open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
William Francis Butler

**William Francis Butler** (født 31. oktober 1838 i Ballyslatteen nær Bansha i County Tipperary i Irland, død 7. juni 1910 på Bansha Castle i County Tipperary) var en britisk generalløytnant, forfatter og eventyrer.

## Liv og virke
### Militær karriere
Han gikk inn i hæren som menig ved leiren Fermoy i 1858, ble kaptein i 1872 og major i 1874. 

Han utmerket seg i Red River–ekspedisjonen (1870–71) og Ashanti–operasjonene i 1873–74 under Garnet Wolseley og fikk Bath-ordenen i 1874. Han tjente igjen med general Wolseley i Zulukrigen som oberstløytnant, Tel el-Kebir (etter at han ble gjort til dronningens adjutant) og Sudan i 1884–86, hvor ble tjente som oberst i 1885 og brigadegeneral i 85–86. Han tjente som brigadegeneral i Egypt frem til 1892 da han ble forfremmet til generalmajor og stasjonert i Aldershot etter at han fikk kommandoen over det sørøstlige distriktet.

Han etterfulgte general William Howley Goodenough som øverstkommanderende i Sør-Afrika i 1898 med den lokale graden generalløytnant. For en kort periode (desember 1898–februar 1899), under fraværet til Alfred Milner som var i England, fungerte han som høykommissær og guvernør for Kappkolonien. I denne posisjonen, og etter sin militære erfaring, uttrykte han syn på mulighetene for krig som ikke var godt likt av regjeringen i Storbritannia. Som konsekvens av dette ble han beordret hjem for å lede det vestlige distriktet og holdt denne posten til 1905. Han holdt også kommandoen i Aldershot i en kort periode i 1900–01. Butler ble forfremmet til generalløytnant i 1900 og fortsatte sin karriere før han forlot kongens tjeneste i 1905.

### Annet
Han pensjonerte seg da sammen med sin kone til Bansha Castle i Tipperary hvor han døde fem år senere i en alder av 71 år. Han ble gravlagt  ved Killaldriffe ikke langt fra sitt hjemsted.

Han hadde lenge vært kjent som en beskrivende forfatter, siden hans publisering av *The Great Lone Land* (1872) og andre verk, og han var biografen (1899) til George Pomeroy Colley. 

Han giftet seg den 11. juni 1877 med Elizabeth Thompson, en anerkjent maler av slagscener, blant annet *The Roll Call* (1874), *Quatre Bras* (1875), *Rorke's Drift* (1881), *The Camel Corps* (1891) og *The Dawn of Waterloo* (1895). 

## Referanser


## Litteratur
* William Francis Butler (1872). *The Great Lone Land; a Narrative of Travel and Adventure in the North-West of America*. London.
* William Francis Butler (1873). *The Wild North Land: Being the Story of a Winter Journey, with Dogs, Across Northern North America*. London.
* Lieut.-General The Rt. Hon. Sir W. F. Butler G.C.B. (1911). *Sir William Butler. An Autobiography* London.
* Eileen Gormanston; Atkins (1953). *A Little Kept*. London & New York.
* Edward Alexander McCourt (1967). *Remember Butler. The Story of Sir William Butler*. Toronto.
* Martin Ryan (2003) *Sir William Francis Butler, a life 1838–1910*. Dublin.
15. etappe i Tour de France 2007

Den **15. etappen** i Tour de France 2007 var en 196 km lang etappe som gikk fra Foix til Loudenvielle. Etappen inneholdt 2 spurter og 5 fjellpasseringer; 2 kategori 2 stigninger, 2 kategori 1 stigninger og 1 HC-stigning.

***Etappe:** 15
***Dato:** 23. juli
***Lengde:** 196 km
***Norske resultater:**
: 27. Kurt Asle Arvesen + 8.34
: 159. Thor Hushovd + 35.45
***Gjennomsnittshastighet:** 35.1 km/t

## Sprint og klatrepasseringer

### 1. sprint (Saint-Girons)
Etter 68 km

### 2. sprint (Marignac)
Etter 127 km

### 1. klatring (Col de Port)
2. kategori stigning etter 27,5 km

### 2. klatring ([[Col de Portet d'Aspet]])
2. kategori stigning etter 98,5 km

### 3. klatring (Col de Menté)
1. kategori stigning etter 114 km

### 4. klatring (Port de Balès)
HC-stigning etter 159,5 km

### 5. klatring ([[Col de Peyresourde]])
1. kategori stigning etter 184,5 km

## Resultatliste

(1): Vinokourov mistet etappeseieren sin etter å ha testet positivt for bloddoping. Kim Kirchen står derfor som etappevinner 

## Ryttere som brøt
* 47 Fred Rodriguez fra Predictor-Lotto brøt under etappen med magebesvær og skadevirkninger etter en velt på den 11. etappen.
* 64 Cyril Dessel fra ag2r brøt under etappen.
* 109 Christophe Le Mevel fra Crédit Agricole brøt under etappen med en skulderskade etter at han veltet i nedstigningen fra Col de Port.
* 151 Filippo Pozzato fra Liquigas stilte ikke til start.
* 165 Philippe Gilbert fra Française des Jeux stilte ikke til start på grunn av magebesvær og feber.

## Eksterne lenker
* Etappebeskrivelse og recap på cyclingnews.com
August Lædel

**August Anton Lædel** (født ca. 1700 i Danmark, død 1749 i Christiania) var en norsk skarpretter.

## Bakgrunn
August Lædel skal være danskfødt, opprinnelig skarpretter på Bornholm, men flyttet til Norge i 1733 og overtok arbeidet som skarpretter i Christiania etter Anders Jonsen Malmø. Han ble ansatt som militær skarpretter for hele landet med en grunnlønn på 100 Riksdaler årlig pluss ekstrabetaling for hver eksekusjon, fri skyss og diett. Da han også overtok de sivile eksekusjonene fikk han i tillegg en fast gasje på 58 Riksdaler fra Christiania by og 42 Riksdaler fra de andre byene på Østlandet; til sammen 200 Riksdaler årlig pluss betaling for hver eksekusjon, fri skyss og diett. Dette ble fastsatt i kongelig rescript av 13. september 1737, en avtale som gjorde ham til eneste skarpretter for Akershus Stift. 

Etter August Lædels død i 1749 overtok hans sønn Franz Gottschalck Lædel arbeidet, og etter ham igjen dennes sønn August Anton Lædel. Dennes sønn Guttorm Lædel ble så fjerde generasjon med samme yrke.

## Kilder
* Akershus Slottsmenighets kirkebøker
* Arno Berg: «Litt om Skarpretterne i Oslo.» St. Hallvard  1945.
* Kongelig Resolution av 13. september 1737 "Om Skarpretters Løn i Christiania"
## Referanser
Sykling under Sommer-OL 2000

**Sykling under Sommer-OL 2000**. Under Sommer-OL 2000 i Sydney ble det konkurrert i sykling i 18 øvelser i 3 grener, landeveissykling, banesykling og terrengsykling.  Frankrike ble beste nasjon med 5 gull. Tyskland og Nederland fikk 3 gull hver.  
 
## Landevei

### Landevei, fellesstart menn




### Landevei, fellesstart kvinner






### Landevei, tempo menn
 





Lance Armstrong syklet inn til tredjeplass og mottok bronsemedaljen. Etter at Armstrongs dopingbruk var avslørt, ble Armstrong diskvalifisert. I et brev til Armstrong 16. januar 2013 ba Den internasjonale olympiske komité om at bronsemedaljen ble returnert.

### Landevei, tempo kvinner





## Banesykling
### 4000 m forfølgelsesritt menn






### 3000 m forfølgelsesritt kvinner






### 4000 m forfølgelsesritt lag menn






### Sprint  menn







### Sprint  kvinner







### Lagsprint menn (Olympic Sprint)






### 1000 meter tempo, menn







### 500 meter tempo, kvinner






### Poengritt, menn







### Poengritt,  kvinner







### Keirin  menn






 
### Bane  to-mannslag, menn (Madison)







## Terrengsykling

### Rundbaneritt, menn






### Rundbaneritt, kvinner







## Medaljestatistikk

Lance Armstrong fra USA ble først tildelt bronsemedaljen i temporittet på landevei. Armstrong ble diskvalifisert etter at hans dopingbruk ble avslørt. I et brev til Armstrong 16. januar 2013 ba Den internasjonale olympiske komité om at bronsemedaljen returneres til IOK.

## Referanser
Kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 1994

Under de paralympiske vinterleker 1994 var kjelkehockey for første gang en av øvelsene det ble konkurrert i. Øvelsen ble arrangert kun for menn, og 5 land stilte lag. 

## Grunnspill

## Finaler
### Bronsekamp

### Finale

36 år gamle Jan Edbom avgjorde finalen 3:13 på overtid. Han scoret også i andre omgang av finalen, men dette målet ble underkjent på grunn av offside. 3.500 tilskuere fulgte finalen. 

## Sluttstilling

## Eksterne lenker
* Offisielle resultater
Val Bregaglia

**Val Bregaglia** (italiensk) eller **Bergell** (tysk) er en dal i den sveitsiske kantonen Graubünden. Dalen utgjør også en egen krets i distriktet Maloja. Val Bregaglia ligger på sydsiden av Alpenes hovedkam og er et av Sveits’ italienskspråklige områder. Dalen har 1600&nbsp;innbyggere.

Val Bregaglia er forbundet med Engadin i nordøst via Malojapasset øverst i dalen. Settimopasset mot Bivio og Surses i nord har også vært en historisk svært viktig transportrute. Følger man dalens løp nedover mot sydvest, havner man til slutt i Chiavenna i Italia. På veien dit passerer man dalens 5 kommuner:
* Vicosoprano
* Stampo
* Bondo
* Soglio
* Castasegna

Val Bregaglia er totalt 27&nbsp;km lang, hvorav de siste 7&nbsp;km ligger i Italia. Dalens elv heter Maira (eller *Mera* etter at den har krysset grensen til Italia). Den munner ut i Comosjøen.

## Dialekten i Val Bregaglia (bargajot)

Befolkningen i dalen snakker hovedsakelig (75&nbsp;%) italiensk. Den lokale dialekten heter *bargajot* og ligner i flere trekk mer på den retoromanske dialekten putèr i nabodalen Øvre Engadin enn på andre lombardiske dialekter. Bargajot, i all hovedsak uttalen fra Soglio, ble også «eksportert» til landsbyen Bivio på andre siden av Settimopasset. En minoritet i dalen har tysk (20&nbsp;%) eller retoromansk morsmål (2&nbsp;%).

## Reportasje fra Val Bregaglia

Fra Castasegna i Val Bregaglia har RadioTelevisiun Svizra Rumantscha laget følgende reportasje.
Reporteren har putèr-dialekt fra nabodalen Øvre Engadin.
Samnaun

**Samnaun**  (retoromansk: *Samignun*) er en kommune og en dal lengst nordøst i den sveitsiske kantonen Graubünden. I vest, nord og øst grenser den til Tirol (Østerrike). I syd grenser Samnaun til Engadin, men har pga. høye fjell ingen direkte forbindelse dit. Kommunen hadde ved utgangen av 2019 734 fastboende. Innbyggerne er fordelt på de fem landsbyene Compatsch, Laret, Plan, Ravaisch og Samnaun. Kommunesenteret ligger på 1846&nbsp;meter over havet.

## Særegen beliggenhet
Samnaun har i lang tid bare vært tilgjengelig via en vei som fører over østerriksk territorium. Samnaun har derfor vært en funksjonell eksklave av Sveits. Siden 1905 fins det en smal vei også på sveitsisk grunn, men den østerrikske veien er bedre utbygd. For å komplisere grenseforholdene ytterligere, fins det en tyrolsk kommune, Spiss, som inntil 1980 bare var tilgjengelig fra Samnaun. Spiss ligger geografisk sett også i Samnaundalen.

På grunn av den nære kontakten til Tirol har innbyggeren i dalen gitt opp sitt retoromanske språk til fordel for en bairisk dialekt av tysk i løpet av 1700- og 1800-tallet. Samnaun er dermed ved siden av Val Müstair det eneste området i Sveits der det tales en tysk dialekt som ikke er alemannisk.

## Turisme
Vinterturisme er en betydelig inntektskilde. Samnauns skiløyper er knyttet sammen med de i den østerrikske kommunen Ischgl på andre siden av grensen og fjellene.

Under koronaviruspandemien i 2020 var grenseområdet Ischgl-Samnaun i februar et betydelig smittested.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Viktor Pelevin

**Viktor Olegovitsj Pelevin** (russisk: Виктор Олегович Пелевин, født 1962) er en russisk forfatter. Pelevin publiserte sin første novelle i 1989, men slo igjennom først etter Sovjetunionens sammenbrudd i 1992 og ble en av de aller mest omtalte forfatterne i Russland i 1990-årene.

## Pelevins forfatterskap
Pelevin skriver både kortere og lengre prosa, men det er særlig gjennom romansjangeren han har tiltrukket seg oppmerksomhet. Hans første noveller var skrevet innenfor den sovjetiske science fiction-tradisjonen, men det var novellesamlingen *Den blå lanterne* som ga ham anerkjennelse blant et større publikum, denne vant ham den russiske Lille Booker-prisen i 1992 som årets beste litterære debut. Senere i 1990-årene ble romanene *Omon Ra*, *Tsjapaev og Pustota*, *Generasjon P* litterære begivenheter i Russland, ikke minst fordi deres litterære kvalitet var så omdiskutert.

## Utvalgt bibliografi
### Romaner
* *Omon Ra* (Омон Ра, 1992). Oversatt til norsk av Isak Rogde.
* *Tsjapaev og tomheten* (Чапаев и Пустота, 1996)
* *Generasjon P* (Generation «П», 1999). Oversatt til norsk av Isak Rogde.
* *Tallene* (Числа, 2004). Oversatt til norsk av Isak Rogde.
* *Varulvens hellige bok* (Священная книга оборотня, 2004)
* *Skrekkens hjelm* (Шлем ужаса, 2005). Oversatt til norsk av Isak Rogde.
* *Empire V* (Ампир В, 2006)
* *P5* (П5. Прощальные песни политических пигмеев Пиндостана, 2008)
* *t* (t, 2009)
* *S.N.U.F.F.* (S.N.U.F.F., 2011)
* *Batman Apollo* (Бэтман Аполло, 2013)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Breidablikk

**Breidablik** eller **Breidablikk** kan vise til:
* Breidablik – Balders bolig i norrøn mytologi
* Breidablik (Molde) – villa i Molde
* Breiðablik – et idrettslag på Island
* Breidablik læringssenter – Læringssenter i Haugesund
* Breidablikk (Porsgrunn) – bydel i Porsgrunn
* Breidablikk (Trondheim) – bydel i Trondheim og stasjon på Gråkallbanen
* Breidablikk (Sør-Aurdal) – veiskille mellom Fylkesvei 219 og veien over Leirskogen
** Kampen ved Breidablikk – trefning i Sør-Aurdal mellom 7. kompani av IR 9 og de tyske fremrykkende styrkene under andre verdenskrig
* Breidablikk museum – museum på Eiganes i Stavanger
* Breidablikk kulturavis – gratisavis utgitt på Røros for 11 kommuner i Trøndelag og Innlandet
* Breidablikk skole (Stange) – skole i Stange
* Breidablikk stadion – fotballstadion i bydelen Rypefjord i Hammerfest
* Breidablikk ungdomsskole – skole i Sandefjord
* Breidablikk (Strand) – stedsnavn på Tau i Strand kommune
* Breidablikk Gjestehus – hotell i Narvik
* Breidablikk (Bodø) – villa i Bodø
** Breidablikk skole – nå nedlagt grunnskole i Strand kommune
* Breidablikk forsamlingslokale – Fagerstrand i Nesodden
* Breidablikk resturant – restaurant på Ottestad
* Breidablikk – speiderhus for Bryn KFUK-KFUM på Bryn i Oslo 

## Se også
* Breidablikk skole
Breidablikk (Sør-Aurdal)

**Breidablikk** er et veidele mellom fylkesvei 219 mellom Bagn i Sør-Aurdal og *Madslangrud* i Etnedal og veien over Leirskogen.

En gammel høndgravd kjerrevei går i enkelte partier langs veien over Leirskogen. Litt opp i bakkene stover står det en pil i veikanten som viser til en sti bort til en Olavskilde hvor vann flommer frem under en stein.

I aprildagene i 1940 var det harde kamper mellom norske og tyske styrker i veikrysset, Kampen ved Breidablikk, og et stort antall tyske soldater falt ved *Breidablikk Sanatorium*. Dette hotellet brant ned til grunnen noen år etter krigen.
Ralf Hütter

**Ralf Hütter** (født 20. august 1946 i Krefeld) er en tysk vokalist og keyboardist. Sammen med Florian Schneider startet han i 1969 gruppa Kraftwerk, som fikk stor betydning for utviklingen av elektronisk populærmusikk på 70- og 80-tallet. 
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Anton Lædel

**August Anton Lædel** (1757–1837) var en norsk skarpretter fra 1799 til 1833.

## Bakgrunn

Anton Lædel kom opprinnelig fra Bornholm. Han var sønn av skarpretter på østlandet fra 1749 Franz Gottschalck Lædel, og sønnesønn av skarpretter August Anton, skarpretter i Christiania. Anton Lædels sønn Guttorm Anton Lædel (1803–1846), ble den fjerde skapretter i familien. 

### Privatliv
Anton Lædel ble døpt i Akershus Slottsmenighet 2. september 1757 som barn av Franz Gotschalck Lædel og hustru Magdalene Møller. Han ble konfirmert i samme kirke 6. oktober 1771 i en den gang uvanlig ung alder (14 år), men like fullt som nummer én. Han utdannet seg som snekker og tok borgerbrev som snekkermester i Christiania 7. mars 1786. Han giftet seg 12. desember 1788 med Randi Guttormsdatter. De fikk ni barn, hvorav tre døde som små. Lædels skarprettergjerning var en lukrativ bigeskjeft til snekkervirksomheten: 260 daler i grunnlønn, fri skyss, fri diett, pluss betaling for hver henrettelse.

Anton Lædel bodde i Nordre gate i Christiania. Han ble begravet 8. april 1837, dødsårsaken ble oppgitt til å være alderdom. Hans sønn Guttorm Lædel hadde da allerede overtatt arbeidet som skarpretter. Etter henrettelsen av massemorderen Nils Narumseie i 1833, anmodet Anton Lædel om avløsning, en søknad han skrev med så skjelvende hånd at det er nærliggende å tenke på Parkinsons sykdom. Fire hogg hadde han brukt før hodet var av, og de siste slintrene måtte han sage over med øksen.
På tross av sin søknad måtte han året etter stille som skarpretter i Odalen under henrettelsen av Christian Sand, som hadde drept tjenestejenten Karen Pedersdatter etter å ha gjort henne gravid. Denne gang måtte fem hogg til før hodet var av. Henrik Wergeland var blant de fremmøtte, og forsøkte å sende hjem barna: «Dette er ikke noe for dere barna!» De svarte kontant: «Ja, men du da, som har gått helt fra Eidsvoll for å se på!» I *[[Morgenbladet]]* ble Lædel etterpå beskrevet som «*den før saa dygtige, men nu aldersstegne og skjælvende Skarpretter*», og det ble da også den siste henrettelsen han foretok.

### Yrkesliv
Etter farens død i 1799 ble Anton Lædel beskikket som skarpretter for Akershus Stift, dvs. Østlandet. I tillegg var han også militær skarpretter for hele landet.

I tillegg til henrettelser skulle Lædel også ta seg av piskinger og brennemerkinger. Henrettelsene foregikk med håndøks.

Dette er de domfelte personer Anton Lædel henrettet i løpet av sine 30 år som skarpretter:

De to siste henrettelsene ble en liten skandale i samtiden. Den gamle skarpretteren brukte fire hugg for å få av hodet til Narumseie, og fem hugg pluss skjæring for å få halshugget Sand. Den siste henrettelsen ble bivånet av Henrik Wergeland som tok sterk avstand fra det han så. Etter dette ble skarprettertjeneste overført til hans sønn Guttorm Lædel.

## Referanser


## Kilder
* Akershus Slottsmenighets kirkebøker
Matti Järvinen

**Matti Henrikki Järvinen** (født 18. februar 1909 i Tammerfors, død 22. juli 1985 i Helsingfors) er en tidligere finsk spydkaster. Fra 1930 til 1934 var han den dominerende utøveren i denne disiplinen. Han tok gull i spydkast under OL 1932 i Los Angeles, og satte ti godkjente verdensrekorder. Den første verdensrekorden ble satt 8. august 1930 med et kast på 71,57 m, den siste rekorden satte han 18. august 1934 med resultatet 77,23 m. Matti Järvinen ble europamester i 1934 og 1938.

Mattis far, Verner Järvinen, var diskoskaster, og tok en gull og to bronse under olympiske leker i 1906 og 1908. Mattis bror, Akilles Järvinen, var tikjemper, og tok sølv i tikamp under OL 1928 og 1932.

## OL-medaljer
* 1932  Los Angeles -  **Gull** i friidrett, spydkast

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Val di Sole

**Val di Sole** er en dal og et forvaltningsdistrikt (*[[Italias distrikter|comprensorio]]*) nordvest i den italienske provinsen Trentino. Dalen gjennomstrømmes av elven Noces øvre løp fra vest mot øst, og munner etter Cavizzana ut i Val di Non ved Lago di Santa Giustina.

Val di Sole begrenses av Ortlermassivet i nord (3769&nbsp;moh. i Monte Cevedale) og av Presanella- (3556&nbsp;moh.) og Brentafjellene i syd (3176&nbsp;moh. i Cima Tosa). Lengst vest i dalen består det en veiforbindelse over Tonalepasset til Val Camonica i Lombardia.

Det italienske språket som tales i Val di Sole og Val di Non har visse fellestrekk med retoromanske språk. Dette kan være rester etter et eldre retoromansk språk, som gradvis har blitt italienisert. Vanligvis regnes språket som en dialekt av italiensk, men det fins også lokale krefter som ønsker å få det anerkjent som et eget minoritetsspråk.

## Kommuner
Val di Sole har 14 kommuner:
* Caldes
* Cavizzana
* Commezzadura
* Croviana
* Dimaro
* Malè
* Mezzana
* Monclassico
* Ossana
* Peio
* Pellizzano
* Rabbi
* Terzolas
* Vermiglio
Syrinslekta

* *[[Syringa emodi]]*
* ungarsk syrin (*S.&nbsp;josikaea*)
* nikkesyrin (*S.&nbsp;komarowii*)
* *[[Syringa oblata]]*
* *[[Syringa persica]]*
* *[[Syringa pinetorum]]*
* *[[Syringa pinnatifolia]]*
* *[[Syringa pubescens]]*
* *[[Syringa reticulata]]*
* *[[Syringa tomentella]]*
* syrin (*S.&nbsp;vulgaris*)
* lodnesyrin (*S.&nbsp;villosa*)

**Syrinslekta** (*Syringa*) hører til oljetrefamilien.

De er løvfellende busker og små trær. Vinterknoppene er dekket av skjell. Bladene er motsatte, helrandete og er enkle, eller svært sjelden finnete. De eggformede blomsterstandene er endestilte eller sidestilte og består av mange små kvaster. Blomstene er tvekjønnede og duftende. De fire kronbladene er vokst sammen til en traktformet krone med fire fliker. Alle arter har to pollenbærere. Frukten er en elliptisk, brun kapsel som deler seg i to. Frøene er flate med en smal vinge.

En antok tidligere at det var omtrent 20 arter i syrinslekta, men antall arter er redusert til 12 i en taksonomisk revisjon publisert i 2008. Syrinslekta er utbredt i Afghanistan, India, Japan, Kashmir, Kina, Korea, Nepal, Pakistan, Sørvest-Asia og Sørøst-Europa. Det er to europeiske arter, syrin (*Syringa vulgaris*) og ungarsk syrin (*S.&nbsp;josikaea*).

Mange arter og kultivarer dyrkes i hager. De vanligst plantede i Norge er syrin, ungarsk syrin og nikkesyrin (*S.&nbsp;komarowii*, mer kjent som *S.&nbsp;reflexa*). Syrin, ungarsk syrin og kinasyrin (*Syringa × chinensis*) finnes forvillet i Norge.

## Galleri

Fil:Syringa yunnanensis A.jpg|*Syringa tomentella* subsp. *yunnanensis*
Fil:Syringa reflexa A.jpg|Nikkesyrin (*S.&nbsp;komarowii*)
Fil:Lilac.head.600pix.jpg|En hvitblomstret kultivar med fylte blomster
Fil:Syringa prestoniae A.jpg|*Syringa × prestoniae*
Fil:2006-10-30Syringa03.jpg|Fruktstand hos syrin
Fil:Lilac.leaves.arp.jpg|Blad hos syrin
Fil:Hage med syriner.jpg|Hage med hvite og fiolette syriner. 


## Referanser


## Eksterne lenker
*
.nato

**.nato** var et toppnivådomene på internett. Domenet ble lagt til på slutten av 1980-tallet av NIC, til bruk for NATO, som mente at ingen av de daværende toppnivådomenene i tilstrekkelig grad reflekterte organisasjonens status som en  internasjonal organisasjon. Kort tid etterpå opprettet imidlertid NIC toppnivådomenet *[[.int]]* til bruk for internasjonale organisasjoner, og overtalte NATO til å bruke *.nato.int* i stedet. Toppnivådomenet *.nato* ble dog ikke endelig slettet før i juli 1996, selv om det ikke lenger var i bruk.

## Referanser
Syrin

**Syrin** (*Syringa vulgaris*), også kalt **vanlig syrin**, er en art i syrinslekta. Det er en stor løvfellende busk eller lite tre som kan bli 6-7 m høyt. Den glatte barken er grå eller brungrå. Buskene har flere stammer.

Bladene er enkle, lysegrønne, hjerteformete og blir 5–10 cm lange. De sitter i motsatte par eller noen ganger i grupper på tre stykker. Blomstene har fire kronblader som er vokst sammen til et rør. Blomstene har sterk duft. Den opprinnelige *S.&nbsp;vulgaris* har blåfiolette blomster. Frukten er en tørr, brun kapsel, rundt 1 cm lang.

Vanlig syrin vokser naturlig på Balkan og i Romania, men utstrakt planting har gjort at den nå finnes som forvillet eller naturalisert mange steder i Europa. Mange kultivarer finnes i handelen med farger fra hvitt over rosa til blåfiolett. Sorter med fylte blomster forekommer også. Navnesortene podes vanligvis på stammer av syriner i *villosa*-gruppen.

Vanlig syrin er svært hardfør så sant planten får nok sommervarme til at knoppene kan modnes. Den blomstrer dårlig eller slett ikke mot sin nordgrense, særlig i kyststrøk med lav sommertemperatur. I Norge blir den brukt nord til Ofoten. I nordlige strøk og i klimatisk mindre gunstige steder i Sør-Norge brukes i stedet syriner i *villosa*-gruppen, som ungarsk syrin (*S.&nbsp;josikaea* – mange kultivarer i handelen) og nikkesyrin (*S.&nbsp;reflexa*). Lodnesyrin (*S.&nbsp;villosa*) blir også brukt.

I Norge er syrin vanlig forvillet på Øst- og Sørlandet, og mer spredte funn er gjort nordover til Troms. Den kan danne et tett busksjikt som fortrenger truede arter. På øyene i Oslofjorden fortrenger syrin den rødlistede arten dragehode. I Norsk svarteliste 2012 var syrin plassert i kategorien *høy risiko*. I Fremmedartslista 2023 er arten vurdert som *svært høy risiko* på grunn av stort invasjonspotensial og stor økologisk effekt.

## Galleri

20170227Syringa vulgaris1.jpg|Knopper
Lilac.leaves.arp.jpg|Blader
Syringa vulgaris 2019-02-15 5758.jpg|Frøkapsel
Syringa 'Andenken an Ludwig Spath' 01.jpg|'Andenken an Ludwig Späth'
Syringa vulgaris Mme Lemoine 2018-05-06 1365.jpg|'Mme Lemoine'


## Referanser




## Eksterne lenker
*
Arto Härkönen

**Arto Kalevi Härkönen** (født 31. januar 1959 i Helsingfors) er en tidligere finsk spydkaster.

Under OL 1984 i Los Angeles deltok det ikke kastere fra Sovjetunionen og DDR, på grunn av OL-boikotten. DDR hadde tatt gull både under EM 1982 med Uwe Hohn og under VM 1983 med Detlef Michel.

På grunn av boikotten lå veien åpen for Arto Härkönen, som vant gull med et kast på 86,76, foran briten Dave Ottley og svenske Kenth Eldebrink.

## Eksterne lenker
*
Giovanni Paolo Pannini

**Paolo Giovanni Pannini** eller **Panini** (født 17. juni 1691 i Piacenza, død 21. oktober 1765 i Roma) var en italiensk maler og arkitekt, hovedsakelig kjent som *[[Veduta|vedutista]]* («utsiktsmaler»). Som ruinmaler var han en romantikkens foreløper. 

## Liv og verk
### Bakgrunn, utdannelse
Som ung mann utdannet Pannini seg i sin fødeby Piacenza som scenograf. Muligens var han elev av Francesco Galli Bibiena. I 1711 flyttet han til Roma, hvor han studerte tegning med Benedetto Luti. 

### Kunstner
I Roma ble han berømt som palassdekoratør. Blant hans arbeider var *[[Villa Patrizi]]* (1718–1725) og *[[Palazo de Carolis]]* (1720).

Som maler er Pannini mest kjent for sine utsikter over Roma, hvor han hadde en særlig interesse for byens antikviteter. Blant hans mest berømte verker er *«L'interno del [[Pantheon (Roma)|Pantheon]]»* og hans *vedute* – malerier av gallerier med utsikter fra Roma. De fleste av hans verker, spesielt de av ruiner, har karakter av *capriccio*-temaer.

I 1719 fikk Pannini adgang til *Congregazione dei Virtuosi al Pantheon*. Han underviste i Roma i *Accademia di San Luca* og *Académie de France*, hvor han påvirket Jean-Honoré Fragonard. Hans atelier innbefattet Hubert Robert og hans sønn Francesco Panini.  Hans stil kom til å påvirke andre *vedutisti*, så som hans elev Antonio Joli, så vel som Canaletto og Bernardo Bellotto, som forsøkte å tilfredsstille besøkeres behov for malte postkort som forestilte italienske omgivelser.

Han planla også festligheter, som for eksempel i 1729 til feiringen av den franske tronfølger (*dauphin*) for kardinal Melchior de Polignac, og i 1745 fof *dauphin*ens bryllup. Av de øvrige palassutsmykninger han var med på kan nevnes i 1722 Quirinalpalasset for pave Innocens XIII, 1721/22 *[[Seminario Romano]]* for kardinal Giambattista Spinola.

To malerier av *klassiske kolonnebygninger, delvis i ruiner* er utstilt på Nasjonalmuséet i Stockholm. Pannini er for øvrig representert i de fleste større gallerier i Europa og USA.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Val di Non

**Val di Non** (tysk *Nonstal*) er en dal i Trentino i Nord-Italia som strekker seg fra Ortlermassivet i nord og ned til Adigedalen i nærheten av Trento. Omtrent midt i denne dalen ligger innsjøen Lago di Santa Giustina. Nord for sjøen tilsvarer Val di Non dalen til elven Rio Novella, syd for sjøen dalen til Noce. Noces øvre løp, som begynner vest for Lago di Santa Giustina, heter Val di Sole.

Det italienske språket som tales i Val di Non og Val di Sole har visse fellestrekk med retoromanske språk. Dette kan være rester etter et eldre retoromansk språk, som gradvis har blitt italienisert. Vanligvis regnes språket som en dialekt av italiensk, men det fins også lokale krefter som ønsker å få det anerkjent som et eget minoritetsspråk.

Mesteparten av dalen utgjør også et av Trentinos forvaltningsdistrikter (*[[Italias distrikter|comprensori]]*). Unntaket er tre kommuner som ligger øverst i dalen. Disse hører til Syd-Tirol og er tysktalende. De er vanskelig tilgjengelig fra Syd-Tirol: Laurein og Proveis gjennom en tunnel fra Ultental; Unsere Liebe Frau og St. Felix over Gampenpasset fra Lana. Derimot har de veiforbindelse nedover til resten av Val di Non.

## Kommuner
Distrkiktet Val di Non har 38 kommuner:
Eikelund videregående skole

**Eikelund videregående skole** er en av tre spesialskoler i Oslo, og tilbyr tilrettelagt opplæringstilbud for elever med psykiske og sosiale vansker. Målgruppen er ungdommer som har behov for opplæring i mindre grupper og som trenger læring i et roligere tempo. Det betyr at opplæringen strekker seg over lengre tid med færre fag enn i ordinær skole. Skolen og lærerne samarbeider med elevenes behandlere i psykiatrien.  

Skole tilbyr Vg1 Helse- og oppvekstfag, Vg1 Kunst, design og arkitektur, Vg3 påbygging til generell studiekompetanse, samt 6 fag til generell studiekompetanse etter «23/5-regelen», som viser til at eleven er 23 år og har 5 års yrkespraksis, eller annen skolegang. Opplæringen følger ordinær læreplan, og undervisningen tilpasses ved at elevene kan ta programområdene over 2 år, med tettere oppfølging i mindre grupper. Skolen har eksamensrett og fagtilbudet er det samme som i ordinær videregående skole.

## Rektorer
* Vigdis Haagensen (2012-2018)
* Tonje Røseth (2018-2019)
* Magne Føreland (2019-)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Eikelund videregående skoles offisielle hjemmeside
Anna Bolena

**Anna Bolena** er en opera av Gaetano Donizetti. Den italienske libretto, som bygger på Anne Boleyns liv, er skrevet av Felice Romani. Uroppførelsen fant sted den 26. desember 1830 på Teatro Carcano i Milano. Operaen var Donizettis trettende i rekken og den første han fikk suksess med.

Operaen har klart karakteriserte rolleskikkelser, og konfliktene mellom dem er overbevisende skildret. Duetten, «Sul suo capo aggravi un Dio», mellom Anna (sopran) og Jane Seymour (mezzosopran) betraktes som en av de aller fineste operaduetter.

*Anna Bolena* ble ikke oppført regelmessig i siste halvdel av 1800-tallet eller på begynnelsen av 1900-tallet, men den oppføres hyppigere nå. I april 1957 ble operaen oppført på Teatro alla Scala i Milano med Maria Callas i hovedrollen i en overdådig iscenesettelse av Luchino Visconti. Det ble en av Maria Callas' største triumfer. Leyla Gencer, Beverly Sills, Montserrat Caballé, Renata Scotto og Edita Gruberova er andre berømte tolkere av partiet.

Operaen ble nylig fremført på statsoperaen i Wien med Anna Netrebko i rollen som Anne Boleyn, samt Elina Garanca i rollen som Jane Seymour. 

Det er ikke helt klart hvilken kilde Felice Romanis tekst bygger på, men det er åpenbart at William Shakespeares skuespill *[[Henrik VIII (skuespill)|Henrik VIII]]* ikke er en av dem, til tross for at det er blitt hevdet i Italia.

## Eksterne lenker
* Libretto (Italiensk)
* Plot summary
Josef Jakobs

**Josef Jakobs** (født 30. juni 1898 i byen Luxembourg, død 15. august 1941 i London) var en tysk agent som forsøkte å infiltrere Storbritannia under andre verdenskrig, men som ble oppdaget og henrettet i The Tower. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Josef Jakobs var tysk statsborger, men ble født i Luxembourg. Han tjenestegjorde i det tyske infanteri i første verdenskrig og steg i gradene til løytnant.

### Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig ble han først innkalt som løytnant i 1940. Men da det ble kjent at han var tidligere straffet og hadde sonet fengselsstraff i Sveits fra 1935 til 1937, ble han utkvittert som offiser. Han ble da tatt inn i Wehrmachts meteorologiske tjeneste, og degradert til sersjant. 

Han ble også opptatt i Abwehrs tjeneste, og det var som deres utenlandsspion han ble satt inn. Han ble fløyet fra Schiphol over Nordsjøen og sluppet i fallskjerm i et skogsområde ved Stifford i Essex den 31. januar 1941. Medlemmer av den lokale Home Guard så ham på vei ned, og fant ham med en brukket ankel. Han ble arrestert i tysk flyvåpendrakt med en radio, konjakk, britisk valuta, litt mat, falske identitetspapirer, en spade til å grave ned fallskjermen.

Etter å ha blitt ført til Brixton fengsel i London ble han avhørt av etterretningstjenesten for å se om han kunne brukes som dobbeltagent. Men da man fant at hans nazistiske synspunkter satt for dypt, kunne han ikke brukes av militæret. Etter en krigsrettssak ble han dømt til døden under *[[Treachery Act 1940]]*. Han hadde da strengt tatt ikke utført noe spionasje og ble dømt kun for å ha hatt til hensikt å skade rikets sikkerhet.

Han ble henrettet ved skyting i Tower of London kl. 07.00 lokalt tid den 15. august 1941, som den siste personen som ble henrettet i Tower. Henrettelsen ble utført av en pelotong av åtte soldater fra Scots Guards på miniatyrskytebanen som den gang stod i vollgraven, mellom Broad Arrow Tower og Constable Tower. Jakobs måtte sitte i en stol da han ble skutt på grunn av den brukne ankelen. Fem av de åtte skuddene traff målet, en hvit tøybit som var festet over hjertet hans. Kl. 07.12 ble hans legeme ført til det gamle bårerommet under veien til Tower Bridge, som nå er et fyrrom. Han ble så gravlagt på St. Marys katolske kirkegård i Kensal Green, i et område som nå er dekket med ytterligere seks fot jord for å gi plass til nye graver.

Stolen han satt i er bevart i Tower, men er ikke utstilt for publikum.

De 15 andre tyske spionene som ble henrettet i Storbritannia under krigen ble hengt i vanlige fengsler. Det er ikke klart hvorfor Jakobs fikk spesiell behandling i forhold til de andre.

## Referanser


## Eksterne lenker
* ''Details of Jakobs trial and execution''
Eastcheap

**Eastcheap** er en gate i City of London. Navnet kommer fra gammelengelsk *cheap*, «marked». Gaten var i middelalderen det største kjøttmarkedet i City, med slakterboder langs begge sider. Den strekker seg fra Gracechurch Street i vest til Great Tower Street i øst. 

På nordsiden finner man St Margaret Pattens kirke, på hjørnet til Rood Lane, mens man i smuget Lovat Lane på sørsiden finner St Mary-at-Hill. Pudding Lane, hvor bybrannen i 1666 brøt ut, møter Eastcheap på sørsiden. 

Eastcheap 16 er en filial av Citibank, hvor man finner en plakett som forteller at det stod en kirke der tidligere, St Andrew Hubbard. Den brant i 1666, og ble ikke gjenoppbygget. I stedet kom King's Weigh House, hvor alle utenlandske handelsmenn etter loven skulle veie sine varer; dette var en lov som ikke ble fulgt av så mange. I 1695 kom et dissenterkapell der, som senere flyttet til større lokaler i Fish Hill Street. Under utgravninger på stedet fant man steiner som viste trekk fra romersk håndverk, og samisk keramikk.
Stavadalen

**Stavadalen**, eller **Stavedalen**, er en bygd og grunnkrets i Sør-Aurdal kommune i Innlandet. Bygda ligger ca. 10 km fra Bagn, i dalen innenfor Reinli, som den ofte blir regnet som en del av. Ved dalen finnes fjellet Makalaus (1099 moh) og Bjødalsfjellet.

Bygda ligger i et stølsområde, med gode muligheter for småviltjakt og fisking. Det er også mulig å isklatre i området.

Stavadalen skisenter ligger midt i bygda. I ei sydvendt li på ca. 1000 moh ligger det et stort hytteområde. 

For de som liker langrenn er det oppkjørte løyper i området.
## Referanser
Rettersted

Et **rettersted** er en plass hvor man utfører henrettelser. Tradisjonelt har man hatt to typer rettersteder: Permanente, som brukes over mange år, og midlertidige som brukes ved ett eller noen få tilfeller, som retterstedet på Refsnes i Rissa. De midlertidige ble tidligere ofte valgt fordi de hadde en tilknytning til forbrytelsen; dette kan fortsatt skje ved henrettelser i enkelte land. De kunne også bli brukt av praktiske hensyn, noe som er spesielt vanlig ved henrettelser under krigstilstand.

Avhengig av hva slags henrettelsesmetoder som brukes kan retterstedet ha spesielle installasjoner, som et skafott eller en pæl som den dømte ble bundet til.

Frem til det 19. århundre var det vanlig i mange land å ha offentlige henrettelser, og mange rettersteder hadde tribuner for publikum. Etter hvert begynte man å utføre henrettelsene inne i fengsler i stedet, og retterstedene ble dermed enten på en gårdsplass i fengselet, eller i et spesialbygget rom.

På grunn av stedets spesielle historie har minnet om retterstedsfunksjonen i en del tilfeller blitt bevart i stedsnavn eller gatenavn. Et eksempel på dette er Galgeberg i Oslo.

## Se også
*Skarpretter

## Eksterne lenker

* Om rettersted, fra nettstedet til Riksantikvaren
Liagrenda

**Liagrenda** eller **Liagrendi** er en grend og grunnkrets i Sør-Aurdal kommune i Innlandet.

Grenda ligger langs veien mellom Reinli i sør med veidele mot Bagn med Europavei 16 og Stavedalen og Sundvoll i nord med veidele og sidevei til Aurdal også med *Europavei 16* og nytt veidele i Åbjøra for fylkesvei 51 til Gol og Leira. Fra Liagrenda kan en kjøre opp til Liaåsen.

## Referanser
Krigserklæring

En **krigserklæring** er en formell erklæring utsendt av en stats regjering som indikerer at det er krig mellom denne staten og en eller flere andre. Haag-konvensjonene av 1899 og 1907 har bestemmelser for krigføring på land, og også om krigserklæring.

## Eksterne lenker
*
Rambukk

En **rambukk** er et redskap som brukes til å bryte ned vegger eller dører. De ble først brukt i oldtiden, og ble forbedret gjennom middelalderen. Med kruttets inntog i krigføring fikk rambukker mindre betydning, fordi man kunne bryte ned en festnings forsvarsverker fra større avstand. I moderne tid brukes en mindre type rambukker av mange politistyrker. 

## Form

Den enkleste type rambukk er rett og slett en stor trestokk som bæres av flere mennesker og kjøres så hardt og raskt om mulig inn i det man vil bryte ned. Etterhvert begynte man å forsterke stokkene ved å sette på hoder av metall. De eldste rambukkhodene har gjerne en ornamental form, ofte som bukkehoder som et fra den greske antikken som er bevart i museet i Delfi. Man begynte også å eksperimentere med andre former som kunne bidra til å bryte ned murer og dører raskere. 

Assyrerne utviklet allerede i eller før det 9. århundre f.Kr. en type rambukk som kunne gi større kraft. En svært tung stokk ble hengt i slynger i en vugge, som ble båret eller trillet frem til det som skulle brytes ned. Soldatene som betjente den kunne da svinge den frem og tilbake med stor kraft, og slagene kunne repeteres langt flere ganger enn om de måtte ha båret stokken. En slik rambukk kunne også konstrueres med et tak, gjerne dekket med vått dyreskinn, slik at soldatene var beskyttet mot piler, stein og annet fra forsvarerne. Denne typen ble videreutviklet av romerne og i middelalderen. 

En type som blant annet ble brukt av Aleksander den store ifølge Vitruv var ikke plassert i en slynge, men direkte på et chassis med hjul. Denne typen kunne få større fart og var derfor mer destruktiv. 

## Mottiltak

Det første mottiltaket mot rambukker var å gjøre det vanskelig å komme frem til murer og dører. Dette kunne dels gjøres med faste forsvarsverker som vollgraver, og dels med midlertidige sperringer som ble kastet ut før rambukken nådde frem. Man kunne også sørge for at det ble vanskelig å komme frem til dørene ved å heve dem opp fra bakkenivå. 

Når rambukken hadde nådd frem kastet eller skjøt man ting på den. Brannpiler eller brennende bek ble ofte brukt for å sette fyr på rambukken. Man kunne også bruke kroker for å stoppe den eller rive den i stykker.
Fyrstegreve

**Fyrstegreve** var en adelstittel mellom greve og fyrste.
Den ble av og til tildelt overhodet på en grevelig familie.

En fyrstegreves område ble vanligvis omtalt som grevskap, siden tittelen fyrstegreve ikke var knyttet til noe område.
To unntak var **fyrstegrevskapene** (*gefürstete Grafschaften*) Görz og Tirol, som fikk tildelt denne hedersbetegnelsen av den tysk-romerske keiseren på hhv. 1400- og 1500-tallet.
Jenbach

**Jenbach** er en østerriksk kommune i Unterinntal, 36&nbsp;km øst for Innsbruck. Det fins betydelig industri i byen, spesielt innen jernbearbeidelse.

Jenbach ble nevnt for første gang i 1269. Byens betydning i metallproduksjonen skriver seg fra 1410, da man begynte å smelte sølv- og koppermalm fra gruvene i Schwaz. Etter at edelmetallene begynte å ta slutt, ble det bygget et jernsmelteverk i 1685. Dette var begynnelsen på bedriften *Jenbacher Werke*, som på 1900-tallet bl.a. fremstilte lokomotiver. Etter at General Electric kjøpte verkene i 2003, heter aksjeselskapet i dag *GE Jenbacher AG*. Selskapet er ledende i produksjon av gassmotorer og i desentralisert varmeutnyttelse og strømproduksjon (kraft-varme-kobling).

I Jenbachs stasjon møtes jernbanelinjer med tre ulike sporvidder. Jenbach er stoppested for fjerntogene mellom Innsbruck og München, Salzburg eller Wien (normalspor, dvs. 1435&nbsp;mm). Videre er Jenbach sluttstasjonen for tannhjulbanen Achenseebahn (sporvidde 1000&nbsp;mm), som fortsetter nordover til Achensee. Til slutt har også Zillertalbahn (sporvidde 760&nbsp;mm) sin sluttstasjon i Jenbach, og fortsetter derfra sydover til Mayrhofen i Zillertal.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Royal Armouries

**Royal Armouries** er den nasjonale samlingen av våpen og rustninger i Storbritannia. Det er landets eldste museum, og et av de eldste i verden. Samlingen er spredd på tre utstillingssteder:

* Royal Armouries Museum i Leeds
* Tower of London
* Fort Nelson i Portsmouth

Noen gjenstander er også på permanent utlån til et museum i Louisville i Kentucky, i et samarbeid med Frazier Internataional History Museum. 

Samlingen er svært gammel, nesten jevnaldrende med Tower of London som ble bygget i det 11. århundre. Den ble først åpnet for publikum på regelmessig basis under Karl II i 1660. Før det, i hvert fall fra det 15. århundre, ble enkelte høytstående personer invitert til å se samlingen, og fra Elizabeth Is tid ble det åpnet for også andre besøkende til tider. 

Blant de meste kjente delene av utstillingen er *Spanish Armoury* som omfatter torturinstrumenter og henrettelsesredskaper, og *Line of Kings* med rytterfigurer av engelske monarker fra Vilhelm Erobreren. Begge utstillinger befinner seg i Tower of London. I sin eldste form var de svært uvitenskapelige. Blant annet ble torturinstrumentene brukt til propaganda, ved at engelske instrumenter ble fremstilt som om de hadde tilhørt den spanske inkvisisjonen, og i kongelinjen fant man inntil omkring 1826, da utstillingen ble omorganisert av en kompetent historiker, en muskett som ble hevdet å ha tilhørt Vilhelm Erobreren til tross for at han levde flere århundrer før musketten ble laget. 

Hovedutstillingen er nå Royal Armouries Museum i Leeds, som ble åpnet i 1996. Den er delt inn i fem avdelinger: Krig, turneringer, selvforsvar, jakt og Orienten. Utenfor museet er det opprettet en turneringsplass til oppvisninger av krigskunst fra middelalderen, blant annet dysting, samt oppvisninger av bruk av jaktfalker.
## Eksterne lenker
*
Nouvelle Vague

Navnet eller begrepet **Nouvelle Vague** har flere betydninger:
* la Nouvelle Vague, en retning innenfor fransk film kalt den nye franske bølge
* Nouvelle Vague (band), en musikksammensetning
**''Nouvelle Vague'' (album)
## Se også
* New Wave
* Nyveiv
Scavengers datter

**Scavengers datter** var et torturinstrument som særlig ble brukt i England i tudortiden. 

## Historie
Instrumentet ble oppfunnet i Henrik VIIIs regjeringstid av Leonard Skevington (død 1535), som var løytnant i Tower of London. Navnet er en forvanskning av hans etternavn; en eldre form er Skevingtons datter. 

Det består av en A-formet ramme i metall, hvor en bøyle på toppen ble lagt rundt halsen, to bøyler lenger ned ble lagt rundt håndleddene og to bøyler nederst rundt anklene. Kroppen ble da så sammenpresset at ofrene begynte å blø fra nese og ører; i noen tilfeller skal de også ha blødd fra fingertuppene. Tilknytningen til Tower of London gjør at den ofte blir sammenlignet med strekkbenken, som fungerer etter motsatt prinsipp idet kroppen strekkes i stedet for å bli presset sammen. 

Instrumentet er sjelden nevnt i dokumenter, og ble nok ikke ofte brukt. Den meste kjente bruken var mot iren Thomas Miagh, som var tiltalt for å ha vært i kontakt med irske opprørere i 1581. Det kan ha vært dette instrumentet han viste til da han på celleveggen i Beauchamp Tower skrev om «torture straynge», «merkelig tortur»

Scavenger's datter ble også brukt i Italia, der den ble kalt *cicogna* («stork»), og i Spania hvor den bare ble kalt en A-ramme.
Kong Edvards stol

**Kong Edvards stol** (engelsk **King Edward's Chair**, også kjent som St. Edvards stol og Kroningsstolen) er tronen den britiske monarken sitter på under kroningsseremonien.

Stolen ble laget for Edvard I i 1296. Den har en hylle under setet, som er tilpasset Stone of Scone, den skotske kroningssteinen som Edvard hadde tatt med i den hensikt å innpasse den u kroningsstolen.  Denne steinen ble liggende under stolen inntil 1996, selv om Northamptontraktaten av 1348 inneholdt et punkt om tilbakelevering. Avtalen som ble inngått i 1996 innebærer at steinen skal lånes tilbake ved neste kroning. Tronen har ikke navn etter Edvard I, men etter helgenkongen Edvard bekjenneren. Den står i St. Edvards kapell i Westminster Abbey.

Alle engelske, og siden 1707 britiske, monarker som har blitt kronet siden 1308 satt i denne stolen under selve kroningen, med unntak av Maria I som i stedet brukte en stol hun fikk fra paven for anledningen, og Maria II som ble kronet på en kopi. Siste gang den ble brukt var under kroningen av Elizabeth II i 1953.

Stolen har i løpet av nesten åtte århundrer bare blitt fjernet fra Westminster Abbey to ganger. Den første gangen var da Oliver Cromwell flyttet den til Westminster Hall for å bruke den som trone der, og den andre var under andre verdenskrig da den ble evakuert til Gloucesterkatedralen på grunn av bombingen av London.

## Utforming

Stolen er en trone, hvilket vil si at den har armlener og rygg. Ryggen er høy. Den er skåret ut i gotisk stil. Bena er formet som fire forgylte løver; de som holder stolen nå er fra en restaurering i 1727. Snekkeren som laget den, en Master Walter, fikk 100 skilling for arbeidet, hvilket var en stor sum i 1296.

Det ser ut til at stolen opprinnelig var rikt dekorert med maleri og bladgull. Det finnes spor av maling på ryggen som er tolket som et bilde av Edvard bekjenneren.

Lenge kunne besøkende få sitte litt på stolen mot en liten avgift. I dag fremstår den med bart treverk, og det mange legger mest merke til er initialene som tidlige turister, korgutter, pilegrimer og skolegutter risset inn i 18. og 19. århundre. Hjørnestolpene er noe skadet av suvernirjegere med lommekniver.

Stolen er nå godt beskyttet, men kan sees på nokså nært hold dersom man blir med på en organisert omvisning i kirken.

## Litteratur
* 
## Referanser
Gruffydd ap Llywelyn Fawr

**Gruffydd ap Llywelyn Fawr** (født ca. 1200, død 1. mars 1244) var eldste, uektefødte sønn av Llywelyn den store, konge av Gwynedd.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Som ung gutt ble Gruffydd  tatt som gissel av Johan av England for å sikre at faren holdt sine løfter. Da faren døde i 1240 hadde han etter walisisk lov rett til å bli vurdert som etterfølger, men faren hadde ekskludert ham fra arvefølgen fordi han var uektefødt, og erklært at hans eneste ektefødte sønn som han hadde med hustren Joan, Dafydd, skulle være hans tronarving. Dette hadde han gått langt for å sikre, og han var antagelig klar over at i en strid mellom de to ville Gruffydd kunne samle betydelig støtte.

Gruffydd ble holdt som fange av sin halvbror Dafydd da sistnevnte tok kontroll over Gwynedd. 

### Tower of London
Etter at Henrik III hadde invadert Wales i 1241 måtte Dafydd overlevere halvbroren til den engelske kongen. Han ble tatt med til London, hvor han ble satt i Tower of London. Gruffydds kone Senana, som var datter av Caradoc ap Thomas av Anglesey, gikk med på å betale 600 mark som løsepenger for Gruffydd og deres eldste sønn Owain. Hun skulle også overlevere deres to yngste sønner, Daffyd og Rhodri, som gisler for å sikre at avtale ble overholdt. Men Henrik III holdt ikke sin del av avtalen, og fortsatte å holde Gruffydd og Owain fanget, offisielt som «gjester», fordi dette gav ham et våpen mot Dafydd ap Llywelyn. 

Gruffydd valgte å forsøke å flykte fra Tower. Han satt i White Tower, den eldste delen av festningen. I år 1100 hadde biskop Ranulf Flambard klart å rømme fra samme sted ved å klatre ned et tau han fikk smuglet inn. Det er usikkert om Gruffydd kjente til dette, men han forsøkte samme metode. Da han ikke hadde noe tau laget han et ved å knytte sammen laken og klesplagg. Han klatret så ut av et vindu på sørsiden av tårnet, i øverste etasje. Vinduet ble etterpå murt igjen, men er fortsatt synlig. Gruffydd var en tung mann, og det improviserte tauet tålte ikke vekten; Gruffydd falt dermed i døden. 

Liket ble oppdaget av en Yeoman of the Guard morgenen etter, på bakken utenfor White Tower. 

Hans fire sønner ble etter hans død sentrale personer i maktspillet i Wales. Den nest eldste, kjent som Llywelyn den siste, styrte en periode det meste av Wales.

## Litteratur
*Leslie Stephen; Sidney Lee, red. (1890). "Gruffydd ab Llywelyn (d.1244)". *Dictionary of National Biography* 23. London: Smith, Elder & Co.

## Referanser