Smågnagersvingninger

**Smågnagersvingninger**, også kalt **populasjonssykluser hos smågnagere** eller **svingninger i smågnagerbestanden**, vil si svingninger i bestandsstørrelse hos en smågnagerart. Lemen (*Lemmus lemmus*) var første arten man oppdaget bestandsvingningene hos, såkalte lemenår (år da lemenbestanden ble spesielt tallrik).

Nå vet man at svingningene pågår i de fleste smågnagerbestander i de nordlige områdene, og at smågnagerne spiller en nøkkelrolle for økosystemet i fjell- og tundra, på grunn av de sterke påvirkningene disse svingningene har på såvel fauna som flora.

## Mønstret i svingningene
Antall smågnagere øker gradvis, før bestanden når en topp, og så stuper. Mellom toppene er det ofte 3–5 års mellomrom, før det hele gjentar seg syklisk. Ulike arter har ofte nokså like svingninger i samme område, men svingningene kan også nå bestandstoppene til ulik tid. Bestandstoppene sprer seg som en bølge nordover i Skandinavia. Dersom det er bestandstopp for én eller flere arter i Sør-Norge et år, kan toppene ha spredd seg til Trøndelagsområdet det påfølgende året, og til Nord-Norge året deretter. 

Hos noen smågnagerarter varierer bestanden annerledes . Arten kan for eksempel ha regelmessige svingninger kun i noen områder. Hos markmus og klatremus i sørlige Sverige varierer bestandstørrelsene ikke regelmessig, men det gjør de lenger nord. 

Som hovedregel gjelder at dess lengre nord bestanden er, dess kraftigere svinger antall dyr. Det tar også lengre tid mellom hver bestandtopp lengre nord. Ved ca 60° nordlig bredde tar det cirka 3–5 år mellom toppene, mens det tar om lag fem år helt nord i Skandinavia.

## Årsakene til svingningene
Hvorfor svingningene oppstår vet man ikke helt sikkert, men det er flere hypoteser. Årsakene kan inndeles i to hovedgrupper: miljøet (ytre faktorer), og dyrene selv (indre faktorer). 

### Ytre faktorer
Ytre faktorer kan være predatorer, sykdom, miljøkatastrofer, klimavariasjoner, næringstilgang og plantenes bruk av nitrogen som følge av stort eller lite beitetrykk. Smågnagersvingninger skyldes trolig hovedsakelig ytre faktorer, og da hovedsakelig samspillet mellom rovpattedyr (som snømus) og byttedyr (som lemen). Det er nok også avgjørende om sommeren er kort og intens.

### Indre faktorer
Indre faktorer kan være stress, og endringer i bestandens genetiske sammensetning. I tette populasjoner vil aggressive individer ha størst overlevelsesevne.

## Svingningene i smågnagerbestandene påvirker rovdyrbestandene
Rovpattedyr og rovfugler, som for eksempel jordugle, fjellvåk, røyskatt, snømus, perleugle, rødrev og tårnfalk spiser smågnagere, og noen er mer spesialister enn andre. Disse hekker kanskje bare i år med rikelige smågnagerbestander, som haukugla. Dermed blir det tilsvarende svingning i rovdyrpopulasjonen som hos byttedyrpopulasjonen, typisk med noen ukers forsinkelse hos rovdyrpopulasjonen. Rovdyrungene dør, eller blir ikke født i år med lite smågnagere. 

Kollaps i smågnagerbestanden fører til at mange rovfugler flytter til områder der gangerne er mer tallrike, noe som gir dem et nomadisk levesett. Eksempler er perleugle, haukugle, lappugle og spurveugle. Man er ikke sikker på om rovdyrenes predasjon på byttedyrene er årsaken til svingningene hos rovdyrbestandene.

## Se også
* Populasjon
* Populasjonsdynamikk

## Referanser