Synkopetiden

**Synkopetiden** er den delen av norsk språkhistorie som ligger mellom urnordisk og norrønt (gammelnordisk). Det er allmenn enighet om at synkopetiden begynner  ca. år 500 e.Kr., men sluttidspunktet settes av noen til ca. 800 e.Kr. (bl.a. Didrik Arup Seip), av andre til ca. 700 e.Kr. (bl.a. Gustav Indrebø). Navnet på perioden er dannet av ordet *[[Synkope (lingvistikk)|synkope]]*, som vil si bortfall av staving eller vokal inni et ord (når dette hender med enden til et ord kalles det apokope).

Et eldre navn på perioden er *Yngre urnordisk*, idet perioden ble regnet som del av den urnordiske tiden. Denne betegnelsen er mindre vanlig nå.

Innskriftene ble skrevet i eldre runer til ca. 700, da yngre runer ble tatt i bruk.

## Lydutvikling i synkopetida

Perioden er preget av bortfall av trykksvake vokaler: Av de korte trykklette vokalene falt en stor del bort, og resten falt sammen med de lange vokalene. Samtidig dannet det seg nye vokaler: omlydsvokalene. Ottar Grønvik delte i 1987  synkopetida i ulike trinn ut lydutvikling, og daterte hvert trinn ut fra arkeologiske holdepunkter. Synkopetida er trinn II-III. Vi viser for hvert trinn lydutvikling som skjer når trinnet starter:
*Trinn **Ia**, **Ib** og **Ic** er urnordisk (til år 500).
*Trinn **IIa** (fra 500 til 540):
**Trykklett *a* og *i* faller etter lang stavelse, *a* også etter kort. Eksempel: Urnordisk **armaR* 'en arm' > trinn IIa **armR* > norrønt *armr*. Trykklett *-ja* og *-wa* går over til *-i* og *-u*, f.eks. urnordisk **nasja* 'et nes' > trinn IIa **næsi* > norrønt *nes*.
**I-omlyd: Trykklett *i* og *j* påvirker vokalen i trykkstavelsen, og lager en omlydsvokal. Språket får nå flere nye vokaler. Eksempel: Urnordisk *gastiR* 'gjest' > trinn IIa *gæstR* > norrønt *gestr*.
**A-omlyd: Trykklett *a* påvirker en *u* i trykkstavelsen, slik at den endres til *o*. Eksempel: Urnordisk **burda* 'et bord' > trinn IIa og norrønt *borð*.
**A-brytning: I mange tilfeller går en kort *e* over til *ja* når en *a* følger. Eksempel: Urnordisk **sternō* 'stjerne' > trinn IIa **stjarnō* > norrønt *stjarna* > norsk *stjerne*.  
**Utlydende *-n* faller bort, samtidig som vokalen umiddelbart foran blir nasalvokal. Eksempel: Urnordisk **beran* 'å bære' > trinn IIa **berã* > norrønt *bera*.
**To vokaler med *w* imellom faller sammen til en lang vokal, som *iwa* > *ī*. Eksempel: Urnordisk **hrawaR* 'rå' (adj.) > trinn IIa **hrāR* > norrønt *hrár* /r̥aːr/ > norsk *rå*.
**Innlydende *h*  holder på å falle bort på dette trinnet. I runeinnskriftene er de av og til angitt, av og til ikke.
*Trinn **IIb** (fra 540 til 560):
**Trykklett *u* faller bort etter lang stavelse. Eksempel: Urnordisk **valþuR* 'voll, grasvoll' >  trinn IIb **vǫlþR* > norrønt *vǫllr* /vɒlːr/.
**U-omlyd: Trykklett *u* og *w* påvirker vokalen i trykkstavelsen, og lager en omlydsvokal. Særlig er det *a* som går over til *ǫ* (' *o* med kvist', dvs. /ɒ/): Eksempel: Urnordisk *habuda* 'hode' > norrønt *hǫfuð*.
*Trinn **IIc** (fra 560 til 580): 
** Lang nasalert trykklett *õ* går over til *u*. Eksempel: Urnordisk *skūtōn* 'skute' (hunkjønn akk., dat. og gen. entall) > trinn IIa *skūtõ* > trinn IIc *skūtu* > norrønt *skútu*.
***w* faller bort i framlyd føre *u*. Eksempel: Urnordisk *wulfaR* 'ulv' > trinn IIa *wulfR* > trinn IIc *ulfR* > norrønt *ulfr*.
*Trinn **IIIa** (fra 580 til ca. 650-700):
**Lang trykklett vokal blir kort. Lang trykklett *ō* blir kort *a*. Eksempel: Urnordisk *rūnōR* 'runer' > trinn IIIa *rūnaR* > norrønt *rúnar*.
*Trinn **IIIb** (fra ca. 650-700 til ca. 800-830):
**Trykklett *e* og *i* faller sammen og fordeler seg vokalharmonisk.
*Trinn **IV** = norrøn (gammelnordisk) tid (fra ca. 800-830):
**Trykklett *i* og *u* faller etter kort stavelse. Eksempel: Urnordisk og fram til trinn IIIb *winiR* 'venn' > norrønt *vinr*.

Plassering av noen runeinnskrifter etter trinn:
*IIa: Eikeland, Ågedal 1.
*IIb: Stentoften.
*IIc: Noleby.
*IIIa: Fonnås, Setrekammen.
*IIIb: Eggjasteinen, Röksteinen.

## Referanser


## Litteratur
*Gustav Indrebø (1951): *Norsk målsoga*. John Grieg.
*Didrik Arup Seip (1955): *Norsk Språkhistorie til omkring 1370*. Aschehoug.
*Ottar Grønvik (1987): *Fra Ågedal til Setre. Sentrale runeinnskrifter fra det 6. århundre*. Oslo. ISBN 82-00-18436-6. Side 167-189.
*Joseph B. Voyles (1992): *Early Germanic Grammar*. Academic Press. ISBN 0-12-728270-X.