open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Warriors of the World

***Warriors of the World*** er det niende studioalbumet til det amerikanske Heavy Metal bandet Manowar. Det kom ut i 2002. Albumet inneholder flere coverlåter, «Nessun Dorma» og «An American Trilogy», mest kjent fra Elvis Presleys versjon.

## Sporliste
# «Call to Arms» – 5:29
# «The Fight for Freedom» – 4:26
# «Nessun Dorma» – 3:29
# «Valhalla» – 0:32
# «Swords in the Wind» – 5:10
# «An American Trilogy» – 4:20
# «The March» – 3:56
# «Warriors of the World United» – 5:56
# «Hand of Doom» – 5:49
# «House of Death» – 4:19
# «Fight Until We Die» – 4:00

## Eksterne lenker
*
Grus (avis)

***Grus*** var en gratis kulturavis for og av ungdom. Avisa kom, fra starten i 2005, ut i Tromsø og hadde et opplag på mellom 5000 og 13000. Den ble lagt ned i 2009.

Avisa ble distribuert i ei rekke nordnorske byer, men med hovedvekt på Troms og Finnmark. Ansvarlig redaktør var per 1. april 2009 Daniel Andersson. Grus Medieproduksjon ga ut avisa.

## Referanser
Verftskrisen

**Verftskrisen** er en epoke i svensk næringsliv som har sammenheng med endrede behov for skipstonnasje i verdens handelsflåte fra rundt 1969. Sverige var storleverandør av skip, men mistet sine byggeoppdrag i denne perioden fordi skipene som ble bygget var for store for svenske verft.
Thomas Wæhler

**Thomas Wæhler** (født 28. juli 1973) er en norsk fotballspiller som spiller for . Han har tidligere spilt for , , ,  og .

Han spilte Tippeliga-fotball i perioden fra 1992-1993 og 1997-2001. Hans far, Tor Wæhler, og yngre brødre Kjetil Wæhler og Fredrik Brustad har alle gjort karriere som fotballspillere. Han er gift med Kristine Edner Wæhler, som har spilt fotball for  i en årrekke. Sønnen hans Markus Edner Wæhler har spilt toppfotball for ,  og Norges G18-landslag.

Før 2009-sesongen skrev Thomas Wæhler kontrakt med gamleklubben Mjøndalen for spill i 1. divisjon. Men etter bare tre måneder ble kontrakten avsluttet da den sportslige satsingen ikke lot seg kombinere med sivil jobb og familieliv.

Wæhler ga seg som Skeid-spiller etter 2009-sesongen og meldte overgang til , hvor hans kone også spiller.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil på skeid.no
Antonio Caldara

**Antonio Caldara** (født 1670 i Venezia, død 28. desember 1736 i Wien) var en italiensk cellist og komponist fra den venetianske senbarokken.

## Liv og virke
Caldara fikk sin musikalske utdannelse hos Giovanni Legrenzi i Venezia.

Fra 1700 til 1707 var Caldara kapellmester i Mantova. I 1708 skrev han andre akt av operaen *L'Atenaid* for keiser Karl VI av Det tysk-romerske rike. Fra 1709 til 1716 var han ansatt i Roma og ble rundt 1716 utnevnt til første visekapellmester under Johann Joseph Fux ved det østerrikske hoffkapell i Wien. Her skapte han seg et solid ry med sine over 3400 verk, blant annet mer enn 80 operaer, mange med libretto av Metastasio. Dessuten  43 oratorier og rundt 150 messer. I tillegg serenader, kantater og sinfonias. Caldaras musikk utmerker seg med en stor melodirikdom.

Keiser Karl VI. dirigerte selv noen av Caldaras operaer. Musikken var en god blanding av italienske og tysk-østerrikske elementer og ble godt mottatt i Wien.

## Verk i utvalg

* Op.1:  12 *Suonate a tre* (triosonater).  Venezia 1693
* Op.2:  11 *Suonate da camera a tre* og en chaconne.  Venezia 1699 
* Tallrike *Sonate da camera a violino e violoncello* (bare bevart som manuskripter, komponert før 1710)
* Flere upubliserte solo- og triosonater fra tiden i Wien.
* 17 cellosonater og  1 cellokonsert dedisert grev Schönborn (1735)
* Flere konsertante sinfonias
* *Sirita* (opera)
* *Attalanta ovvero la costanza in amor.*, Braunschweig 1698
* Julekantate for solostemmer og kammerorkester


## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Litteratur
* 
* Ursula Kirkendale: *Antonio Caldara: sein Leben und seine venezianisch-römischen Oratorien.* Böhlau, Graz, Köln 1994, ISBN 978-3-205-08234-7.
* Brian W. Pritchard: *Antonio Caldara: essays on his life and times*. Scolar Press, Aldershot 1987, ISBN 0-85967-720-6.

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Agostino Steffani

**Agostino Steffani** (født 25. juli 1654 i Castelfranco Veneto, død 12. februar 1728 i Frankfurt am Main) var en italiensk komponist, diplomat og katolsk ekklesiolog og titulærbiskop.

Steffani integrerte elementer fra fransk og tysk musikk i den italienske tonekunsten. Ved siden av operaer publiserte han framfor alt kammerduetter, disse var populære til langt inn på 1700-tallet. Verkene hans ble kopiert i et stort antall avskrifter, og mange kilder fra hans samtid lovpriser innsatsen han gjorde som musiker og dikter.

## Verk i utvalg
* *Tassilone*. Tragedia per Musica 1709, utgitt av Gerhard Croll i serien *Denkmäler Rheinischer Musik*
* *Alarico il Baltha, cioè l’Audace, Re de’ Gothi*. Dramma per musica i tre akter (uroppført 18. januar 1687 i München)
* *Niobe, Regina di Tebe*. Dramma per musica i tre akter (uroppført 1688 i München)
* Enrico Leone, *Dramma* i tre akter (uroppført 30. januar 1689 ved åpningen av Hannover Hoffteater)
* ''Stabat Mater'' for 6 sangere og 7 instrumentalister

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Ytre Oppedal

**Ytre Oppedal** er ei bygd og et fergested i Gulen kommune i Vestland. Den ligger ved Oppedalsvika på sørsida av Sognefjorden, like øst for Risnefjorden. Bebyggelse og gårdsbruk ligger på begge sider av Oppedalselva, som munner ut like ved fergeleiet.

Fra Ytre Oppedal krysser europavei 39 Sognefjorden med fergestrekningen Lavik-Oppedal. Fra fergeleiet går fylkesvei 8 til nabobygda Indre Oppedal og videre østover langs Sognefjorden.

## Referanser
Pickup artist

En **pickup artist**, ofte bare kalt **PUA**, er et begrep som brukes for å beskrive en person som er, eller i det minste prøver, å være dyktig i møte med, tiltrekke og forføre kvinner.

Begrepet pickup artist er også forbundet med the seduction community, en mannlig subkultur basert på målet om økt seksuelle og romantiske ferdigheter med kvinner med enten selvhjelp, en forståelse av Sosialpsykologi og / eller teknikker utledet fra Nevrolingvistisk programmering.

## Se også
*Forførelse
*Kurtisering
*Stevnemøte
*Forelskelse
Enhetsoperasjon

I kjemiteknikk og andre relaterte fagområder, er en **enhetsoperasjon** et enkeltstående steg i en produksjonsprosess. Et eksempel på dette er melkeproduksjon, hvor homogenisering, pasteurisering, avkjøling og pakking er enhetsoperasjoner som kobles sammen til en komplett produksjonsprosess.

Historisk sett ble forskjellige typer kjemisk industri betraktet som ulike industrielle prosesser, bygget etter helt ulike prinsipper. Med økt kunnskap innen kjemiteknikk på begynnelsen av 1900-tallet, endret dette synet seg. Man innså nå at alle typer kjemisk industri var bygget opp av prosesser som var underlagt de samme fysiske lovene.

Alle prosesser kan deles opp i flere enhetsoperasjoner, og en enhetsoperasjon fungerer etter samme prinsipper uavhengig av hvilken type prosess den benyttes i. Inndelingen i slike enhetsoperasjoner, danner fundamentet for kjemiteknikken.

I kjemiteknikken deles enhetsoperasjoner inn i fem klasser:
# Fluidstrømprosesser, som blant annet omfatter fluiddynamikk, filtrering og fluidisering av faste stoffer.
# Varmeoverføringsprosesser, som blant annet omfatter fordampning og kondensasjon.
# Masseoverføringsprosesser, som blant annet omfatter gassabsorpsjon, destillasjon, ekstraksjon, adsorpsjon og tørking.
# Termodynamiske prosesser, som blant annet omfatter kondensering av gasser og kjøleprosesser.
# Mekaniske prosesser, som blant annet omfatter transport av faste stoffer, knusing, maling og sikting

Enhetsoperasjoner i kjemiteknikken kan også inndeles i disse kategoriene:
* Kombinasjon (eksempel: miksing)
* Separasjon (eksempel: destillasjon)
* Reaksjon (kjemisk reaksjon)
Johann Kuhnau

**Johann Kuhnau** (1660–1722) var en tysk komponist og organist. 

Kuhnau var Johann Sebastian Bachs forgjenger som organist og thomaskantor i Thomaskirken i Leipzig.

## Liv
Johann Kuhnau var sønn av en møbelsnekker i Geisling, men fikk stipend for å gå på det berømte *Evangelische Kreuzgymnasium* i Dresden. Deretter studerte han både filosofi og jus i Leipzig, slike studier hadde helt siden reformasjonen vært det normale for akademisk utdannede kantorer. Han tok juridisk embetseksamen, men etter studietiden tiltrådte han en stilling som kantor i Zittau.

I 1682 vendte Kuhnau tilbake til Leipzig og fikk to år etter en stilling som organist i Thomaskirken. I 1701 overtok han etter Johann Schelle som thomaskantor, en stilling han hadde til sin død. Fra samme år hadde han også embedet som universitetsmusikkdirektør. Flere av hans elever ble komponister, blant andre Johann David Heinichen og Christoph Graupner.

Kuhnau snakket flytende fransk og italiensk, og oversatte fra hebraisk, gresk og latin. I tillegg til å komponere, arbeidet han som advokat, skrev skjønnlitteratur og også fagbøker. Kuhnaus mangesidige og betydelige personlighet gjorde et sterkt inntrykk på hans samtidige, og samtidige musikere anså ham for å være et universalgeni. Johan Adlung skriver om ham: *«Jeg vet ikke om han brakte meste ære over tonekunstnernes rekker eller [over] de andre lærde. Hans lærdom omfattet [[teologi]], [[jus]], [[retorikk]], dikterkunst, matematikk, fremmedspråk og musikk.»*

Han skrev musikerromaner helt i Christian Weises stil – de regnes som skoleeksempler på opplysningstidens realistiske framstillingsmåte.

## Musikk
Kuhnau var særlig kjent for sine komposisjoner for klaverinstrumenter. *Musicalische Vorstellung einiger biblischer Historien* for cembalo, som delvis også egner seg for orgel, anses som tidlige eksempler på programmusikk. Den betydelige *Neue Clavierübung* påvirket Johann Sebastian Bach.

I kirkemusikken var Kuhnau mindre innovativ, her står tonespråket nærmere sent 1600-tallet enn 1700-tallet.

I senere år har det blitt antydet at Kuhnau kan ha skrevet julekantaten *Uns ist ein Kind geboren*, som tidligere ble tilskrevet Bach (BWV 142), noe som har ført til at den blir mindre framført enn før.

## Verk i utvalg
**Ausgewählte Kirchenkantaten*, red. Arnold Schering. Leipzig 1918
**Ausgewählte Klavierwerke*, red. Kurt Schubert. Mainz 1938
**Der musicalische Quack-Salber*, red. Kurt Benndorf. Berlin 1900 (ettertrykk av utgave Dresden 1700)

## Litteratur
* 
* Stephen Rose: *The Musician in Literature in the Age of Bach*. Cambridge: Cambridge University Press, Cambridge 2011, ISBN 978-1-107-00428-3. http://www.cambridge.org/9781107004283

## Referanser og noter


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  
* ''Kuhnau-Projekt'', pfefferkorn-verlag.com
* Cembaloverk av Kuhnau, spilt av Fernando De Luca
Jelena Khrustaljova

**Jelena Vladimirovna Khrustaljova** (russisk: Елена Владимировна Хрусталёва; født 28. september 1980 i Krasnojarsk) er en russisk, belarusisk og kasakhstansk tidligere skiskytter.

Under OL i Vancouver 2010 tok hun sølv på normaldistansen bak norske Tora Berger. Khrustaljova skjøt fire fulle hus og gjorde et godt løp med et tidlig startnummer. Det var hennes eneste medalje i et internasjonalt mesterskap på elitenivå, og også hennes eneste pallplassering i verdenscupen.

Hun hadde ellers to sjetteplasser som sitt beste resultat i verdenscupen og et av dem ble prestert under VM i Pyeongchang i 2009. Hun har også tatt fem gullmedaljer i europamesterskap og to gull i asiamesterskap.

## Karriere
Khrustaljova gjorde sin internasjonale debut for Russland under Junioreuropamesterskapet i 2000, hvor hun tok gull på normaldistansen foran norske Tora Berger. Hun var også ankermann på det russiske laget som vant stafetten. Under juniorverdensmesterskapet samme år tok hun sølv på jaktstarten og hun var med på å ta sølv på stafetten.

Khrustaljova konkurrerte for Belarus fra og med sesongen 2001/02. Samtidig debuterte hun i verdenscupen med en 36.-plass på sprinten i Hochfilzen. Hun tok sine første verdenscuppoeng med en 24.-plass på sprinten i Ruhpolding i 2002. Samme sesong tok hun sin første topp-ti plassering i verdenscupen, en sjuendeplass på normaldistansen i Antholz. På jaktstarten i samme verdenscuprunde tok hun sin beste plassering i verdenscupen, en sjetteplass.

Hun deltok i OL i Salt Lake City i 2002, og det var hennes første store mesterskap. Selv om det var mindre enn en måned etter rennene i Antholz, greide hun ikke å oppnå lignende plasseringer. Hun endte opp med en 33.-plass på sprinten, en 30.-plass på jaktstarten og hun gikk ankeretappen for det belarusiske laget som ble nummer sju på stafetten.

Etter OL tok det nesten fire år før hun gikk verdenscuprenn igjen, men i denne perioden gikk hun mange europacuprenn for Russland og hun tok blant annet tre gull i europamesterskap. Hennes beste resultat i et vanlig europacuprenn er imidlertid bare en andreplass. Da hun var tilbake i verdenscupen i desember 2006, konkurrerte hun for Kasakhstan. I comeback-sesongen 2006/07 ble hun nummer 82 i verdenscupen sammenlagt etter middelmådige plasseringer.

I den påfølgende sesongen ble hun nummer 52 og i sesongen 2008/09 ble hun nummer 51. Hun oppnådde flere topp-20 plasseringer, og under VM i Pyeongchang i 2009 tok hun sitt beste resultat i mesterskapssammenheng, en sjetteplass på normaldistansen. Med fire fulle hus greide hun å kopiere sitt karrierebeste i verdenscupen fra Antholz i 2002. Under OL 2010 tok hun sølv på normaldistansen.

## Meritter

### [[OL-medaljører i skiskyting|Olympiske leker]]

### [[VM i skiskyting|Verdensmesterskap]]

### Europamesterskap

### Juniorverdensmesterskap

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anders Søvik

**Anders Søvik** (født 23. juni 1974) er en norsk fotballmålvakt og lærer som spilte for Skeid fra 2004 til han la opp som spiller i 2007. Han har tidligere spilt for Kjelsås IL, Grei og Høybråten/Stovner.

Søvik kombinerer i 2009 jobben som lærer med en stilling som målvaktstrener for Skeid.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Rutledal

**Rutledal** er en bygd og fergested i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Bygden ligger på sørsiden av Sognefjorden, øst for Rutle og fylkesvei 57 krysser fjorden her med fergestrekningen Rutledal-Rysjedalsvika, mens fylkesvei 606 krysser fjorden med fergestrekningen Rutledal-Krakhella. Skjærene og holmene som kalles *Rutletangane* verner mot sjøen og stormen fra vest og nord. Gården Rutledal ligger omtrent 10&nbsp;km nordøst for Gulen kirke i Eivindvik.

## Navnet
Rutledal er først nevnt omkring 1350 og da skrevet Rutzladale. Skrivemåten betyr at navnet trolig er en genitivsform av Rutle og betyr Rutles dal. Det blir uttalt ru'ttledal og ble skrevet Røtledal i 1567 og 1603, Rutledall i 1611, Rutledalen i 1667, Rutledal i 1723.

## Historie
I 1938 ble det funnet en klebersteinsskål i en løetuft, og det viser at det er en gammel bosetning.
 
Fra 1785 til 1868 var Rutledal poststasjon i postruten Bergen – Molde. Det ble da bygget vei gjennom Nordguldalen til Rutledal slik at de ridende «postkarlene» skulle kunne komme seg raskt frem. Veien hadde syv broer og den var ferdig i 1790. Veien har blitt omlagt og utbedret flere ganger. Fra Rutledal ble posten ført med båt over Sognefjorden.

I 1916 ble det opprettet en postrute fra Rutledal til Sygnefest. Rutledal fikk rikstelefon i 1915 og brevhus i 1928. Fylkesbaatane har hatt rutestopp i Rutledal fra 1921. I 1959 ble det bygget vei til Brosvik. Den ble senere ført videre til Sygnefest, Rise og Dingja. I 2007 ble vegen ført helt fram fra Dingja til kommunesenteret Eivindvik.

I 1924 åpnet Sigvald Berntson Rutledal landhandel og som attåt næring fikk han ekspedisjon av rutebåtene. Han var gift med Aslaug HanstveitŪ. I tillegg til rollen som husmor og butikkdame ble Aslaug tilsatt som styrer av Rutledal brevhus da det ble åpnet. Butikken ble innredet i vestre del av deres bolighus.

I årene 1940&ndash;45 under den andre verdenskrigen bygget tyskerne mange brakker og festningsverk i Rutledalen blant annet Torpedobatteriet ved Rutledal. Tyskerne bygget også veier i området som senere er bygget om til en bilvei. Rutledal har hatt rutebilforbindelse både med Brekke og Bergen. Mange bunkere og leirer er fortsatt igjen, og åpent for folk som vil sjå.

### Rutledal Handelshus
Brynjulf Rutledal  drev *Rutledal Handelshus* ved siden av et bruk i Rutledal. Handelshuset lå lagelig til ved sjøen og hadde et variert vareutvalg. Butikken ble også brukt av mange som kom sjøveien. Den ble stengt i 1986.

## Referanser


## Litteratur
* Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*, Gulen Kommune 1996,

## Eksterne lenker
* Varehandel i Gulen – Rutledal
* Handelsmann Sigvard Rutledal  
* Nrks fylkesleksikon «Fortet i Rutledal
Donau-klassen

**Donau-klassen** er en klasse av russiske motorskip for persontransport på elverDen er oppkalt etter elven Donau.

Todekks frakt- og passasjerskip ble bygget i Ungarn i perioden 1959–1965.

## Referanser
Durex

**Durex** er varemerkebeskyttet navn på en rekke kondomer laget av Storbritannia-baserte multinasjonale SSL International.

Durex er et merke av kondomer og personlige smøremidler som eies av Reckitt Benckiser. Kondomene ble først laget i Paris i 1908 før de ble kjøpt ut av det nå nedlagte britiske selskapet Colman's. Den ble deretter utviklet i London under tilsyn av London Rubber Company og British Latex Products Ltd, hvor den ble produsert mellom 1932 og 1994. London Rubber Company ble dannet i 1915, og merkenavnet Durex ("Durability, reliability, and excellence") ble lansert i 1929, selv om London Rubber ikke begynte å produsere kondomer av eget merke før i 1932, i samarbeid med en gummiteknologistudent fra Polen ved navn Lucian Landau. Den første boken om The London Rubber Company og historien til Durex-kondomer, skrevet av Jessica Borge, ble utgitt i september 2020 av McGill-Queen's University Press. Navnet, som London-Rubber Company varemerkebeskyttet i 1929, er et Teleskopord av "**Du**rability, **R**eliability, and **Ex**cellence", men noen personer misforsto det med å være "**Dur**able Lat**ex**".

## Se også
* Femidom
* Prevensjon

## Eksterne lenker
*
An der schönen blauen Donau

**An der schönen blauen Donau** eller **Donauwalzer** (Op. 314) er en vals av Johann Strauss d.y. som ble komponert høsten/vinteren 1866/1867. Den ble opprinnelig skrevet for sangforeningen Wiener Männergesang-Verein («Mannskoret i Wien»), og da i to versjoner, som orkester- og korvals.

Valsen ble uroppført 15. februar 1867 i Dianabad i Wien-Leopoldstadt. Det foreligger også to versjoner av teksten, én av Josef Weyl og én av Franz von Gernerth. Musikkstykket har vært en av de jevnlig populære innenfor klassisk repertoar.

Da musikken var komponert, ble teksten skrevet Mannskorets poet, Joseph Weyl. Strauss skrev senere mer musikk, og Weyl trengte å endre en del av ordene. Strauss tilpasset stykket til ren orkesterversjon for Verdensutstillingen i Paris i 1867, og det oppnådde suksess i denne utgaven. Instrumentalversjonen er den mest vanlige oppføringen i dag. En alternativ tekst ved Franz von Gernerth, «Donau so blau», er også tidvis benyttet. Stykket hadde sin premiere i USA i orkesterversjon den 1. juli 1867 i New York, og i Storbritannia hadde korversjonen premiere den 21. september 1867 i London ved promenadekonsertene i Covent Garden.

## Nasjonal betydning
I 1874 betegnet musikkanmelderen Eduard Hanslick donauvalsen som en «ordløs freds-Marseillaise» Allerede i 1888 ble den nevnt sammen med Keiserhymnen og nasjonalsangen. Uroppførelsen av Gernerths tekst i 1890 ble også mottatt med god kritikk.

Efter den annen verdenskrig manglet man en nasjonalsang, og ved kunngjøringen av landets gjenvunne uavhengighet spilte man valsen foran parlamentsbygningen i Wien. Likeledes ble den benyttet som «nasjonalsang» ved idrettsarrangementer, blant annet av fotballandslaget inntil Østerrike fikk sin nåværende *[[Land der Berge, Land am Strome]]* i 1946.

Tradisjonelt blir valsen spilt ved årsskiftet i alle østerrikske offentlige radio- og tv-sendere, slik at den innleder nyåret. Den er også, sammen med Radetzkymarsch et fast ekstranummer i Wiener-filharmonikernes nyttårskonsert, selv om den ikke står på programmet.

## I andre media
Valsen spile en fremtredende rolle i Stanley Kubricks episke science-fiction-film *[[2001: En romodyssé]].*
## Lydprøve

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Sheet music for «On the Beautiful Blue Danube», John Church Company, 1868.
Reichszeugmeisterei

**Reichszeugmeisterei**, forkortet **RZM**, var en organisasjon under det tyske nazistpartiet NSDAP som sto for organisering og distribusjon av klær, effekter og utstyr til partiet og andre nasjonalsosialistiske organisasjoner i Hitler-Tyskland mellom 1934 og 1945.

Organisasjonen var kun en administrativ enhet, og ble opprettet i 1934. Det lå på Tegernseer Landstrasse 210 i München, og første leder var Reichszeugmeister (riksmaterialmester) Richard Bochner. Han ble senere erstattet av SA Obergruppenführer . Samtidig ble det forbudt å produsere, lagre eller selge NSDAP effekter uten partiets godkjennelse. Brudd på dette kunne gi inntil to år i fengsel. NSDAP åpnet en butikk som solgte RZM-effekter på Schwanthalerstrasse 53-55 i München. De meste av RZM-effekter ble solgt gjennom frittstående butikker som var godkjente av RZM.

Effekter som ble styrt av RZM var: flagg, dolker, uniformer og utstyr til disse, merker, feltutstyr som drikkeflasker, matbokser og spader og musikkinstrumenter. Alt utstyr som ble styrt av RZM skulle ha enten stemplet eller påsatt merke med en RZM-kode som identifiserte produsenten. Vanlig var feks **RZM M4/72** hvor 72 er identifikasjonsnummeret/produsentnummeret til selskapet Wilhelm Deumer fra Lodenscheid, og M4 står for metall (M) og beltespenne (4). Selskapene kunne ha forskjellige id-nummer for de forskjellige typer effekter. RZM-merkingen kunne også ha et nummer tilslutt som var de to siste tallene i året effekten ble produsert. Det ble også laget RZM-merking til spesielle effekter laget på bestilling, som feks SS-effekter, og disse hadde SS etter RZM i produksjonskoden. Når det var merker som ble påsatt stoff-effekter var det ofte også et serienummer på merket.

RZM gjorde mye penger på sitt virke, de hadde også egen avis hvor de mer eller mindre presset produsentene til å kjøpe annonseplass. Selskap som produserte RZM-effekter måtte også betale andel av effektsalget til RZM.

RZM ble lagt ned i 1945 som følge av Tysklands tap i andre verdenskrig. Bygget ble brukt av amerikanske styrker under okkupasjonen av Tyskland etter 1945, og fikk navnet McGraw-kasernen. I 2009 er bygget en del av politihovedkvarteret i München, og deler av den er leiligheter for Studentenwerk München (studentorganisasjon).

## Se også
*Heereswaffenamt

## Kilder
*Germanmilitariacollectibles – The Nazi Party and the RZM
*Wehrmacht Awards
Donau (andre betydninger)

**[[Donau]]** er navnet på en elv i Europa.

Avledede betydninger kan være
*An der schönen blauen Donau
*Donau-klassen
*DS «Donau»
*Donaukneet
*Donaukommisjonen
*Donauskolen
*Danube (Paris Metro)
* *Donau* roman av Claudio Magris fra 1986
Efferent

**Efferent** (fra latin *efferentem*, nominativ *efferens*) er et anatomisk begrep som viser til noe som leder utover, eller bort fra, eksempelvis nerver eller blodårer. Motsatt av afferent, som leder inn til eller innover.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Efferent», *Wiktionary*
Birr

**Birr** har flere betydninger:

* Birr (myntenhet), valuta i Etiopia
* Birr (Irland) Småby i Irland.
* Birr (Sveits) Kommune i Sveits.
ITMRD

**ITMRD** er et akronym for den internasjonalt anerkjente strukturen for organisering av tekst i vitenskapelige artikler der artikkelen rapporterer resultater fra empiriske undersøkelser. Strukteren avspeiler de viktigste elementene i de empiriske undersøkelsene og gjør det enklere og raskere for en leser å finne de ulike elementene i undersøkelsen.

## ITMRD
ITMRD er et akronym og står for fem sentrale elementer. De fem elementene og deres innhold er:

***Introduksjon** – en begrunnelse for artikkelen og dens problemstilling.
***Teori** – en diskusjon av statusen på feltet og forventningene til resultatene.
***Metode og materiale** – en diskusjon av de metoder som er benyttet og en presentasjon av datamaterialet.
***Resultater** – en presentasjon av de funn som er gjort.
***Diskusjon** – en diskusjon av resultatene i lys av forventningene og en diskusjon av implikasjonene.

Akronymet avspeiler de viktigste delene som en teksten i en vitenskapelig artikkel er bygget opp av. Enkelte artikler kan være så omfattende at deler av de fem elementene er brutt ned på underkategorier. Det er vanlig at stikktitlene i en artikkel direkte avspeiler disse elementene.

## Varianter
Det finnes variasjoner av ITMRD-strukturen, men de grunnleggende elementene er uansett de samme.

### IMRD / [[IMRaD]]
Det er vanlig å inkludere T'en i atferdsvitenskapene for å understreke nødvendigheten av teorier for å begrunne hypoteser og tolke resultater. I eksperimentelle fag som naturvitenskapene og medisin er det ikke vanlig å inkludere T'en – **IMRD** – fordi det er eksperimentet som dokumenterer årsaker og sammenhenger og ikke primært tolkning gjennom teori.

Det er også vanlig å inkludere en liten 'a' for å indikere et 'and' og dermed gjøre uttalen lettere: **[[IMRaD]]**.

### AITMRD / AIMRaD
I enkelte disipliner er også artikkelens sammendrag viktig. Det uttrykkes igjen på engelsk ved 'Abstract'. Framstillingen blir da **AITMRD** eller **AIMRaD**. Når forskeren ønsker å få oversikt over et fagfelt, er sammendraget helt nødvendig for å kunne tilegne seg hovedtrekkene og hovedfunnene i en artikkel. Ofte er det slik at sammendraget følger ITMRD-strukturen setning for setning innenfor den knappe ord-rammen som sammendraget skal formidles gjennom.

### Kulturell variasjon
Enkelte forskere vil hevde at det er kulturelle forskjeller mellom de ulike vitenskapelige disiplinene. Disse kulturelle forskjellene har igjen konsekvenser for hvordan vitenskapelige tekster er organisert og hvordan innholdet er formulert. En av påstandene i denne forskningen er at "disiplin er viktigere enn språk for å forklare likheter og forskjeller mellom" vitenskapelige artikler.

## Se også
IMRAD

## Litteratur
* Lindstad, Siri: «Malstyring» i: *Forskerforum. Tidsskrift for forskerforbundet* Nr. 5 mai 2010, ss. 10-15

## Referanser
Viivi Luik

**Viivi Luik** (født 6. november 1946 i Tänassilma i Viiratsi/Viljandimaa i Estland) er forfatter og lyriker.

Viivi Luik er av bondebakgrunn. Den tidlige skolegang hadde hun i hjemtraktrene, og så gikk hun på gymnaset i  Tallinn. Deretter var hun bokholder og arkivar. Siden 1967 har hun livnært seg av sitt forfatterskap.

Viivi Luik skrev sine første dikt i 1962. I 1965 kom hennes første bok. Frem til sin 40-årsdag skrev forfattet hun rundt 400. Hennes romaner befatter seg om tilstandene og stemningene i sovjettiden. Hun ble etterhvert kjent internasjonalt.

Viivi Luik er gift med forfatteren og diplomaten Jaak Jõerüüt (født 1947).

Luik ble i 1988 tildelt Juhan Liiv-lyrikkprisen og i 1992 Den estniske stats kulturpris.

## Verker
Ti lyrikkbind, tre romaner, dessuten essays, hørespill og barnebøker.

* *Pilvede püha* (diktsamling, 1965)
* *Taevaste tuul* (diktsamling, 1966)
* *Hääl* (diktsamling, 1968)
* *Lauludemüüja* (diktsamling, 1968)
* *Ole kus sa oled* (diktsamling, 1971)
* *Pildi sisse minek* (diktsamling, 1973)
* *Leopold* (barnebok, 1974)
* *Salamaja piir* (fortelling, 1974)
* *Vaatame mis Leopold veel räägib* (barnebok, 1974)
* *Põliskevad* (diktsamling, 1975)
* *Leopold aitab linnameest* (barnebok, 1976)
* *Luulet 1962–1974* (antologi, 1977)
* *Maapäälsed asjad* (diktsamling, 1978)
* *Tubased lapsed* (barnebok, 1979)
* *Rängast rõõmust* (diktsamling, 1982)
* *Kõik lood Leopoldist* (barnebok, 1984)
* *Seitsmes rahukevad* (roman, 1985)
* *Kolmed tähed* (barnebok, 1987)
* *Ajaloo ilu* (roman, 1991)
* *Inimese kapike* (essays, 1998)
* *Maa taevas: luulet 1962-1990* (antologi, 1998)
* *Elujoon: valitud luuletused 1962–1997* (antologi, 2005)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Internetside om Viivi Luik (estisk og tysk)
Agrisjå

**Agrisjå** er en fagmesse for landbruket som avholdes hvert tredje år i Stjørdal i Nord-Trøndelag. I 2023 hadde over  messeområdet på Frigården 33&nbsp;000 besøkende i løpet av messehelgen.

Agrisjå samler store maskin- og tjenesteleverandører innen landbruket, foruten et betydelig innslag av hus, hjem, fritid, husflid og gårdsmat. Agrisjå har en omfattende mønstring av husdyr. Agrisjå arrangeres av selskapet Trøndersk Landbruk AS, som eies av Felleskjøpet Agri, TINE, Nortura, Allskog, Sør-Trøndelag landbruksselskap og landbruksorganisasjonene i Stjørdal.

Landbruksmesser har lange tradisjoner i Stjørdal. Både i 1925 og 1935 ble det avholdt landbruksutstillinger, da med større vekt på bygdehistorie enn landbruksteknikk.

I 1955 arrangerte Nord-Trøndelag landbruksselskap den første «Landbruksveka for Nord-Trøndelag», som kom til å gå på rundgang mellom Levanger, Steinkjer og Namsos. I 1982 ble landbruksutstillingen for første gang lagt til Øverlands Minde i Stjørdal. I 1986 ble det bestemt at Stjørdal skulle bli fast arrangementssted for det som bare ble kalt «Landbruksutstillingen». I 1988 fikk den navnet Trøndersk Landbruk. I 2006 skiftet arrangementet navn til Agrisjå.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sigrið av Skarði Joensen

**Sigrið av Skarði Joensen** (1908–1975) var en færøysk journalist, lærer og feminist.

Sigrið ble født i Fagralíð i Klaksvík på Færøyene i 1908, som datter av Súsanna Kathrina Jacobsen (1876–1978) og Símun av Skarði (1872–1942). De var begge på den tiden lærere ved den midlertidige folkehøgskolen på Færøyene, som på det tidspunktet lå ved Fagralíð i Klaksvík. Folkehøgskolen flyttet i 1909 til hovedstaden Tórshavn, hvor den ble til Føroya Fólkaháskúli, og familien flyttet etter.

Etter å ha tatt examen artium i Danmark i 1927, begynte Sigrið av Skarði å studere historie og engelsk ved Københavns Universitet. Hun avbrøt disse studiene, men begynte uansett å undervise i disse emnene i 1941. Tidlig begynte hun å engasjere seg innenfor journalistikken. I avisen *[[Sosialurin|Føroya Socialdemokratur]]* skrev hun i 1929 en artikkel om anarkistene Sacco og Vanzetti som ble henrettet i USA i 1927. Hun engasjerte seg også i den færøyske språkstriden, og skrev en artikkel om saken i 1938. Språkstriden ble avsluttet kort tid senere i det færøyske språkets favør.

Hun giftet seg med politikeren Sigurð Joensen (1911–1993) i 1938, og fikk med ham barna Elspa (1939), Lív (1942), Búgvi (1945), Turið (1946), Sjúrður (1947), Bergljót (1950) og Inga Rósa (1953). Under Andre verdenskrig ble kontakten mellom tysk-okkuperte Danmark og britisk-okkuperte Færøyene brutt. Mange færøyinger (for det meste unge studenter) kom seg dermed ikke tilbake til hjemlandet, og måtte forbli i Danmark resten av krigen, selv om studiene deres kunne være avsluttet. Sigrið og ektemannen Sigurð var aktive i Føroyingafelagið (en forening for færøyinger i København), samt den færøyske studentforeningen. Fra 1941 til 1946 publiserte den færøyskspråklige avisen *[[Búgvin]]*, som Sigrið skrev historiske og tidsaktuelle artikler for. Periodevis var hun også oversetter, og oversatte Sigert Paturssons beretninger fra en reise til Sibir i 1901. 

Familien flyttet til Færøyene i 1948, og Sigrið av Skarði Joensen fortsatte der sin journalistiske aktivitet i avishuset Ungu Føroyar. Hun var med på å stifte kvinneforeningen Kvinnufelagið, som bygde videre på Helena Paturssons ideer. Sigrið var også redaktør i *[[Kvinnutíðindi]]* frem til 1959. På 1950-tallet arrangerte Sigrið kurs for jevnaldrede kvinner i litteratur og språk. Hun underviste i latin på ungdomsskolen i Tórshavn, og en sangskole ble opprettet på hennes initiativ og interesse for færøysk folkedans og -sang. Mannen Sigurð var politiker for Tjóðveldisflokkurin, og satt flere perioder i Tórshavn bystyre og Lagtinget. Sigrið prøvde også å bli valgt, men satt flere år i ungdomsrådet.

## Eksterne lenker
* Sigrið av Skarði Joensen i Dansk Kvindebiografisk Leksikon
Salemmarsjen

**Salemmarsjen** er en årlig demonstrasjon i den svenske byen Salem, som har blitt gjennomført siden 2000 i tilknytning til årsdagen for mordet på Daniel Wretström, som var en svensk 17-åring som ble drept av en ungdomsgjeng med innvandrerbakgrunn i 2000. Demonstrasjonen arrangeres av *Salemfonden*, som beskriver formålet som å demonstrere «mot svenskhat och det urskillningslösa svenskfientliga våldet». Flere av organisasjonene som deltar har blitt beskrevet som nasjonalister, rasister, nynazister eller nazister (selv om marsjens offisielle formål i seg selv ikke har noe med nazisme i historisk forstand å gjøre, men snarere er uttrykk for en generell innvandringsmotstand). Salemmarsjen har fått medieoppmerksomhet fordi det ofte har kommet til voldelige sammenstøt med motstandere på ytre venstre fløy (bl.a. Antifascistisk aksjon) og som følge av dette store politioppbud i tilknytning til arrangementet.

## Referanser
Sigurð Joensen

**Jóhan Hendrik Sigurð Joensen** (født 27. april 1911 ved Gjógv, død 1. oktober 1993 i Tórshavn) var en færøysk landsrettssakfører, forfatter og politiker (Tj.).

Han var sønn av fisker Kristian Jóhan Joensen og hustru Elspa Maria Weihe. Han giftet seg i 1938 med journalist Sigrið av Skarði, datter av folkehøyskolelærerne Símun av Skarði og Sanna Jacobsen. Flere av deres barn og barnebarn har gjort seg gjeldende innen færøysk kulturliv, deriblant litteraturhistoriker Turið Sigurðardóttir, lyriker og skuespiller Sigri Mitra Gaïni og sosialantropolog Firouz Gaïni. Datterdatteren Sólrun Jákupsdóttir Petersen er gift med Danmarks tidligere statsminister Lars Løkke Rasmussen.

Etter folkeskolen dro han til sjøs i noen år. Som 19-åring gikk han en vinter på Føroya Fólkaháskúli før han dro til Danmark, hvor han tok studentereksamen i 1934 og studerte noe engelsk, gresk og latin. Han stiftet familie mens hans og ektefellen bodde i Danmark og tok juridisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1944. Under den andre verdenskrig ble kontakten mellom det tyskokkuperte Danmark og de britiskokkuperte Færøyene brutt, så mange færøyinger, deriblant ekteparet Joensen, måtte bli værende i Danmark. De engasjerte seg i den færøyske foreningen i København, Føroyingafelagið, og den færøyske studenterforeningen. Mellom 1941 og 1946 utgav de i fellesskap det færøyskspråklige tidsskriftet *[[Búgvin]]*. Han var dessuten fullmektig ved København rådhus. I 1948 flyttet paret tilbake til Færøyene. Sigurð Joensen ble fullmektig hos landsrettssakfører Leif Waagstein i Tórshavn, og åpnet siden sin egen sakførerforretning, som han drev frem til 1984.

Sammen med Erlendur Patursson, Jákup í Jákupsstovu og Hanus við Høgadalsá var Joensen i 1948 med på å danne det separatistiske partiet Tjóðveldisflokkurin, i protest mot at Færøyene ikke fikk sin uavhengighet etter folkeavstemningen i 1946. Joensen var innvalgt på Lagtinget fra Norðurstreymoy fra 1958 til 1970.

Han skrev flere barnebøker, som han ble tildelt Barnabókaheiðursløn Tórhavnar býráðs for i 1977. Han skrev ellers en mengde dikt og noveller. En samling av hans dikt og noveller ble utgitt i to bind i 1987, *Eg stoyti heitt* var redigert av datteren Turið Sigurðardóttir, og ble tildelt M.A. Jacobsens Heiðursløn i 1987. Datteren har senere utgitt flere av hans verk.

## Bibliografi
* – *Gráa dunna*, barnebok.
* – *Kálvamuan*, barnebok.
* – *Lítli Sjúrður*, barnebok.
* – *Lambamæið*, barnebok.
* – *Eg stoyti heitt*, 2 bind, dikt.
* – *Hvíti tarvur*.
* – *Smálombini*.
* – *Tekstir 1940–1992*.
* – *Kjørbreyt*.

## Referanser
David Tua

**David Tua** (født 21. november 1972 på Aopo, Vest-Samoa) er en tidligere tungvektsbokser og tittelutfordrer. Han er kjent for en av tidenes beste venstre hook og er en av de laveste tungvektsbokserne i historien. Han er mest kjent for sine berømte knockouts og for kampen om tittelen mot Lennox Lewis i år 2000.

Som amatør deltok han i OL i Barcelona i 1992 der han representerte New Zealand. Han vant bronsemedalje efter å ha tapt mot David Izon i semifinalen, en bokser han senere beseiret som profesjonell.

I desember 1992 ble han profesjonell og gjorde seg tidlig bemerket for sin venstre hook og for sin karakteristiske hårsveis, som er av samme art som boksepromotoren Don King.

I 1996 slo han ut den fremtidige verdensmester John Ruiz på 19 sekunder. Oppfølgeren ble en direktesendt kamp mot Ike Ibeabuchi på fjernsynskanalen HBO. Kampen satte rekord i tungvektshistorien som kampen med flest registrerte slag. Tua tapte på poeng, men gjorde raskt opp efter å ha slått en annen kjent bokser Hasim Rahman. Rahman ble slått efter at gongongen hadde gått, og fikk ikke 5 minutter å lege seg på som reglene tilsier. Denne seieren ble derfor stemplet som kontroversiell.

Tua la i denne perioden kraftig på seg og måtte kjempe en hard kamp mot vekten for å kunne finne seg selv igjen. Han var likevel vurdert som en av de beste bokserne i verden og fikk tittelkamp mot mester Lennox Lewis i 2000. Kampen fant sted på Mandalay Bay kasino i Las Vegas.

Lewis vant en klar seier på poeng og med unntak av 2 runder var det en parademarsj for den regjerende mesteren. Lewis klarte likevel aldri å skade Tua. Kampen ble kritisert for å være svært kjedelig.

Etter å ha tapt en jevn kamp mot Chris Byrd i 2001, måtte han ut i returkamp mot Hasim Rahman i 2003. Rahman ledet lenge, men Tua vant de siste rundene og klarte å sikre seg uavgjort.

Etter å ha vært inaktiv i over 2 år sanket han 8 strake seire frem til sin siste kamp i 2007.

Siden har han blitt slått personlig konkurs, og en ny kamp skulle etter planene gå av stabelen i 2009. Tua har aldri vært offisielt knocket ned som profesjonell, men ble slått i bakken i siste runde mot Hasim Rahman. Dette er likevel ikke regnet som en offisiell knockout.

Tua har alltid vært høyt ranket i tungvektsdivisjonen, men har likevel bare fått en tittelkamp.

I 2019 ble Tua utnevnt til offiser av New Zealands fortjenstorden for sin innsats for ungdom, boksing og samfunnet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Maldivenes riksvåpen

**[[Maldivene]]s nasjonalemblem** eller riksvåpen har hatt sin nåværende utforming siden 1990-tallet. Emblemet viser en kokospalme i naturfarger, en gull halvmåne og gull femtakket stjerne, to skråstilte stenger med nasjonalflagget. Et banner har mottoet الدولة المحلديبية (*Ad-Dawlat Al-Mahaldheebiyya*), arabisk for *Staten med tusen øyer* eller *Staten Maldivene*, et navn brukt av Ibn Battuta og andre oppdagelsesreisende i middelalderen.

## Historisk utvikling
Første gang brukt på 1940-tallet med halvmånen og stejrnen i sølv med lyseblå konturer.

## Kilder
*
Kauksi

**Kauksi** (tysk *Kauks*) er en liten landsby (estisk: *küla*) i det estiske fylke Ida-Viru. Den ligger i landkommunen Iisaku. Kauksi har 59&nbsp;innbyggere (pr 1. januar 2006). Den ligger ved nordre bredd av Estlands største innsjø, Peipus (*Peipsi järv*).

Kauksi ble første gang nevnt i 1543 i et gammelt historisk dokument. I 1732 tilhørte landsbyen landgodset  Maidla. På 1700-tallet ble et eget gods etablert rett ved Peipus og i selve Kauksi. Det var eid av den  russiske adelsmann *Michailo Rudneff*. Godset hadde en egen havn med fergeforbindelse til Tartu.

Kauksi er et yndet turistmål om sommeren. Stedet ligger én km fra riksveien mellom Tartu og Jõhvi. Herfra løper en nesten ubrutt sandstrand langs Peipus' bredder helt til  Vasknarva. Luft- og vanntemperaturene er i gjennomsnitt høyere enn ved noen annen estisk badestrand. I 1961 ble det åpnet et turistsentrum i Kauksi.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Utførlig beskrivelse (estisk)
* Turisme i Kauksi (estisk, engelsk, tysk, russisk)
Mønstringsvesenet

**Mønstringsvesenet** var en etat som registrerte sjømenn som reiste i utenriks tjeneste på skip. Disse fikk utstedt et mønstringsbevis som anga tidspunkt, stilling, skip og påmønstringssted. Ommønstring og avmønstring i utlandet skjedde ved norske  utenriksstasjoner. Mønstringsbeviset dokumenterte tjeneste i utenriksfart. Ved lengre fartstid fikk man sjøfartsbok, og fartstiden ble tellende i en egen sjømannspensjonsordning.

Mønstringsvesenet var delt i mønstringsdistrikter som hadde en mønstringssjef. Mønstring skjedde iht. Mønstringsreglementet.

Rundt 1960 er det anslått at det var 20&nbsp;000 norske menn i alderen 15-19 år på norske skip i utenriksfart. Samlet var det trolig mer enn 200&nbsp;000 norske sjøfolk som arbeidet utenriks. Det ble anslått omkring 1970 at ca. hver fjerde nordmann av hankjønn hadde minst en utmønstring bak seg.

Skipene hadde for en stor del en lasteevne på rundt 5&nbsp;000 til 15&nbsp;000 dødvekttonn, og tendensen var stadig større skip. Den norske handelsflåten var betydelig i størrelse, i perioder i verdenstoppen med hensyn til antall skip og samlet tonnasje.

Besetningen på store handelsskip var rundt 50 mann avhengig av skipstypen.

## Kilder
*statsarkivet.no om Mønstringsvesenet
Jaan Poska

**Jaan Poska** (født  i Jõgeva vald, død 7. mars 1920 i Tallinn) var en estisk jurist og politiker. Han var ordfører i Tallinn og ble i 1918 Estlands første utenriksminister.

Poska tok i 1890 juridisk eksamen ved Universitetet i Tartu og arbeidet deretter som advokat i Tallinn. Han var i årene 1913 til 1917 ordfører i Tallinn. I april 1917 ble Poska guvernør i Det autonome guvernatet Estland. Etter at *Maapäev*, den estiske provinsforsamlingen, erklærte seg som landets øverste myndighet i november 1917, fulgte den estiske selvstendighetserklæringen 23. februar 1918. Poska ble 24. februar utnevnt til utenriksminister i Estlands første regjering og virket i denne stillingen for internasjonal anerkjennelse av Estland, blant annet ved å delta under fredsforhandlingene i Paris i 1919. Poska gikk i 1919 av som utenriksminister, men fortsatte å spille en sentral rolle i estisk utenrikspolitikk. Han ledet Estlands delegasjon under forhandlingene med Sovjet-Russland og undertegnet 2. februar 1920 på vegne av Estland fredsavtalen, den såkalte Tartu-traktaten, som innebar russisk anerkjennelse av Estlands selvstendighet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Jaan Poska Muuseum
Boye Ullmann

**Viggo Halvdan Ullmann** (født 5. mai 1954), kjent som **Boye Ullmann**, er en norsk fagforeningsmann og politiker. Han  er faglig leder i Nei til EU. og medlem av Rødts faglige utvalg. Ullmann arbeider i dag som organisasjonsarbeider i Fellesforbundet.

## Biografi
Ullmann er født og oppvokst på Lillehammer og er utdannet verktøymaker. Han var klubbleder i Fellesforbundet sin klubb ved Norwesco AS i nesten 20 år. Etter en konflikt med ledelsen sluttet han der på begynnelsen av 2000-tallet. Han har hatt en rekke verv i fagbevegelsen, i organisasjonslivet på venstresiden og i Rødt.

### AKP og RV
Ullmann var fra 1970-årene medlem av Arbeidernes Kommunistparti (AKP). På 1980-tallet var han sekretær i partiets internasjonale utvalg og jobbet blant annet med å bygge opp Afghanistan-komiteene i Norge. Ullmann meldte seg ut av AKP i 2001 i protest mot det han mente var voldsromantiske tendenser i partiet. Han fortsatte som aktivist i Rød Valgallianse (RV).

### Rødt
Ullmann spilte en viktig rolle i sammenslåingen av AKP og RV til det nye partiet Rødt. På RVs landsmøte i 2005 foreslo han at partiene skulle innlede forhandlinger om å slå seg sammen. I 2007 var sammenslåingsprosessen gjennomført og Rødt ble stiftet.

I 2008 markerte Ullmann seg som en sterk kritiker av stalinistgruppa Tjen folket, og oppfordret medlemmene i gruppa til å melde seg ut av Rødt. Han beskrev tankegodset til Tjen folket som «søppel og skrot». Alle kjente medlemmer av Tjen Folket ble siden ekskludert fra Rødt.

Ullmann satt i Rødts arbeidsutvalg i perioden 2012–2015. Ved stortingsvalget i 2013 var han partiets 3. kandidat i Oslo. I perioden 2015-2017 er han medlem av partiets faglige utvalg.

### Arbeid mot sosial dumping
I 2013 var Ullmann med på å avsløre sosial dumping i form av livsfarlig arbeid og underbetaling blant rørleggere som arbeidet ved Coops nye storlager på Gardermoen. Rørleggerne fikk med Ullmanns hjelp full erstatning fra Coop. Rørleggerne ble i 2014 tildelt varslerprisen Stockmanns hammer og rettet en spesiell takk til Ullmann.

Ullmann har markert seg som en skarp kritiker av EØS-avtalen og mener denne står i veien for arbeidet mot sosial dumping i norsk arbeidsliv.

## Bibliografi
*Håndbok for tillitsvalgte* (Håndslag forlag, 2023)

## Referanser
István Pelle

**István Pelle** (født 26. juli 1907 i Budapest, død 6. mars 1986 i Buenos Aires) var en ungarsk turner. Han representerte *Budapesti Torna Club*.

Han deltok i tre olympiske leker og et verdensmesterskap for Ungarn. Dette ga ham til sammen 5 medaljer; to sølv og to gull under Sommer-OL 1932 og et gull under verdensmesterskapet i turn 1930.

Under hans første OL, i 1928, ble det ingen medaljer, men Ungarn kom på 10.-plass i lagkonkurransen. Hans beste plasseringer individuelt var 17.-plass i skranke og 21.-plass i hopp. Sammenlagt kom han på 22.-plass. Under OL 1932 ble det fire medaljer, og han fikk også andre gode plasseringer; 4.-plass i lagkonkurransen, og 4.-plass i både svingstang og tumbling individuelt. Det ble ingen medaljer i hans siste OL i 1936, og hans beste plassering var 7.-plass i lagkonkurransen.

På nasjonalt nivå har han mange gullmedaljer; i lagkonkurransen i 1925, 1927, 1928, 1929, 1930 og 1931, og individuell mangekamp i 1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932 og 1936.

Etter andre verdenskrig forlot han Ungarn og bosatte seg i Argentina.
## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* Biografi og bilde av Pelle
Diamant (sykkelmerke)

**Diamant** er et norsk sykkelmerke etablert i 1901 av A. Gresvig. Diamant ble i utgangspunktet produsert i Oslo, men i 1955 ble produksjonen overtatt av svenske Crescent. Produksjonen forble i Sverige fram til 1970, da den danske sykkelprodusenten Kildemoes overtok produksjonen. I 1990 ble det meste av produksjonen flyttet til Asia.

Nesten hver fjerde solgte sykkel i Norge er en Diamant. 

Det finnes også et tysk sykkelmerke av samme navn, men tyske Diamant er eldre, etablert 1882, og de to merkene er ikke tilknyttet hverandre.

## Eksterne lenker
* Gresvig ASA - Historie
Christoph av Schleswig-Holstein

**Christoph Herzog zu Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg** (født 22. august 1949 på Schloss Louisenlund i Gyby i Schleswig-Holstein, død 27. september 2023) var fra 1980 hertug og overhode for fyrstehuset Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg og Huset Oldenburg, som både den danske, norske og tidligere greske kongefamilien, samt den britiske kongen, tilhører.

Christoph var sønn av hertug Peter av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg og prinsesse Marie Alix av Schaumburg-Lippe. Han var utdannet agronom og tjenestegjorde som reservist i den tyske hæren med graden løytnant. Han grunnla konsulentselskapet GLC Glücksburg, hvor han var styreformann. Han bodde i Schwansen, og hadde forretningsinteresser innen landbruk, skogbruk og eiendom.

Christoph var blant annet tipp-tipp-oldebarn av tsar Alexander II av Russland.

Christoph etterfulgte sin far som hertug og fyrstehusets overhode ved farens død 30. september 1980. I 1981 ble han gift i Glücksburg med prinsesse Elisabeth av Lippe-Weissenfeld. De fikk fire barn:
* Prinsesse Sophie av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (f. 1983 i Eckernförde)
* Arveprins Friedrich Ferdinand av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (f. 1985 i Eckernförde)
* Prins Constantin av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (f. 1986 i Eckernförde)
* Prins Leopold av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg  (f. 1991 i Eckernförde)

Pr. 2009 var Christoph nr. 176 i arvefølgen til den britiske tronen, etter prins Ludwig av Hohenlohe-Langenburg og foran sin eldste sønn, arveprins Friedrich Ferdinand.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Schloss Glücksburg
Meppen

**Meppen** er en by, og hovedsete i Landkreis Emsland i Niedersachsen i Tyskland ved sammenløpet av elvene Ems, Hase og Nordradde og Dortmund-Ems-kanalen (DEK). Navnet stammer fra ordet *Mappe*, som betyr elvedelta.

Byen ligger sentralt i Emsland mellom byene Lingen og Papenburg, 20 km fra grensen til Nederland. Arealet er 188,45 km², og byen ligger 15 m over havet. Innbyggertallet er 34&nbsp;196 (2005).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cantharoidea

* bløtvinger (Cantharidae)
* lysbiller (Lampyridae)
* Phengodidae
* rødvinger (Lycidae)
* sneglerovbiller (Drilidae)
* Omalisidae
* Omethidae
* Telegeusidae
* Rhagophthalmidae

**Cantharoidea** er en gruppe biller. Gruppen omfatter slanke biller, ofte med mer eller mindre myke dekkvinger. Flere familier omfatter arter som sender ut lys. Hos noen grupper er hunnene larvelignende, mens hannene ser ut som normale biller. Gruppen er muligens en kunstig gruppering, familiene som blir plassert her bør muligens heller plasseres i Elateroidea.

## Eksterne lenker
*