open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kristiansund (tettsted)

Tettbebyggelsen i byen Kristiansund ligger, sentrert omkring en lun havn, fordelt på øyene Kirkelandet, Innlandet, Skorpa og Nordlandet og danner **tettstedet Kristiansund**. Dette defineres av SSB som ett sammenhengende *[[tettsted]]* med en befolkning på  per 1. januar .

Havna er grunnlaget for plasseringen av byen, som har sitt opphav i ladestedet Lille-Fosen. Og betydningen av orden *fosen* skal være en god, lun havn, altså *den lille gode havna*.  Slike havner var viktige stoppesteder i skipsleia langs norskekysten, knutepunkter for trafikken og et naturlig sted for bebyggelse, handel og videreutvikling til et bysamfunn. 

Kommunen Kristiansund har i tillegg ett større og to mindre tettsteder. Det største, Rensvik, var tidligere administrasjonssenter for Frei kommune med  innbyggere per 1. januar . På østsiden av øya ligger Solsletta med , mens  bor på Storbakken som ligger på sørsiden av Frei. Kvalvåg regnes ikke lenger som et eget tettsted.

## Referanser
Huesca

**Huesca** (aragonesisk *Uesca*, Katalansk *Osca*) er en by i Aragón, i nordøstre Spania. Huesca er hovedstaden i provinsen Huesca. Den hadde .

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anton Sophus Bachke

**Anton Sophus Bachke** (født 20. juni 1836 i Meråker, død 6. januar 1919 i Strinden) var en norsk verksbestyrer, bergmester og ordfører.

Fra 1861 til 1877 var han direktør for svovelkisgruvene på Ytterøy. Fra 1878 var han knyttet til Røros Kobberverk, i årene fra 1880 til 1897 som overdirektør. I 1897 ble han utnevnt til bergmester i Troms og i 1908 til bergmester i Nordland. Bachke er kjent for sin pionérinnsats for utviklingen av svovelkisindustrien i Norge på slutten av 1800-tallet.

I 1878 kjøpte Bachke Ringve gård i daværende Strinden kommune. Bachke deltok aktivt i det offentlige liv i Strinda hvor han blant annet var ordfører i 1896 og 1897. I 1932 ble en vei, Bergmester Bachkes vei i Trondheim, oppkalt etter ham.  Ringve ble 1909 omgjort til et familieaksjeselskap og ble senere, av hans svigerdatter Victoria Bachke, omdannet til et musikkhistorisk museum.

I 1887 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden, og han var kommandør av den svenske Vasaorden. Han var sønn av lensmann, bergskriver og skoginspektør Halvard Bachke og Anna Sofie Ditlevsen, og bror av statsråd Ole Bachke. Han giftet seg 2. april 1862 med Barbara Anker; de fikk 14 barn.

## Referanser
Konsul Schjelderups vei (Oslo)

**Konsul Schjelderups vei** (1-15, 2-10) er en kort veistrekning på Bygdøy som løper fra krysset ved Huk aveny og Theodor Løvstads vei og ned til P.T. Mallings vei. Veien fikk navn i 1917 etter konsul og kjøpmann Thorleif Schjelderup, som bodde på Frogner i Oslo, men som hadde sitt sommerhus ved *Rutli* i nærheten av Huk. Schjelderup sørget for at Hukodden ble lagt ut som parkområde, og han finansierte byggingen av Bygdøy kapell.

Sam Eyde fikk i sin tid oppført villaen *Braathen* i nr. 2.

## Kilder
* 

## Eksterne lenker
* Oslo kommunes gateoversikt
Fanfare Ciocărlia

**Fanfare Ciocărlia** er et populært, tolv mann stort romani brass band fra landsbyen Dagâța, nordøst i Romania. Orkesteret startet som en løs sammenslutning av deltidsmusikere som spilte i lokale bryllups- og dåpsselskap. I oktober 1996 var den tyske lydteknikeren og plateprodusenten  Henry Ernst i landsbyen. Han overbeviste flere av musikerne til å samle et orkester og dra på turne. Disse musikerne kalte orkesteret *Fanfare Ciocârlia*: *Fanfare* er et fransk ord som har kommet inn i rumensk og blir brukt som en betegnelse for brass band; *Ciocârlia* er det rumenske ordet for sanglerke. Etter å ha blitt oppdaget av Ernst har de spilt over tusen konserter i mer en femti land.

Med sine historiske røtter i østerrikske og tyrkiske militærorkester, består Fanfare Ciocărlias sammensetning av trompeter, tenorhorn, eufonium, tubaer, klarinetter, saksofoner, stortromme og perkusjon. Sangtekstene er som oftest enten på romani eller rumensk, og det er også fra disse to kulturenes folkemusikk musikken deres har fått størst påvirkning. I tillegg til dette har de også blitt påvirket av tyrkisk, bulgarsk, serbisk og makedonsk folkemusikk og de fletter inn flere melodier fra internasjonal radio, Hollywood og Bollywood i repertoaret sitt. De er mest kjent for et svært raskt og energisk lydbilde med komplekse rytmer og høy fart og stakato klarinett, saksofon og trompetsoloer som av og til blir utført i over 200 bpm. De er også kjent for å ikke bruke noter under konsertene sine og av og til bare blåse tilfeldig i instrumentene sine under fremføring av nummer. 

Orkesteret vant BBC Radio 3s «World Music Award» for Europa i 2006. 

## Diskografi
### CD
* *Radio Pașcani* (1998)
* *Baro Biao – World Wide Wedding* (1999)
* *Iag Bari – The Gypsy Horns From The Mountains Beyond* (2001)
* *Gili Garabdi – Ancient Secrets of Gypsy Brass* (2005)
* *Queens and Kings* (2007)

### DVD
* *Gypsy Brass Legends – The Story of the Band* (2004)

## Deltagelse i filmer
* Den helaftens filmen *Iag Bari – Brass on Fire*, regissert av Ralf Marscalleck, handler om livene til orkesterets medlemmer, med fokus på forskjellene på deres liv og livet i den lille landsbyen de kommer fra. Filmen vant prisen for beste dokumentarfilm på  Festival De Cine Documental Musical i Barcelona og Madrid i november 2003. Den fikk også en pris på romanifestivalen for TV- og radioproduksjon, *Golden Wheel*, i Skopje.

* Orkesteret kan bli sett i filmen *Gegen die Wand* (Mot veggen) av den tyrkisk-tyske regissøren Fatih Akın. I 2004 vant filmen Gullbjørnen på filmfestivalen i Berlin.

* Sangen «Asfalt Tango» var hovedsang i den animerte filmen *[[Fallen Art]]* av Tomasz Bagiński.

* Fanfare Ciocărlias versjon of «Born to be Wild» spilles under rulleteksten på **

* Orkesterets versjon av «Moliendo Cafe» kan bli hørt gjennom den spanske komedien *[[Crimen ferpecto]]*.

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Artist biografi på National Geographic World Music Site
Walter Bright

**Walter Bright** er en programmerer best kjent for programmeringsspråket D.  Han var også hovedutvikleren for den første C++-kompilatoren som oversatte direkte til objektkode uten å gå veien om C, Zortech C++ (som senere ble til Symantec C++, nå Digital Mars C++). Før C++-kompilatoren utviklet han Datalight C compiler, også solgt som Zorland C og senere Zortech C.
Han er også kjent for Empire, en av de første datamaskinspillene, skrevet i 1971–1977 på en PDP-10.

Bright ble uteksaminert i 1979 med bachelorgrad i maskinteknikk fra California Institute of Technology. Han jobbet i 3 år for Boeing hvor han var med å utvikle «757 stabilizer trim system». Han sluttet og begynte å skrive programvare og spesialisert seg på kompilatorer og fortsetter med det i dag.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Walter Bright nettsted
* Computerworld Interview with Walter Bright on D Programming Language
Tommy Rodahl

**Tommy Rodahl** (1963–2021) var en norsk reality-TV-deltaker som i 2011 vant sesong 7 av **. 

Rodahl er født i Drammen og vokste opp i Lier i Buskerud.

Da han ble med i reality-programmet *Farmen* i 2011, var han allerede kjent i lokalmiljøet som næringsdrivende, oppsynsmann og vertskap på øya Sauøy i Froan på Frøya. Han og familien bosatte seg på øya i 1988. På 1990-tallet drev han og familien et fiskerimottak og en landhandel, men måtte stenge etter en del år på grunn av sviktende kundegrunnlag. I 2002 var han og familien med i en episode av NRK-serien *[[Der ingen skulle tru at nokon kunne bu]]*.

I 2018 ga han ut barneboka *Fjøs i farta*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gehrdt Bornebusch

**Gehrdt Hinrich Bornebusch** (født 15. april 1925 i Ordrup, død 10. november 2011) var en dansk modernistisk arkitekt og tidligere kongelig bygningsinspektør.

Han ble murersvenn i 1947, gikk ut av Det tekniske Selskabs Skole samme år og tok eksamen som arkitekt fra Kunstakademiets Arkitektskole i 1950. Tre år senere vant han Akademiets lille gullmedalje. 

I 1956 gikk han i kompaniskap med Max Brüel og Jørgen Selchau, hvoretter trioen vant flere tegnekonkurranser. Den mest kjente er Herlev Hospital i 1966 som var et av datidens største prosjekter. Kompaniskapet endte i henholdsvis 1970 og 1985, hvoretter Bornebusch fortsatte med sitt eget arkitektkontor i København.

Han mottok Træprisen i , Eckersbergmedaljen i , Betonelement-Prisen i , C.F. Hansen-medaljen i  og Nykredits Arkitekturpris i . Fra 1995 fikk han også Statens Kunstfonds hædersydelse.

Som kongelig bygningsinspektør i perioden 1982–1995 var han  hovedkraften bak mange restaureringsoppgaver, blant annet Ridebaneanlegget ved Christiansborg i 1986–1996, Nationalmuseet i 1987–1996 og Brumleby i 1991–1996.

## Utvalgte byggverk

* Vangeboskolen, Holte (1957)
* Skt. Jørgensbjerg skole, Roskilde (1960)
* Langemarkskolen, Horsens (1964)
* Herlev Hospital, (1966)
* Sommerhus, Toftevej/Nordre Strandvej, Tisvilde (1972)
* Esbjerg seminarium (1973)
* Den danske ambassade, Beijing (1974)
* Vejen gymnasium (1981)
* Tårnby bibliotek (1983)
* Livornoparken, København (1991)
* Center for Skov og Landskab, Hørsholm (1995)
* Schifters Kvarter, Holmen (2001)

## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* Bornebusch Tegnestue 
* Byggverk av Gehrdt Bornebusch i Arkitekturbilleder.dk
Myredderkopp

**Myredderkopp** (*Dolomedes fimbriatus*) er en av edderkoppene i gruppen myredderkopper eller bare rovedderkopper (Pisauridae). Den er trolig den største av de norske edderkoppene og finnes ganske vanlig i myrområder i Norge. Den løper gjerne på vannoverflaten.

## Utseende
Myredderkopp er en ganske stor og langbeint edderkopp. Hunnen er størst, kroppen kan bli opptil 2,2 cm lang, med et beinspenn på 7 cm. Hannen er mindre. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Den har en bred lys langsgående stripe på hver side av kroppen. Denne stripen kan være mindre markert hos unge dyr. Fargen på eldre dyr er i hovedsak mørkt brun og beige. Yngre dyr kan være ganske lyst grønne.

## Levevis
Myredderkopp er en aktiv jeger og bygger ikke fangstnett, men jakter ute i det fri. Voksne (imago) finnes helst på bakken, blant vegetasjonen, eller langs bredden av mindre dammer og myrpytter. De løper gjerne på vannoverflaten. De yngre dyrene jakter også i bladverket på busker og kratt.

Hunnen spinner en eggsekk av edderkoppsilke, hvor hun legger eggene og selv vokter over dem, også etter at de er klekket.

## Eksterne lenker
* 
* Glenn Halvor Morka: Edderkoppkroken. Nettside om norske edderkopper, med mange bilder  (norsk)
Margyge

**Margyge** eller **margyger** (norrønt *margýgr* eller *márgygr*, «havgyger») er et kvinnelig havuhyre som er kjent fra norrøn mytologi og folketro. Fabelvesenet har fiskebakkropp som sine slektninger, den vakre havfrua i folkesagna og det mannlige motstykket havmannen (på norrønt *hafstramb*), men har ellers et heslig ansikt, hesteører, hoggtenner og lange klør. Hun er farlig og må bekjempes. Margyge kan blant annet vise seg når det er storm i vente og forsøker da å trekke båter ned i dypet.

## Norrøne beretninger om margygre
I Olav Tryggvasons saga berettes det at kongen nedkjempet og drepte ei margyge. I kvadet om Helge Hjovardsson i Den eldre Edda fortelles det om jotundatteren Hrimgerd som forsøker å senke Helges skip ved å ta tak i det.

Margyge, havmann (på norrønt er også omtalt i det norske pedagogisk-filosofiske læreskriftet Kongespeilet fra 1200-tallet. Der blir margyge beskrevet som en slags grotesk havfrue med «store brystvorter som på ei kvinne, lange hender og bølgete hår», et havuhyre som kan sees utenfor Grønlands kyst, riktignok «sjeldent, bortsett fra før voldsomme stormer». Monsteret blir ellers påstått å ha et skremmende ansikt med «lang, skrånende panne, breie bryn, stor munn og rynkete kinn.» Enkelte har hevdet at disse beskrivelsen bygger på like overraskende korrekte observasjoner som for eksempel av landområdene på Island og Grønland. Luftspeilinger og andre atmosfæriske fenomener kan ha forvrengt synsinntrykket av spekkhoggere, hvalrosser og store steiner og fått dem til å se ut som havmonstre.

Forestillingene om margyger er også kjent fra Hebridene under det skotsk-gæliske navnet *Muireartach*.

## Andre beskrivelser
Den danske historikeren Peter Frederik Suhm (1728-1798) skildrer havmonsteret slik: *«en Gyge, det er Kiæmpinde i Havet, som skal have været skabt som en Qvinde fra Bæltestædet op ad, og havt store Patter, lange og store Hænder og sidt Haar, og været som et Menneske baade paa Hals og Hoved. Fingrene have været sammenføyede, ligesom Tæerne paa Vandfugle; men neden til var det skabt som en Fisk med Skiæl, Spord og Finder.»* På grunnlag av denne beskrivelsen diktet den danske poeten Adam Oehlenschläger (1779-1850) følgende om henne: *«(...) Nu vædder jeg, Margyge, med sine lumske Næt, Er langt ei borte. Manden at følge hende lyster; Til Beltested som Qvinde; Stierthale, lange Bryster, Og Hinden, mellem Tæer og Fingre, vise klart, Dog, at hun er en Havfrue, af fordærvelig Art. - (...)»*

Overgangen fra norrøne forestillinger om stygge margyger til forførende, syngende havfruer på 1500-tallet er trolig påvirket av middelhavfolkenes fortellinger om sirenene fra oldtidas mytologi.

## Referanser

## Se også
* Overnaturlige vesener
* Havfrue, vakker kvinnelig havvette
* Hafgufa, havmonster i Kongespeilet
* Havmann, mannlig havmonster i norrøne fortellinger
* Gyger, jotunkvinne
* Marmæle, små havfolk
Slaget ved Dubba

**Slaget ved Dubba** (eller **slaget ved Dubbo** i moderne referanser) (24. mars 1843) var et slag mellom britiske styrker under Charles Napier og Talpur amirs av dagens pakistanske region Sind. Britene var opprørt over den lokale amirs' holdning under den første anglo-afghanske krig (1839–42). Charles Napier tvang først Talpur Mirs av Sind til å undertegne en ny avtale og etter dødsfallet til Mir Sher Muhammad Khan Talpur under slaget ved Miani, okkuperte Charles Napier det sentrale Sind sammen med Hyderabad.

Den 24. mars 1843 samlet en koalisjon av sindiske muslimer, ledet av Hoshu Sheedi, seg for å frigjøre Sind fra okkupasjonen til Det britiske ostindiske kompani. Det voldsomme slaget som oppstod resulterte i dødsfall på over 5000 sinder og mange henrettelser. Slaget førte til at det ikke ble dannet nye sindiske koalisjoner, men sindene begynte et væpnet opprør som fortsatte inntil 1935.

Slaget ble utkjempet nær Hyderabad i Sind.

## Referanser
Bladet Forskning

***Bladet Forskning***  er et tidsskrift som utgis av Norges forskningsråd. Det utkommer fire ganger årlig. Tidsskriftet inneholder nyheter om norsk forskning, redaksjonelle artikler om Norges forskningsråds aktiviteter, programmer, forskningspolitikk samt internvjuer og portretter av norske forskere og forskningsadministratorer. *Bladet Forskning* har som en hovedoppgave å informere og skape debatt om Forskningsrådets strategier, planer, beslutninger og tiltak»

Papirutgaven av bladet sendes ut gratis til personer som ønsker abonnement. Artikler fra *Bladet Forskning* som antas å ha mer allmenn interesse syndikeres ofte til nettstedet Forskning.no, samtidig som tidsskriftet har en nettutgave som har arkiv over eldre utgaver tilbake til 1993

Ansvarlig redaktør er Mona Gravningen Rygh.

## Personer portrettert i ''Bladet Forskning''

## Referanser
Jakob Frímann Magnússon

**Jakob Frímann Magnússon** (født 4. mai 1953 i København) er en islandsk komponist, keyboardist og multikunstner.

Jakob Magnússon studerte musikk i California i årene 1977-1980. I løpet av tiden i USA startet han sitt eget band med Carlos Rios (gitar), Steve Anderson (bass) og David Logeman (trommer), og ga ut flere musikkalbum med jazzinfluert musikk. På disse albumene deltar også musikere som Bill Champlin, Vinnie Coaliuta, Neil Stubenhaus, Abe Laboriel, Ernie Watts og Tom Scott som etterhvert har blitt store navn innen jazz og fusion.

På Ísland er Magnússon mest kjent som keyboardist i det islandske bandet Stuðmenn, men har også regissert, produsert og spilt i flere filmer, og gitt ut flere soloalbum med en rekke kjente jazzmusikere fra USA. Han har også vært studiomusiker for en rekke amerikanske og islandske artister, og er kjent for sine særegne keyboard-soloer og traktering av rhodespiano og ulike synthesizere.

## Diskografi
* *Special Treatment* (1979)
* *Jack Magnet* (1981)
* *Tvær systur / Time Zone* (1982)

## Kilder
* Stuðmenn
* Snara.is - Jakob Frímann Magnússon

## Eksterne lenker
* 
*
Martin Feigenwinter

**Martin Feigenwinter** (født 20. mars 1970 i Liestal, i Basel-Landschaft) er en sveitsisk skøyteløper som representerte hjemlandet i 2 påfølgende vinter-OL med sin olympiske debut i vinter-OL 1994 i Hamar. Han var en typisk langdistanseløper med spesialisering på ( m- og)  m. Feigenwinters noe svakere sprint-distanser gjorde at han ikke alltid lyktes med å kvalifisere seg for den siste distansen i allround-mesterskapene han deltok i. Hans beste plassering i et mesterskap kom da også på  m i et enkeltdistanse-vm som var en nyvinning mens Feigenwinter konkurrerte på hele 90-tallet samt litt inn på 2000-tallet.

## Personlige rekorder
Oppdatert pr 15. mai 2011

## Meritter
### Internasjonale mesterskap
Olympiske leker (Vinter) deltatt i 2 OL (i 2 konkurranser)
:* Lillehammer 1994 på  m og Nagano 1998 på  m.
::* beste resultat 21.-plass på  m i Nagano 1998.

Allround-VM på skøyter (deltatt 8 ganger)
:* Innsbruck 1990, Hamar 1993, Gøteborg 1994, Baselga di Pinè 1995, Inzell 1996, Nagano 1997, Heerenveen 1998, Milwaukee 2000.
::* beste resultat 12.-plass sammenlagt i Milwaukee 2000.

Enkeltdistanse-VM på skøyter deltatt i 3 VM (i 4 konkurranser)
:* Warszawa 1997 på  m, Calgary 1998 på  m og Nagano 2000 på  m og  m.
::* beste resultat 7.-plass på  m i Calgary 1998.

EM på skøyter (deltatt 8 ganger)
:* Heerenveen 1993, Hamar 1994, Heerenveen 1995, Heerenveen 1996, Heerenveen 1997, Hamar 2000, Baselga di Pinè 2001 og i Erfurt 2002.
::* beste resultat 14.-plass sammenlagt i Hamar 2000.

Junior-VM på skøyter deltatt i ett VM (i en konkurranse)
:* Kyiv 1989 i sammenlagt.
::* beste resultat 45.-plass sammenlagt i Kyiv 1989.

### Sammenlagt i [[Verdenscupen på skøyter|Verdenscupen]]
Oppdatert etter sesongen 2010/11

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Profil på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
*  Profil på ISU sine nettsider. (distanseresultater)
*  Profil på SpeedskatingResults.com (personlige rekorder)
*  Profil på The-Sports.org (mesterskapsresultater)
*  Profil på EffeSport.nl (noen resultater, ikke komplett)
Slaget ved Azua

**Slaget ved Azua**, også kalt **slaget den 19. mars**, var det første store slag i den dominikanske uavhengighetskrigen.  Slaget ble utkjempet den 19. mars 1844 i Azua de Compostela i Azua provinsen. En styrke på omkring 2 200 dominikanske tropper, en del av hæren fra sør, ledet av general Pedro Santana, beseiret en tallmessig overlegen styrke på 10 000 tropper fra den haitiske hæren ledet av general Souffrand.

## Se også
*Slaget ved Cabeza de Las Marías (13.–18. mars 1844)
*Slaget ved Santiago (30. mars 1844)
*Slaget ved El Memiso (13. april 1844)
*Slaget ved Tortuguero (15. april 1844)
*Slaget ved Estrelleta (17. september 1845)
*Slaget ved Beler (27. november 1845)
*Slaget ved El Número (19. april 1849)
*Slaget ved Las Carreras (21. april 1849)
Ove Arbo Høeg

**Ove Arbo Høeg** (født 1898 i Larvik, død 1993 i Oslo) var en norsk botaniker. Han var professor i botanikk ved Universitetet i Oslo fra 1947 til 1967. Hans spesialfelt var paleobotanikk og etnobotanikk. 

## Liv og virke
Høeg var redaktør for *[[Blyttia]]*, tidsskriftet til Norsk Botanisk Forening 1949-63, kun avbrutt av et feltarbeid i India i 1951. Han er æresmedlem av Norsk Botanisk Forening. 

Han tok examen artium 1917 og ble cand.real. ved Universitetet i Kristiania 1923. Han ble ansatt som konservator ved det paleontologiske museum 12. april 1924, samtidig avtrådte han fra stillingen som assistent ved Botanisk hage i Oslo. I 1942 ble han dr.philos. ved Universitetet i Oslo. Høegs liste over publikasjoner går fra 1921 til 1991, og omfatter bl.a. emnene paleobotanikk, alger, sopp, lav og blomsterplanter; han publiserte om planters morfologi og anatomi, blomsterbiologi og pollinering, plantegeografi, pollenanalyse og vegetasjonshistorie. 

Innen etnobotanikk i Norge var Høeg eneren. Med boken *[[Planter og tradisjon]] : Floraen i levende tale og tradisjon i Norge 1925-1973* (1974) presenterte han et standardverk, basert på bred folkeminneinnsamling og biologisk kunnskap. En forkortet utgave kom ut i 1985 under tittelen *Ville vekster til gagn og glede*. I 1981 utga Høeg Eineren i norsk natur og tradisjon (utvidet utgave i 1996), første bind i Norsk Skogbruksmuseums bokserie *Treslagenes kulturhistorie*. 

Ove Arbo Høeg var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han var sønn av skipsreder, konsul og stortingsrepresentant Thomas Arbo Høeg, og tilhørte slekten Høeg fra Drammen. Arbobreen på Spitsbergen er oppkalt etter Høeg.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*Arkivet Ove Arbo Høeg finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket og består av dokumenter funnet ved rydding av lageret til NITT/IMB på slutten av 1990-tallet.
Saint-Maurice-la-Fougereuse

**Saint-Maurice-la-Fougereuse** er en tidligere kommune i departementet Deux-Sèvres i regionen Nouvelle-Aquitaine sørvest i Frankrike. Den 1. januar 2016 ble kommunen slått sammen med Étusson til den nye kommunen Saint-Maurice-Étusson.

Elven Layon har sin kilde i Saint-Maurice-la-Fougereuse.

Saint-Maurice-la-Fougereuse ligger ved grensen mellom departementene Deux-Sévres og Maine-et-Loire.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Saint-Maurice-la-Fougereuse***

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Saint-Maurice-la-Fougereuse hos IGN
Hans Edlund

**Hans Edlund** (født 1956) er svensk tidligere ishockeyspiller fra Kiruna. Moderklubben er IFK Kiruna. Edlund spilte i den øverste divisjonen i Västra Frölunda IF og Björk på 1980-tallet. Han ble svensk mester med IF Björklöven i 1987. Edlund spilte to sesonger i Stjernen Hockey (1988–1990).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Dave Ewing

**Dave Ewing** (1929–1999) var en skotsk fotballspiller som spilte i forsvaret til Manchester City og Crewe Alexandra, og i en kort periode også var manager for Hibernian.

Ewing ble født i Logierait i mai 1929. Han ble oppdaget da han spilte for Luncarty Juniors av Manchester City, og han signerte for Manchester-laget den 10. juni 1949. Det gikk imidlertid fire år før han fikk sin førstelagsdebut mot Manchester United den 3. januar 1953. I alt fikk han 279 ligakamper for City, og han scoret ett mål.

Ewing spilte i FA-cupfinalen i både 1955 og 1956. Newcastle United slo City 3&ndash;1 i 1955, men året etter var Ewing på vinnerlaget mot Birmingham City. City vant 3&ndash;1 i en kamp som er blitt berømt på grunn av heltedåden til keeper Bert Trautmann, som fortsatte å spille til tross for brukket nakke (det var ikke lov med innbyttere på den tiden). Klareringer i siste liten var en viktig del av hans spill, men ved enkelte anledninger virket de mot sin hensikt, og hans ti selvmål er fortsatt rekord for Manchester City.

Hans tid som spiller for City sluttet da han meldte overgang til Crewe Alexandra på slutten av 1961&ndash;1962-sesongen, og han spilte i to sesonger for laget fra Cheshire. I alt spilte Ewing 48 ligakamper for Crewe, før han avsluttet spillerkarrieren med Ashton United fra sommeren 1964. Han spilte én sesong for Ashton i Midlands League, før han la skoene på hylla for godt.

Ewing vendte deretter tilbake til Manchester City som trener, før han dro videre i 1970, og trente vekselsvis Sheffield Wednesday, Bradford City og Crystal Palace, mens han i 1970 ble manager for det skotske laget Hibernian i løpet av 1970&ndash;1971-sesongen. Men det var hos City, der Ewing returnerte i 1973, at han hadde størst innflytelse som trener, og han ledet klubbens reservelag til deres aller første Central League-tittel og var med å føre flere talentfulle unggutter over til Citys førstelag.

Ewing var en spiller uten kompromisser og med sterk tilstedeværelse i kampene, ikke minst på grunn av høylytte kommentarer underveis. Ewing døde i en alder av 70 år i 1999.

I 1960-årene eide han også en jernvarehandel i Reddish i Stockport.

## Medaljer
* FA-cupvinner med Manchester City FC i 1956

## Referanser


## Eksterne lenker
* Newcastle Fans profile
* Short biography
Lubok

En **lubok** (i flertall *lubki*, på russisk og med kyrilliske bokstaver *лубок, лубочная картинка*) er et folkelig russisk trykk med enkle illustrasjoner og historier hentet fra litteraturen, religiøse fortellinger og populære eventyr. Lubki-trykk ble brukt som pynt i hjem og vertshus. Tidlige trykk fra seint på 1600-tallet og tidlig på 1700-tallet var tresnitt, siden kom kobberstikk og etsninger, og fra ca. 1850 litografier.

Noen lubki-trykk forekommer i serier og regnes derfor av enkelte som forløpere for moderne tegneserier. Billige og enkle bøker, som de europeiske folkebøkene, som ofte i hovedsak bestod av illustrasjoner, blir kalt *lubok-litteratur* eller *лубочная литература* på russisk. Både bildene og bøkene blir vanligvis bare kalt *lubki*. 

Det russiske ordet *lubok* er navn på den innerste delen av barken på lindetrær, et materiale som ble brukt for å lage tresnitt til lubki-trykkene. *Lubok* ble også andvendt til fletting av kurver, sko, møbler og annet.

## Kistebilder i Norden
:*Se egen artikkel om [[Kistebrev]]*
Også i Danmark og Sverige var det på 1700- og 1800-tallet trykkerier som lagde tilsvarende billige, folkelige ettbladstrykk, såkalte kistebrev (på dansk *kistebilleder*). Disse fikk navn etter skikken å lime dem fast under lokket på folks kleskister. Etter hvert ble det også vanlig å bruke slike bilder som veggdekor, ikke minst til jul. Kistebrevene var vanligvis grovt utførte tresnitt, gjerne fargelagt for hånd. Trykkene viste ofte lokalt tilpassede varianter eller kopier av internasjonale motiver, særlig religiøse, men også tidsaktuelle kommentarer eller historiske framstillinger. Utbredelsen av kistebrev i Norge skal ikke ha vært like stor som i Danmark og Sverige der det var en egen produksjon og de stedvis skal ha vært svært populære.

I Tyskland ble liknende dekorative, underholdende eller belærende bildetrykk for folk flest kalt Bilderbogen. Disse omfattet også fargetrykk og litografier. Tradisjonen med Bilderbogen varte fra 1700- til inn på 1900-tallet.

## Se også
* Kistebrev, enkelt utført tresnitt limt under kistelokk eller brukt som veggdekorasjon på 1700- og 1800-tallet
* Skillingstrykk, vanligvis firesidig trykksak med humoristiske, sensasjonelle eller pedagogiske prosa- og nyhetstekster, som regel i viseform
* Bilderbogen, billige, populære bildetrykk fra 1850 til inn på 1900-tallet
* Auca, populær, katalansk bildefortelling
* Folkebok, billige populære bøker i Europa fra 1400- til 1800-tallet
## Eksterne lenker
* 
* Artikkel om lubok hos et norsk tegneserienettsted.
Stussvikhovdatunnelen

**Stussvikhovdatunnelen** er en veitunnel på fylkesvei 549 i Kvinnherad kommune i Vestland, og en liten del av den ligger i Bjørnafjorden. Tunnelen er 1217 meter lang og ble åpnet i 1986. Sammen med Lukksund bru ga den ferjefri forbindelse mellom fastlandet og Tysnesøya. Byggekostnadene for tunnelen kom på 22 millioner kroner.

## Se også
*Lukksund bru
*Veitunneler i Norge
*Undersjøiske veitunneler i Norge

## Referanser
Frederick Windsor

**Frederick Michael George David Louis Windsor** (født 6. april 1979) er sønn av prins Michael av Kent. Han har en yngre søster, Gabriella Windsor. Han er medlem av Huset Windsor. Hans oldeforeldre på farssiden var kong George V og dronning Mary.

Lord Frederick ble født på St Mary's Hospital i Paddington i London. Hans yngre søster ble også født der i 1981. Han er i arverekken til den britiske tronen.

Han arbeider som finansanalytiker. På valentinsdag (14. februar) 2009, ble han forlovet med skuespilleren Sophie Winkleman. De ​​giftet seg på Hampton Court 12. september 2009.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Paul Kräusslich

**Paul Kräusslich** (født  1865 i Kammin, daværende Tyskland) var en omreisende filmfremviser. Kräusslich ble en viktig kulturperson i Distrikts-Norge. I filmens første år reiste han rundt i landet og viste frem film, og han ble for Nord-Norge hva Johan Widnes var for Østfold. Kräusslich viste utenlandske filmer. Selv festet han mye til film, alt fra fisket i Lofoten til verdensmesterskapet på skøyter. Han dokumenterte kroningen av kong Haakon VII og dronning Maud i Nidarosdomen i Trondheim, og han viste frem filmen allerede tre timer etter begivenheten. I 1908 hadde han også æren av å få vise film for kongefamilien mens de bodde på Stiftsgården. Han slo seg etterhvert til ro der i byen, hvor han grunnla flere kinoer, blant andre Kräusslich Kinematograf i 1906 og Kosmorama Theater i 1910.

## Referanser
Vanden Plas

**Vanden Plas** er et tysk progressiv metal-band etablert i 1986.

## Diskografi
* *Colour Temple* (1994)
* *AcCult* (1996, acoustic EP)
* *The God Thing* (1997)
* *Far Off Grace* (1999)
* *Spirit of Live* (2000, konsertalbum)
* *Beyond Daylight* (2002)
* *Christ 0* (2006)
* *The Seraphic Clockwork* (2010)
*The Ghost Experiment, awakening (2019)
*
*

## Medlemmer
* Andy Kuntz – vokal
* Stephan Lill – gitar
* Torsten Reichert – bass
* Andreas Lill – trommer
* Günter Werno – keyboard

## Eksterne lenker
* 
*
Illanmaster

**Illanmaster** (irsk: *Oileán Máistir*) er en ubebodd øy med bratte klipper som ligger utenfor kysten av grevskapet Mayo og i provinsen Connacht  i Irland, 19 km vest for Ballycastle,, i den nordvestlige delen av landet, 250 km vest for hovedstaden Dublin.

Illanmaster er høy, firkantet, blokkformet øy som ligger svært nær fastlandet, men atskilt fra det av en dramatisk fjellkløft. Øya er bratt og det gjør landgang vanskelig, selv om den ikke skal forstyrres, men mulig på den skjermede øst-sørøstlige siden på en bergplattform,

Klimaet i området er temperert. Den gjennomsnittlige årlige temperaturen i området er 6 °C. Den varmeste måneden er juli, når gjennomsnittstemperaturen er 12 °C, og den kaldeste er januar, med 0 °C.

## Dyreliv
Mellom øya og fastlandet går det et smalt sund. Øya har ynglende dyreliv, flere sjøfugler, som lundefugl og havsvale hekker her, og brukes om vinteren av en liten flokk hvitkinngås. Øya er et naturreservat, administrert av BirdWatch Ireland. Reservatet er utilgjengelig, men kan sees fra fastlandet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Illanmaster SPA», *National Parks & Wildlife Service*
Sarpsborg Tidende

***Sarpsborg Tidende*** er en norsk gratisavis, utgitt i Sarpsborg. Avisen ble etablert i september 2008 og eies av næringsdrivende i Sarpsborg.

Avisen er redigert med vekt på lokalt stoff, små og store saker innen nyheter, næringsliv, kultur og sport. 

Opplaget er på  og avisen distribueres av Posten til alle husstandene i Sarpsborg kommune og Årum, samt til alle næringsdrivende med postbokser i Sarpsborg. 

## Eksterne lenker
*
Bache Hill

**Bache Hill** (walisisk: *Bryn Bach*) er en underliggende fjelltopp Rhos Fawr i Radnor Forest i Wales. Den ligger øst for Black Mixen. Toppunktet er merket av et trigonometrisk punkt bygget på en gammel gravhaug, sannsynligvis fra bronsealderen, i likhet med de fleste toppvardene og gravhøyder i Wales.

Det har vært kontroverser om fjellets høyde, 610 meter kan være toppen av den menneskeskapte haugen. Noen turgåere tviler derfor på at Bache Hill faktisk har status som 2000 fot høy (= 609,6 m), og således høydens status som et fjell. De nyeste kartene fra Ordnance Survey viser imidlertid at høyden likevel blir korrekt med en stor kontur på 610 meter rundt toppen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bilder av Great Rhos og området rundt, *Geograph.co.uk*
Black Mixen

**Black Mixen** (walisisk: *Micsen Du*) er en undertopp på Rhos Fawr eller Great Rhos i Radnor Forest, Wales. Den er 650 m høy. Toppen er et stort torvmyrplatå med en varde. Ved siden av varden står det en radiomast. Toppen er et stort torvmyrplatå. Toppen er merket med en varde, og ligger ved siden av en radiosender og en bygning.

Black Mixen er den eneste Nuttall-fjellene som har en kommunikasjonsmast (en radiosender) på toppen. Mot øst ligger Bache Hill, mot sør ligger Black Mountains, og mot vest ligger Rhos Fawrplatået.

Varden på toppen er sannsynligvis fra bronsealderen, og de fleste toppene i området viser lignende gravhauger. Varden måler 22 m i diameter og 1,5 m høy. Søylen står i midten, og den flate toppen av haugen er ujevn, preget av erosjonsgroper. Mesteparten av gravhaugen er dekket av lyng, men arrene fra erosjonen var eksponert torv.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bilder av Great Rhos og området rundt, *Geograph.co.uk*
Back Door Man

**«Back Door Man»** er en Bluessang skrevet av Willie Dixon for Howlin' Wolf, og utgitt på plateselskapet Chess Records som B-side til Wolfs *[[Wang Dang Doodle]]* i 1961. Sangen blir regnet for en klassiker innen Chicago-blues.

## Teksten
I sørstatene er en «back-door man» en som har et sidesprang med en gift kvinne, og benytter bakdøren for å forlate huset før ektemannen kommer hjem. Wolf synger: «When everybody trying to sleep, I'm somewhere making my midnight creep. / Every morning the rooster crow, something tell me I got to go / I am a back door man». Dette er et tema som går igjen i mange bluessanger. Robert Plant refererer til Dixonsangen i Led Zeppelins «Whole Lotta Love» (1969): «Shake for me girl, I want to be your back-door man.»

## Musikk
Singelen ble spilt inn i Chicago i 1960 av Howlin' Wolf (vokal), Otis Spann (piano), Hubert Sumlin og en anonym mann (gitar), Willie Dixon (bass) og Fred Below (trommer). Akkordprogressjonen i sangens refreng ligner på den man finner på Bo Diddleys «I'm a Man» (1955), John Lee Hookers «I'm Mad (Again)» (1957) og Dixons egne «Hoochie Coochie Man» (1954). De refererer alle tilbake til arbeidssanger sunget under byggingen av jernbanespor.

## Andre versjoner
Sangen ble blant annet spilt av The Doors, som brukte den i sitt debutalbum i 1967. Andre som har spilt inn sangen, er Chicken Shack, Blues Project, Shadows of Knight, Bob Weir, Harmonica Slim & Hosea Leavy, Sam Gopal, T-Model Ford, Quicksilver Messenger Service og Soul Asylum med Iggy Pop under åpningen av Rock and Roll Hall of Fame.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Aage W. Owe

**Aage Willand Owe** (1894–1978) var en norsk kjemiker og industrileder. Owe tok eksamen som kjemiingeniør ved Norges tekniske høgskole i 1920, med innstilling til Kongen. Owe har blitt omtalt som den moderne margarinens far. Han er mest kjent som pådriver for opprettelsen av Årdal og Sunndal Verk, hvor han også var generaldirektør fra 1947–1964

32 år gammel fikk Owe Kongens fortjenstmedalje i gull for sin forskning på hermetikkemballasje. Fra 1923–1935 jobbet han ved O. Mustad margarinfabrikk. Fra 1935–1945 var han sjefskjemiker ved AS Margarincentralen. 1945–1946 var han teknisk direktør samme sted. Under og etter krigen arbeidet han også ved Statens Brenselsnevnd og Norsk Brenselimport. 

Owe var administrerande direktør og nestleiar i styret for A/S Årdal Verk frå starten i 1947 til 1952, då han vart generaldirektør i det utvida selskapet Årdal og Sunndal Verk (ÅSV). Owe var generaldirektør i ÅSV til 1964/1965.

Alt som student hadde Owe sentrale lederverv i studentorganisasjonar. Owe var formann i osloavdelingen til Den Norske Ingeniørforening (NIF) fra 1933–1935, og president i NIF i periodene 1937–1941 og 1945–1946. I 1941 ble NIF satt under komissarisk styre, og Owe avsatt som president. Etter det var Owe sentral i å bygge opp en illegal ingeniørorganisasjon, som samarbeidet med motstandsmiljøene i Norge. 

Owe var kjent for en «sentralistisk» leiarstil med stor sans for detaljstyring. Owe satt fra 1935 i en rekke offentlege utvalg. Innen næringsliv og utdanning hadde han mange tillitsverv. Owe tilhørte et miljø av industriledere, som inkluderte Jens Bache-Wiig, Alf Ihlen og Rolv Østbye. Dette miljøet var sentrale aktører i utviklingen av norsk industri etter krigen. Blant annet var de sentrale aktører bak satsningen på teknisk-naturvitenskapelig forskning i Norge, gjennom opprettelsen av Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, Sentralinstitutt for industriell forskning (SI), og NTHs samarbeidskomité. I tiden 1949–1952 var Owe dessuten leder for Studiplankomiteen for NTH.   

Owe var i en periode president i Norsk Kjemisk Selskap, formann i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, og medlem av Statens Energiråd. I 1958 fikk Owe Norsk Hydros pris for fremragende arbeid for industrien. I januar 1952 ble han utnevnt til St. Olavs Orden - Ridder av 1. klasse. Owe har dessuten mottatt den svenske Nordstjerneordenen, Finlands Hvita Ros-orden, æresmedlemskap i NIF. 

## Referanser
Derry (elv)

**Derry** (irsk: *An Dioríoch*) er en stor elv i sørøst for Leinster i Irland. Den er en bielv til Slaney. Elven har sitt utspring like sør for Hacketstown i grevskapet Wicklow, og renner sørøst til Tinahely, og blir ledsaget av regionveien R747 hele avstanden. 

Sør for Tinahely snur den brått mot sørvest gjennom Shillelagh, og danner et kort stykke grensen mellom grevskapene Wicklow og Wexford, før den gar langs grensen mellom Wexford og grevskapet Carlow. Elven renner under Clonegalbroen på et sted hvor den deler byen Clonegal i Carlow i vest på den ene siden av elven fra landsbyen Watch House Village i Wexford i øst på den andre siden slik at elven utgjør en grense mellom grevskapene. Et par kilometer lengre nede munner elven ut i Slaney.

## Derry Water River
Merk at Derry Water River er en egen bielv med likelydende navn, som oppstår nær Tinahely og renner nordøstover for å danne elven Aughrim.

## Navn
Elvens irske navn, *An Dioríoch*, har fra *dairgech* betydningen, «plantet med eiketrær».

## Ørretfiske
Derry har små ørreter i gjennomsnitt 170 gram. Elva er svært gjengrodd og det fiskes sjelden, bortsett fra av noen få lokale sportsfiskere.

## Bilder

Fil:River Derry sign.jpg|Skilt nær en bro i Clonegal
Fil:River Derry sign2.jpg|Skilt med et alternativt irsk navn, *Abha an Doire*
Fil:Derry River (Leinster).jpg|Derry med skilt i Leinster


## Referanser
Baha Tahir

**Baha Tahir**, også transkribert **Bahaa Taher**, (født 13. januar 1935 i Giza, død 27. oktober 2022) var en egyptisk forfatter, vinner av det første International Prize for Arabic Fiction («den arabiske Bookerprisen») i 2008.

Tahirs foreldre er fra Karnak i Øvre Egypt, men Tahir ble født i Giza ved Storkairo. Han har eksamen i historie og medievitenskap fra universitetet i Kairo, og har utgitt ut 14 bøker. Det har kommet seks romaner, fire novellesamlinger og fire faglitterære bøker. Han har også oversatt flere verk til arabisk fra engelsk og fransk. Hans roman *	Tante Safiyya* fins oversatt til norsk på Solum Forlag (2009).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Baha Tahir i Bibsys
Flesberg stasjon

**Flesberg stasjon** er en nedlagt jernbanestasjon på Numedalsbanen ved Flesberg i Buskerud. Ekspedisjonsbygningen ble oppført i 1927 og var en ombygget flyttbar arbeidsbrakke fra anleggsperioden, tegnet av Gudmund Hoel ved NSB Arkitektkontor. Stasjonen ble offisielt åpnet som stoppested betjent for reisende og gods den 20. november 1927 samtidig med resten av banen. Flesberg fikk ny status som stasjon betjent for ekspedering av tog, reisende og gods den 15. mai 1929.

Passasjertrafikken ble vedtatt nedlagt på Numedalsbanen ved årsskiftet 1988/1989, og Flesberg fikk dermed ny status som et ubetjent tidligere ekspedisjonssted for gods. Stasjonen fikk senere funksjon som tømmerterminal. Flesberg stasjon ligger 129,49 kilometer fra Oslo S og omkring 30,1 kilometer fra Kongsberg stasjon.

Bygningene på stasjonsområdet ble revet ca år 2018 for å gi mer plass til mellomlagring av tømmer.

Stasjonens sporområde ble fornyet ca 2004 for å kunne ta imot lengre tømmertog.

Nytt sporområde  for tømmerlasting ble åpnet sommeren 2023.

## Galleri

Fil:Flesberg_tømmer-1.jpg|Flesberg tømmerterminal, juni 2021
Fil:Lasting_av_tømmer.jpg|Lasting av tømmer, fra bil til vogn
Fil:Tømmertog.jpg|Tømmertog på Flesberg tømmerterminal
Fil:Flesberg-3.jpg|Flesberg tømmerterminal


## Referanser


## Litteratur
*

## Eksterne lenker
Seumas Milne

**Seumas Milne** (født 1958) er en britisk journalist og skribent som er kjent for sine venstreorienterte synspunkter. Han er skribent og medredaktør av avisen *[[The Guardian]]*, forfatter av den bestselgende boken om den britiske gruvearbeiderstreiken 1984–1985, *The Enemy Within: The Secret War Against the Miners*, som fokuserte på rollen til det britiske etterretningsvesenet, MI5, og sikkerhetstjenesten, Special Branch, i denne konflikten.

Milne har rapportert for *The Guardian* fra Midtøsten, Latin-Amerika, Russland, Øst-Europa og Sør-Asia, og han også skrevet for kjente aviser som *[[Le Monde diplomatique]]* og *London Review of Books*. Milne har sittet i styret til den britiske journalistforeningen. Han var en framstående kritiker av det nye Labour-partiet til Tony Blair, særlig for partiets støtte til krigene i Irak og Afghanistan, den stadige privatiseringen av statlige bedrifter og de lave skattene for de aller rikeste. Det til tross av eller på grunn av at han selv er knyttet til det samme partiet.

Han er sønn av Alasdair Milne.

## Bibliografi
* *The Enemy Within: the Secret War Against the Miners*, 1994, 1995 og 2004, ISBN 0-86091-461-5
* *Beyond the Casino Economy*, skrevet sammen med Nicholas Costello og Jonathan Michie, 1989, ISBN 0-86091-967-6 
* *The Revenge of History: The Battle for the Twenty First Century*, 2012, ISBN 9781844679638

## Referanser


## Eksterne lenker
* Portrett hos ''The Guardian''
* At a rally in Manchester in 2008, YouTube
Annalee

**Annalee** (irsk: *Abhainn na hEoghancha*) er en elv i Irland. Den går fra Lough Sillan i grevskapet Cavan. Kilden til elven er innsjøen Lough Sillan nær Shercock, hvorfra den renner vestover gjennom Lough Tacker, og sør for Cootehill, til den når Butlersbridge. Derfra går den videre til en rekke innsjøer før den munner ut i elven Erne. Nedstrøms fra Cootehill munner bielven Dromore, samt elvene Bunnoe og Laragh ut i Annalee.

## Navn
Det irske navnet på elven er *Abhainn na hEoghancha*, som stammer fra navnet på det historiske distriktet nord for elven kjent som *An Eoghanach*, et distrikt noen ganger anglisert som *Owenagh*. Det anglifiserte navnet på elven kommer fra et av distriktene den renner gjennom, nemlig Annaghlee (*Eanach Lao*).

## Fiske
Elven er kjent for bra fiske. Fiske er ganske populært ved Deredis nær Butlersbridge og oppstrøms Cootehill i strekningen nedenfor broen Knappagh Bridge. Fangstene omfatter abbor, gjedde, mort og brasme foruten ørret til over 1,4 kg som rapporteres.

## Vannføring
Strømmen eller utslippet av elven måles i dens nedre rekkevidde ved Butlersbridge, elvenivåer måles også ved Rathkenny og Derryheen Bridge. Nedslagsfeltet til målestasjonen ved Butlersbridge er 774 kvadratkilometer, som med et årlig gjennomsnittlig nedbør på 1020 millimeter, gir en gjennomsnittlig strømning på 13,7 kubikkmeter per sekund. Den maksimale registrerte flyten mellom 1955 og 2012 var 107 kubikkmeter per sekund den 30. november 1995.

## Referanser


## Eksterne lenker
Épinal

**Épinal** er en kommune i departementet Vosges i regionen Grand Est nordøst i Frankrike. Innbyggerne blir kalt *Spinaliens*.
Igjennom byen renner elva Mosel 60 kilometer sør for Nancy. Épinal ligger i nærheten av Golbey hvor den norske papirprodusenten Norske Skog har en fabrikk.

## Historie
Thierry 1. biskop av Metz (død 984) grunnla Épinal, da kalt Spinal, en liten by hvor han fikk bygd et kloster for munker og et slott for å beskytte mot de mange burgunderske røverne i området. Innbyggerne ble da naturlig kalt spinaliens og blir det fortsatt den dag i dag. Fra 1466 var Épinal en del av hertugdømmet Lorraine. Lorraine og Épinal har alltid vært i et krigsherjet område midt imellom Tyskland og Frankrike.

På 1700-tallet ble Épinal okkupert av Sverige, Tyskland og Frankrike. I 1670 okkuperte franskmennene Nancy hvor hertug Charles IV (Karl IV av Lothringen) søkte tilflukt i slottet i Épinal. Ludvig 14. sørget for at slottet ble ødelagt. I 1790 ble provinsene i Frankrike delt opp i departementer hvor Épinal ble valgt til hovedsete 
Etter den fransk-prøyssiske krig (1870-krigen), som Épinal merket fremgang av, og frem til første verdenskrig, var Épinal ett av fire støttepunker i et forsvarsverk mot grensen til Tyskland.

Under andre verdenskrig ble Épinal brukt for å beskytte tilbaketrekingen av franske tropper som førte at tyskerne bombet jernbanene inn til byen. I juni 1944 ble Épinal overtatt av tyskerne. I september 1944 kom amerikanerne og frigjorde Épinal etter at kraftig artilleri hadde bombet byen, hvor spesielt sentrum fikk store ødeleggelser. Vinteren 1947/1948 flommet elva Mosel over som gjorde vondt verre.

Billige, folkelige billedtrykk som var vanlige på 1700- og 1800-tallet, på norsk blant annet kalt kistebrev og på tysk *[[Bilderbogen]]*, ble på fransk gjerne omtalt som *Image d'Épinal* («bilder fra Épinal») fordi byen hadde stor produksjon av slike populære plansjer.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Épinal***

## Se også
* Metz
* Lorraine

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
Lough Sillan

**Lough Sillan** (irsk: *Loch Saileán*) er en innsjø (*[[lough]]/[[loch]]*) i nærheten av byen Shercock i grevskapet Cavan i Irland. Fra innsjøen renner elven Annalee vest til Butlersbridge. Landskapet i området består av små åser og innsjøer som ble formet av istiden.

## Fasiliteter
Elven er svært populær blant sportsfiskere, og vannsportsentustiaster, da den er egnet for både vannski og vannjet. I umiddelbar nærhet av innsjøen er den beskyttede skogsparken Dun na Rí på rundt 565 km2, tidligere privat eid. Dartreyskogen var tidligere en del av landstedet til jarlen av Dartrey, og jarlens tidligere residens og tilstøtende kirke.

## Historie
Den 25. juli 1878 tok skolemester Michael McCabe elevene med på en båttur på Lough Sillan. Etter å ha seilt et lite stykke, kantret fartøyet og sank og krevde 17 ofre: skolesjefen, hans kone, to skoleansatte og 13 elever. Det var en av Irlands verste drukningstragedier i innlandet. I juli 2004 ble en plakett avduket ved bredden av innsjøen ved siden av stien som ble brukt av de som døde.

## Referanser
Norefjord stasjon

**Norefjord stasjon** er en nedlagt jernbanestasjon på Numedalsbanen ved Norefjord i Nore og Uvdal kommune i Buskerud. Ekspedisjonsbygningen ble oppført i 1925 etter tegninger av NSB Arkitektkontor og ble åpnet som stoppested betjent kun for reisende og gods den 20. november 1927 sammen med resten av banen. Norefjord fikk for øvrig ny status som stasjon betjent for ekspedering av tog, reisende og gods den 15. juni 1937.

Norefjord hadde status som stasjon frem til 1. november 1970 da den ble omklassifisert til holdeplass og som et ubetjent tidligere ekspedisjonssted. All trafikk ble vedtatt nedlagt på Numedalsbanen mellom Rollag stasjon og Rødberg stasjon ved årsskiftet 1988/1989, noe som førte til en nedleggelse av stoppestedet. Norefjord stasjon ligger 178,18 kilometer fra Oslo S og om lag 279 meter over havet.

## Galleri


File:Norefjord.jpg|Norefjord stasjonsbygning, april 2022
File:Norefjord, dresinbu, km 178.12.jpg|Dresinbu ved Norefjord stasjon, august 2021


## Litteratur
*

## Eksterne lenker