *Sindelfingen im Wandel der Zeit.* Röhm Verlag,
Sindelfingen 1988
* Stadt Sindelfingen (Hrsg), Dorothee Ade-Rademacher, Reinhard
Rademacher: *Reich an Vergangenheit. Römer und Alamannen in
Sindelfingen.* Sindelfingen 2004 (Schriftenreihe des Stadtarchivs
Sindelfingen, Band 6), ISBN 3-00-014744-6
* Thomas Knopf: *Das römische Sindelfingen*. Konrad Theiss Verlag,
Stuttgart 2000 (Materialhefte zur Archäologie in Baden-Württemberg,
Band 55), ISBN 3-8062-1497-2
* Beck, Alfred: *Chronik von Darmsheim*, Böblingen 1930 (ny opplage 2003)

## Eksterne lenker
* 
* „Sindelfingen ohne Barrieren“ prosjektet til Stiftsgymnasium Sindelfingen