Maurice Blanchot

**Maurice Blanchot** (født 22. september 1907, død 20. februar 2003) var en fransk forfatter, filosof og litteraturteoretiker. Hans arbeid hadde sterk påvirkning på poststrukturelle filosofer og tenkere som blant annet Jacques Derrida.

## Liv og virke
Etter studier i filosofi og medisin i Strasbourg på 1920-tallet virket han som journalist for en rekke aviser på ytterste høyrefløy på 1930-tallet. I 1939 opphørte hans politiske journalistikk og han trakk seg tilbake fra offentligheten for en periode. Under annen verdenskrig debuterte han som forfatter med romanen *Thomas l'Obscur* (1941) og skrev litteraturkritikk for avisen *Journal des Débats*, som ble samlet i samlingen *Faux Pas* (1943).

Etter den annen verdenskrig etablerte han seg som kritiker og forfatter med romaner som *Le Très Haut* (1948), fortellingen «L'Arrêt de Mort» (1948) og essaysamlingen *La part du feu* (1949). Både som forfatter og kritiker plasserte han seg i den modernistisk tradisjon fra den franske forfatteren Stéphane Mallarmé. På 1950-tallet hadde han som skjønnlitterær forfatter sluttet å skrive romaner, og i stedet utviklet han med tekster «Au Moment Volu» (1951) en egen form for nesten abstrakte fortellinger, så kalte *récits*. Som kritiker og essayist fremsto han som en av modernismens viktigste teoretikere, og han utviklet en egen litteraturfilosofi i bøker som *L'Espace litéraire* (1955) og *Le Livre à venir* (1959).

Lenge befant hans seg i skyggen av Jean-Paul Sartre og eksistensialistene, men utover på 1960-tallet fikk stadig flere unge intellektuelle øye på hans forfatterskap. Det første tegnet på dette er tidsskriftet *Critique* temanummer om Blanchot fra juni 1966, som ble redigert av Michel Foucault. Blanchot engasjerte seg igjen politisk, men nå på venstresiden. I 1961 oppfordret han franske soldater i Algerie til å desertere, og i mai 1968 marsjerte han i gatene under studentopptøyene. I samme periode skjer det også en viktig endring i hans forfatterskap. Skillet mellom hans skjønnlitterære og teoretiske forfatterskap hviskes mer og mer ut, og han begynte å skrive dialoger og mer fragmenterte tekster. Et stort utvalg av disse ble samlet i *L'Entretien Infini* (1969). Denne utviklingen mot en post-modernistisk fragmentestetikk kulminerer med bøkene *Le Pas au-déla* (1972) og *L'Écriture du désastre* (1980).

På 1970-tallet begynte man å lese Blanchot også utenfor for Frankrike. Den amerikanske forfatteren Lydia Davis oversatte flere av hans fortellinger til amerikansk, hvorav den første *Death Sentence* kom ut i 1978. Fra 1975 til 1979 holdt Jacques Derrida flere foredrag om Blanchot ved ulike amerikanske universiteter. Disse ble trykket i ulike tidsskrifter og siden bearbeidet og samlet i boken *Parages* (1986). Et resultat av dette var at Blanchot i løpet av 1980-tallet ble en av de sentrale forfatterne og teoretikerne i den internasjonale diskusjonen om litteratur, kunst og estetikk. I 1991 kom det et utvalg av hans essayer ut på svensk med tittelen *Essäer* og i 1996 kom et utvalg av hans tekster på norsk under tittelen *Innriss*. Blanchot fortsatte å publisere små hefter og bøker også etter de viktige fragmentsamlingene, og hans siste utgivelse var den selvbiografiske teksten *L'instant de ma mort* (1994), som også finnes oversatt i det norske utvalget. På 1990-tallet kunne man også spore en endring i resepsjonen av hans forfatterskap. Fremfor å fokusere på hans filosofi, teori og eksperimentelle skrivemåter, ble man stadig mer opptatt av hans biografi og den historiske perioden han skrev i. I 1998 kom den første store biografien om ham, *Maurice Blanchot. Partenaire invisible* av Christophe Bident.

I dag regnes Blanchot som en av de viktigste franske forfatterne og teoretikerne i siste halvdel av forrige århundret, og som en avgjørende skikkelse i skjæringspunktet mellom modernisme, senmodernisme og postmodernisme.

## Bibliografi
### Skjønnlitteratur (''récits'')
* *Thomas l'Obscur*, 1941
* *Aminadab*, 1942
* *L'Arrêt de mort*, 1948 (engelsk: *Death Sentence*)
* *Le Très-Haut*, 1949 (engelsk: *The Most High*)
* *Le Pas au-delà*, 1973 (engelsk: *The Step Not Beyond*)
* *L'Instant de ma mort*, 1994 (engelsk: *The Instant of My Death*)

### Teori eller filosofi
* *Faux Pas*, 1943
* *La Part du feu*, 1949 (engelsk: *The Work of Fire*)
* *L'Espace littéraire*, 1955 (engelsk: *The Space of Literature*), fremste teoretiske verk
* *Le Livre à venir*, 1959 (engelsk: *The Book to Come*)
* *L'Entretien infini*, 1969 (engelsk: *The Infinite Conversation*)
* *L'Amitié*, 1971 (Friendship)
* *L'Ecriture du désastre*, 1980 (engelsk: *The Writing of the Disaster*)
* *La Communauté inavouable*, 1983 (engelsk: *The Unavowable Community*)
* *Une voix venue d'ailleurs*, 2002 (engelsk: *A Voice from Elsewhere*)

Mange av Blanchots fremste oversettere til engelsk har selv etablert seg prosaforfattere og poeter i egen rett; blant de mer velkjente er Lydia Davis, Paul Auster, og Pierre Joris.

### På norsk
* ''Innriss'', 1996, oversatt av Marius Wulfsberg, Aschehoug; blabok på Universitetsbiblioteket
* *Dødsdommen*, 2001, oversatt av Thomas Lundbo, Bokvennen Forlag

## Referanser


## Eksterne lenker
* Site Maurice Blanchot et ses contemporains
* Espace Maurice Blanchot
* Timothy Clark:  Literary Encyclopedia Entry
* Studio Cleo