open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rotkatalog

En **rotkatalog** er innen datafilsystemer den første eller øverste katalogen i et hierarki. Den kan sammenlignes med roten til et tre der underkatalogene er grenene.

## Metafor
Vi kan bruke et fysisk arkivskap som eksempel. Dersom de enkelte skuffene i arkivskapet representerer det høyeste nivået av underkataloger i datafilsystemet, så representerer skapet skuffene befinner i rotkatalogen. Det vil si at de andre katalogene kan være i rotkatalogen, men rotkatalogen kan ikke være i noen andre kataloger. I Unix er det mulig å plassere filer direkte i rotkatalogen. Dette blir som å plassere et dokument direkte i arkivskapet, men ikke i noen av skuffene.

## Flere rotkataloger

Unix følger trehierarkiet nærmest slavisk, og i Unix er betegnelsen for rotkatalogen */*. Alle andre filsystemdeler, inkludert separate harddiskpartisjoner er regnet som grener ut fra roten. Under MS-DOS og Windows blir dette derimot løst på en annen måte. Hver partisjon har en separat «stasjon» (betegnet *C:\* for en partisjon montert i monteringspunktet C:) og det er ingen felles rotkatalog på et høyere nivå.

MS-DOS og Windows støtter faktisk mer abstrakte hierarki selv om det er sjeldne syn. Det kan for eksempel opprettes egne partisjoner installert i underkatalogene til en annen partisjon. Dette har vært mulig i MS-DOS med hjelp av kommandoen *JOIN*, og kan også oppnås i alle Windows-versjoner. I noen sammenhenger er det også mulig å referere til en slags «rotkatalog» som inneholder alle installerte harddisker, selv om den ikke kan inneholde filer direkte siden den ikke eksisterer på noe filsystem.

I Unix og lignende operativsystemer har hver prosess sin egen idé om hva rotkatalogen er. For de fleste prosesser er denne det samme som systemet sin faktiske rotkatalog, men den kan bli endret ved å bruke kommandoen *chroot*. Dette blir som oftest bare gjort av sikkerhetsmessige grunner for å begrense hvilken filer en prosess har tilgang til.

## /root

På mange Unix-systemer er det også en katalog */root*. Denne katalogen er, forvirrende nok, ikke en rotkatalog i ordets rette betydning, men hjemkatalogen til *[[superbruker]]en* (også kalt *root*).

## VMS

I operativsystemet VMS til HP (tidligere Compaq, og enda tidligere Digital Equipment Corporation) er benevnelsen *rotkatalog* brukt som navn på den katalogen der alle brukerens filer blir lagret. Brukeren kan også lagre underkataloger i denne katalogen, som igjen kan inneholde filer og andre underkataloger. Det som vi til vanlig omtaler som rotkatalogen heter *Master File Directory* i VMS.
Kjøsnesfjorden kraftverk

**Kjøsnesfjorden kraftverk** er et  vannkraftverk i Jølster kommune i Vestland.

Kraftverket  utnytter et fall på 785 meter fra reguleringsmagasinet Trollavatnet til Jølstravatnet. Kraftverket ble offisielt innvid av energiminister Terje Riis-Johansen den 21. september 2010.

Anlegget består av kraftstasjon i fjell, 22&nbsp;km tunneler, 760 meter sjakter, to fyllingsdammer og 12 bekkeinntak.

Den forventede produksjon er 247 GWh og installert effekt er 84 MW. Turbinen er en 6 strålers peltonturbin med 12 m³ per sekund i slukeevne.

Etter et månedlangt prøveprogram startet prøvedriften 29. april 2010, for å gå over til regulær drift den 9. juli.

Kraftverket ligger i grensen mot Jostedalen nasjonalpark og utbyggingen har vært omstridt.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Eviny Kjøsnesfjorden 
* Sunnfjord Energi om Kjøsnesfjorden Kraftverk AS 

## Eksterne lenker
* Stortingsproposisjon nr. 32 (2003–04) «Om kraftutbygging ved Kjøsnesfjorden»
* Veidekkes nettsted: Om Kjøsnesfjorden kraftverk
Hvordan skal jeg blive stærk?

***Hvordan skal jeg blive stærk?*** er en bok skrevet av Karl Norbeck og utgitt i 1904.
Boka gir en innføring i bryting og boksing og regnes som den første norske bryte- og boksebok.

Innhold:
* I. Kap. Hvordan skal jeg blive stærk?
* II. Kap. Lidt om Brydekamp, om dens Regler og dens Værd.
* III. Kap. Almindelige Brydergreb.
* IV. Kap. Nogle norske Kjæmper fra gamle Dage.
** Stærke Nils
** Stærke Bjørn
** Hans Reienæs
** Tron Lundamo
** Mette-Elling
** Store Hans Herningstad.
* V. Kap. Nogle av Nutidens stærke Mænd.
** Eugen Sandow
** Georg Hackenschmidt
** Georg Lurich
** Martin Olsen
**Karl Norbeck.
* VI. Kap. Lidt om Boxekunstens Værd og dens Historie.
* VII. Kap. Regler for Boxing.
** A. Almindelige Regler.
** B. Regler for Stilling, Forsvar og Angreb under Boxing.
Ågjølet kraftverk

**Ågjølet kraftverk** er et  vannkraftverk i Jølster kommune i Vestland.

Kraftverket er et elvekraftverk og utnytter deler av fallet i Daleelva mellom Dalevatnet og Jølstravatnet ved Erikstad.

Installert effekt er 1 MW med en francisturbin. Midlere årsproduksjon er 6 GWh.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
Kenneth Lewis Anderson

**Kenneth Lewis Anderson** (født 11. september 1805 i Hillsborough i Nord-Carolina død 3. juli 1845 i Anderson i Texas) var en amerikansk advokat og den siste visepresidenten i Republikken Texas.

Han arbeidet som skomaker i fødebyen i unge år. I 1824 bodde han i Bedford County i Tennessee der ble han visesheriff i 1826 og sheriff i 1830 og i 1832 var han oberst i militsen. 

I 1837 flyttet han og familien til San Augustine i Texas og han jobbet der som sheriff. Det var sannsynligvis etter at han flyttet til Texas at han studerte til advokat. Han ble valgt til inkassator i San Augustine av president Mirabeau B. Lamar og jobbet med det frem til han stilte som San Augustine Countys kandidat til kongressen i Texas i 1841.

I 1844 ble han valgt til visepresident i republikken. Etter USAs annektering av Texas startet han umiddelbart hjemreisen til tross for at han var syk. Etter bare et par tre mil blusset feberen opp og han døde kun 39 år gammel. 

Fylket Anderson County og byen Anderson er oppkalt etter ham.

## Kilder
* 
*
Fossheim kraftverk

**Fossheim kraftverk** er et  vannkraftverk ved Skei i Jølster kommune i Vestland.

Det er et elvekraftverk og utnytter 326 meter av fallet i Fossheimselven.

Kraftverket startet produksjonen i 1995.

Installert effekt er 8,3 MW med en peltonturbin. Kraftverket har totalt en midlere årsproduksjon på 24,5 GWh.

Eiere er Eviny Fornybar (60 %), Sogn og Fjordane Energi (30 %) og lokale grunneiere.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Eviny
* SFE
Kyrill av Saloniki

**Den hellige Kyrillos** (født 827, død 14. februar 869) var en bysantinsk munk og en misjonær som på 800-tallet sammen med sin bror Methodios utarbeidet det første slaviske skriftspråket, for kirkeslavisk, trolig det som vi i dag kaller «det glagolittiske alfabetet».

Kyrillos har ofte gjennom historien blitt tilskrevet dannelsen av dette skriftspråket som etterfulgte og som ble oppkalt etter ham, det kyrilliske alfabet og som fortsatt er i bruk i Øst-Europa. 

Da han levde var han mer kjent som Konstantin. Navnet Kyrillos ble sannsynligvis tilegnet ham kort tid før eller etter hans død.

## Referanser
Øyvind Mund

**Øyvind Mund** (født 1965) er en norsk tidligere programleder som var ansatt i TV 2 i 30 år. Han er kjent fra dokumentarserien *[[Gylne tider]]* og talentprogrammet *[[The Voice – Norges beste stemme]]*.

Mund startet yrkeskarrieren i nærradio i 1986. Han var redaksjonssjef i Asker og Bærum lokalradio og deretter programleder i Asker og Bærum lokaltv (1992–1994).

I 1994 ble han ansatt i TV 2. Her var han programleder for en rekke underholdningsprogrammer, deriblant TV 2s faste programpost *[[God morgen Norge]]*, intervjuprogrammet *[[Gylne tider]]*, spørreleken *[[Alle mot én]]* og sangtalentkonkurransen *[[The Voice – Norges beste stemme]]*. Han var også den første programlederen (sammen med Hedda Kise) i *[[God kveld Norge]]*.

Mund sluttet i TV 2 i 2024.

Hans programlederinnsats i *Gylne tider* gav ham prisen som beste mannlige programleder under Gullruten 2004.

## Programmer
**[[Landskampen]]*, 2019 (programleder)
*''Samme tid neste år'', 2018 (programleder)
* *[[Sommer i Dyreparken]]*, 2016 (Medprogramleder)
* *[[Alle tiders måltid]]*, 2016 ("Voice over", programleder)
* *[[God sommer Norge]]*, 2015  (Programleder)
* *[[The Voice – Norges beste stemme|The Voice]]*, 2012–2021  (Programleder)
* *[[Ønskedrømmen]]*, 2011  (medprogramleder)
* *[[Gylne tider]]*, 2002–2016 (Programleder, idé, regi, manus)
* *[[Alle mot én]]*, 2006, 2007 (Programleder)
* *[[Artistgallaen]]*, 2006 (Programleder)
* *[[Astronautene]]*, 2002 (Programleder)
* *[[Tid for reise]]*, 2001 (Programleder)
* *[[Bykampen]]*, 1999–2000 (Programleder)
* *[[Det er sommer det er sol og det er torsdag]]*, 1997 (Programleder)
* *[[God morgen, Norge]]*, 1994&ndash;1999 (Programleder)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Latvia nasjonale historiske museum

**Latvia nasjonale historiske museum** (latvisk: Latvijas Nacionālā vēstures muzeja) ligger i Latvias hovedstad, Riga. Det er et av Rigas største og mest interessante museer. Utstillingene forteller om Latvias historie fra istiden til 1940. Museet har store samlinger innen arkeologi, folkekultur og numismatikk. 

Latvia nasjonale historiske museum er først og fremst et museum for latvisk folkekultur. Museet ble etablert i 1869 av en organisasjon som kalte seg for *Riga latviske samfunn*. På denne tiden var Latvia underlagt Russland, og Riga var – som gammel hansaby – stadig dominert av *tysk* språk og kultur, tyskerne utgjorde nærmere 50 % av befolkningen. Latviere utgjorde bare om lag 25 % av befolkningen i byen, og ordet *latvier* betydde rett og slett en bonde. *Riga latviske samfunn* arbeidet for at latvisk kultur skulle bli kjent og vinne anerkjennelse. Mye tyder på at mye inspirasjon ble hentet fra Sverige.
 
Da Latvia erklærte seg som uavhengig stat i 1918 ble ansvaret for museet overtatt av staten, og i 1920 kunne institusjonen flytte inn i Riga festning. Den selvstendige nasjonen ga museet en viktig plass i landets kulturpolitikk. Kulturarven var viktig for den unge nasjonen. Museet fikk ansvar for å samle, ta vare på og formidle landets kulturarv innen arkeologi, folkekultur, historie og kunst. Museet tok på seg oppgaver innen dokumentasjon og forsking. 

Under den lange sovjetiske okkupasjonen av Latvia måtte museet tilpasse seg den aktuelle politikken, men kunne likevel arbeide med innsamling, konservering og utstillinger. Flere ganger arrangerte museet spesialutstillinger med latviske folkedrakter og folkekunst som tema. 

Museet tok aktivt del i hendingene under det som kalles *den tredje latviske kulturreising* – i slutten av 1980-årene. Utstillingen *Latvia mellom to verdenskriger* i 1988 hadde 300 000 besøkende. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Latvias nasjonale historiske museums hjemmesider
*
Lisleherad

**Lisleherad** er en liten bygd i Notodden kommune. Stedet huser en av de største montessoriskolene i Vestfold og Telemark, en liten kirke  og et bedehus. Skolen var offentlig drevet fram til 2014. Inntil 1991 var det trafikk ved Lisleherad stasjon, en stasjon mellom Notodden og Tinnoset.  Lisleherad hadde lokalbutikk frem til 1996. Fylkesvei 3346 går gjennom bygda. 

## Referanser
Elin Lerum Boasson

**Elin Lerum Boasson** (født 24. mai 1978) er professor ved Institutt for statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO) og seniorforsker ved CICERO Senter for klimaforskning. Hun har doktorgrad i statsvitenskap fra UiO, og har vær gjesteforsker på UC Berkeley og Harvard Universitetet. Boasson har publisert en rekke bøker og artikler om klima- og energipolitikk i EU og i Norge, samt vært hovedforfatter i FNs klimapanel. 

Boasson har vært forsker ved Fridtjof Nansens Institutt. Hun var leder i Natur og Ungdom fra 2001 til 2003 og hun har sittet i sentralstyret til Naturvernforbundet.

## Bibliografi
* Steinar Andresen, Elin Boasson, Geir Hønneland (red.), *Internasjonal miljøpolitikk*, Fagbokforlaget, Bergen, 2008. ISBN 978-82-450-0763-3

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Elin Lerum Boasson – profil hos Universitetet i Oslo
*
Tejuer

* *[[Ameiva]]*
* *[[Aspidoscelis]]*
* *[[Callopistes]]*
* *[[Cnemidophorus]]*
* *[[Crocodilurus]]*
* *[[Dicrodon]]*
* *[[Dracaena (tejuer)|Dracaena]]*
* *[[Kentropyx]]*
* *[[Teius]]*
* *[[Tupinambis]]*

**Tejuer** er en familie av øgler som er vanlige i store deler av Amerika, inkludert Karibia.

Slekten *Tupinambis* omfatter de største artene, for eksempel vanlig teju, *T. teguixin*. Disse øglene kan ha en kroppslengde på over 30 cm, og jakter på både virveldyr og leddyr. Artene i de andre slektene har en kroppslengde under 16 cm, og lever for det meste av insekter. Slekten *Dracaena* er spesialisert på å ete snegler. 

Tejuene er på flere måter et amerikansk motstykke til firfislene. De er dagaktive, springer raskt rundt, og soler seg ofte på steiner. Noen «arter» består av kun hunner, som formerer seg ved partenogenese.

Dvergtejuene ble tidligere regnet som en underfamilie av tejuene, men de regnes nå som en egen familie, Gymnophthalmidae. De fleste mener likevel at de to familiene er søstergrupper, og de samles derfor ofte i overfamilien Teiioidea.

Tejuer i snever betydning fordeles på to underfamilier: Teiinae med *Ameiva*, *Aspidoscelis*, *Cnemidophorus*, *Dicrodon*, *Kentropyx* og *Teius*, og Tupinambinae med *Callopistes*, *Crocodilurus*, *Dracaena* og *Tupinambis*. 

Fossile tejuer er kjent helt tilbake til kritt. De eldste funnene i Nord-Amerika regnes til den utdødde underfamilien Champosiinae. En annen utdødd underfamilie, Polyglyphanodontinae, er kjent fra kritt i Mongolia, Romania og Ungarn, altså i områder der det ikke finnes tejuer i dag. Det eldste fossilet som kan regnes til de nålevende underfamiliene er funnet i lag fra paleocen i Sør-Amerika.  

Etter kritt virker det som om tejuene dødde ut i Nord-Amerika og Eurasia, slik at de ble en ren søramerikansk gruppe. Forfedrene til *Aspidoscelis* må ha krysset havet til Nord-Amerika allerede i miocen, mens Sør-Amerika enda var et isolert kontinent. Etter at Panamaeidet oppstod i pliocen skjedde det en utveksling av arter mellom de to kontinentene.

I et alternativt forslag til systematikk plasseres artene fra kritt i Eurasia og Nord-Amerika i gruppen Borioteiioidea. Denne gruppen er søstergruppen til Teiioidea, som omfatter nålevende tejuer og dvergtejuer.

## Referanser



## Eksterne lenker
* 
* The Reptile Database - Teiidae
Nattøgler

* *[[Cricosaura]]*
* *[[Lepidophyma]]*
* *[[Xantusia]]*

**Nattøgler** er en familie av øgler i Nord- og Mellom-Amerika. Utbredelsen er ikke sammenhengende, og de tre slektene finnes i hvert sitt adskilte område: *Xantusia* i de tørre strøkene i det vestlige Nord-Amerika, *Lepidophyma* i Mellom-Amerika, og *Cricosaura* på Cuba.

Disse øglene har ganske flat kropp og hode. Kroppslengden varierer fra 3,9 cm (cubanattøgle) til 12,7 cm (gulflekket nattøgle). Øyelokkene er gjennomsiktige og sammenvokste, som hos slanger, og de fleste gekkoer. Ryggen er dekket av små skjell, men hodet og buken har store skjell. Alle nattøgler, unntatt cubanattøgle, føder levende unger. Føden består stort sett av insekter, men noen eter også en del planter.

Til tross for navnet, kan de være aktive både dag og natt, men de lever et skjult liv. En finner dem i forskjellige miljøer fra ørken til tropisk regnskog, men de er tilpasset et liv i små økologiske nisjer, såkalte mikrohabitater. Eksempler på slike habitater er fjellsprekker, huler og råtnende agaver. Nattøgler beveger seg sjelden langt, og et individ kan tilbringe hele livet under den samme trestokken. I motsetning til andre små øgler får de få unger, og det tar lang tid før de blir kjønnsmodne, men de lever til gjengjeld lenge.

Nattøgler kan minne om gekkoer, men den nyeste forskningen tyder på at firfisler, tejuer, skinker og belteøgler er de nærmeste slektningene. Også innenfor familien har slektskapsforholdene vært uklare. Utfra morfologiske trekk kan en tro at *Xantusia* er en basal gruppe, men genetiske data viser at cubanattøglen skilte lag med de andre artene allerede i sen kritt. Denne arten blir derfor plassert i en egen underfamilie Cricosaurinae, og de to andre slektene i underfamilien Xantusiinae. Den fossile slekten *Paleoxantusia* er kjent fra paleocen og eocen, og regnes til Xantusiinae. 

## Eksterne lenker
* 
* The Reptile Database: Xantusiidae
* Answers.com: Night lizards
* S.B. Hedges, R.L. Bezy & L.R. Maxson (1991) Phylogenetic relationships and biogeography of xantusiid lizards, inferred from mitochondrial DNA sequences *Mol. Biol. Evol.*&nbsp;8(6):&nbsp;767&ndash;780
Erysipelas

**Erysipelas** (gresk ερυσίπελας – *rød hud*, norsk *rosen*) er en akutt hudinfeksjon, vanligvis utløst av Gruppe A-streptokokker.

Erysipelas arter seg som et felt av huden med noe hevelse, med markert ytterkant og en blekrød farge. Det kan komme overalt, men er vanligere i ansiktet og på bein eller arm. Ofte vil man finne et lite sår som var inngangsport for streptokokkene, enten i naboskap eller, på ekstremitetene, nedenfor det infiserte feltet. Eldre eller pasienter med underliggende sykdommer som diabetes, alkoholisme eller ødemer er mer utsatt for sykdommen. Symptomer kan være kraftige med høy feber, generell nedsatt allmentilstand, skjelvinger, hodepine og oppkast.

Behandlingen er vanligvis penicillin som bør ved alvorlige tilfeller gis intravenøs i starten. Tilbakefall etter avsluttet behandling eller nye episoder senere er ikke uvanlig.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Erysipelas (engelsk)
* Erysipelas Overview (engelsk)
Ingeborg Gjærum

**Ingeborg Gjærum** (født 16. april 1985 på Stange) er en norsk miljøpolitiker og kommunikasjonsrådgiver. Hun var fra august 2011 til august 2013 nestleder i Norges Naturvernforbund, og sitter fortsatt i organisasjonens sentralstyre. Hun var leder i Natur og Ungdom fra 2008 til 2009. I 2011 jobbet hun som informasjonsrådgiver i Burson Marsteller. Gjærum satt også i styret til Folkeaksjonen oljefritt Lofoten, Vesterålen og Senja.

Mandag 28. mai 2007 sendte NRK1-programserien Faktor dokumentaren «Den utålmodige aktivist» om nestlederen i Natur og Ungdom. Det var spesielt kampen for å kutte Norges klimagassutslipp, og rensing av de utslippene fra gasskraftverket på Kårstø. Hun var også lørdagsgjest i NRK Dagsrevyen 29. september 2007, der sammenslåingen av Hydro og Statoil var et av hovedtemaene.

Hun ble i 2007 kåret til en av årets kvinner av magasinet ''KK''.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Terrorens hus

**Terrorens hus** (ungarsk *Terror Háza Múzeum*) er et museum i Ungarns hovedstad Budapest. Det ligger i *Andrássy út 60* og behandler en mørk epoke i Ungarns historie.

Bygningen som museet ligger i, var hovedkvarter og fengsel for den kommunistiske statssikkerhetstjenesten, og under det kommunistiske diktaturet ble mange mennesker forfulgt, torturert og drept i huset. Før kommunistene overtok den, var bygningen sete og fengsel for det ungarske sikkerhetspolitiet under Pilkorspartiets styre.

Da den konservative politikeren Viktor Orbán var statsminister i Ungarn (1998–2002), ble ønsket om et museum for ofrene for det kommunistiske diktaturet stadig sterkere. Bygningen ble kjøpt av en stiftelse, og i 2002 ble museet åpnet.

Museet består av to deler: én til minne om ofrene for det fascistiske Pilkorspartiet som hadde makten i Ungarn en kort periode 1944–1945, og én til minne om ofrene for kommunistregimet. Den faste utstillingen i den sistnevnte delen har basert seg på fortellergrepet å vise fram, i lyd og bilder, kommunistregimets selvfremstilling satt opp imot den mer brutale realiteten. I tillegg til de faste utstillingene arrangeres det også midlertidige utstillinger.

Museet ledes av dr. Mária Schmidt. Museet har blitt kritisert for at museets framstilling er synonymt med historieforfalskning. 

## Eksterne lenker
* 

## Referanser
«Alster» (A 50)

**«Alster»** (A 50) er et fartøy i 423-klassen i den tyske marine. Skipet ble sjøsatt i 1988. Det har en lengde på 83,5 meter og en bredde på 14,6 meter, og kan gjøre 21 knop. «Alster» har et mannskap på 76.

Det er et avansert militært etterretningsskip som patruljerer kysten utenfor Libanon og overvåker aktiviteten i området. I motsetning til de andre tyske skipene som deltar i FNs fredsbevarende styrke i området seiler det under tysk flagg.

I oktober 2006 ble skipet gjenstand for diplomatiske vanskeligheter mellom Tyskland og Israel, etter at israelske jagerfly den 24. oktober hadde fløyet lavt over skipet og avfyrt varselskudd. Det befant seg da i internasjonalt farvann utenfor den israelsk-libanesiske grensen. Israels statsminister Ehud Olmert bad senere om unnskyldning for episoden. Observatører mente likevel at det dreiet seg om en bevisst demonstrasjon.

Under seksdagerskrigen senket Israel det amerikanske etterretningsskipet USS Liberty og 34 amerikanske sjøfolk omkom.
Per-Ove Ludvigsen

**Per-Ove Ludvigsen** (født 20. mai 1966) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller som er sportslig leder for . 

Per Ove Ludvigsen blir ofte populært kalt for «Peddien». Han er født og oppvokst i bydelen Fyllingsdalen i Bergen og er bror til Inge Ludvigsen.

Etter godt spill for Fyllingen, gikk han til  Brann. Han fikk én A-landskamp, og mottok også Kniksen-prisen for «Årets forsvarsspiller» i 1990. Skader forfulgte «Peddien» i hele hans karriere, og var kjent for sine lange innkast. Best husker han nok da han på overtid ga Brann seier mot Molde i semifinalen i Cupen i 1999. 

I 2002 ble han sportslig leder i Sportsklubben Brann, men 1. november 2006 opplyste han til styret i Brann om at han sluttet i stillingen som sportslig leder. Han arbeider fra 2007 som spilleragent, blant annet for Kai Risholt.

I 2024 var han midlertidig sportssjef i Brann etter at Jimmi Nagel Jacobsen ga seg. Den 2. februar 2024 ble han ansatt som sportslig leder.

**Karriere som spiller**

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Vought A-7 Corsair II

**Vought A-7 Corsair II** var et amerikansk angrepsfly som var basert på F-8 Crusader. A-7 var i tjeneste hos både US Navy og US Air Force, og senere også hos det amerikanske *Air National Guard*. Flyet ble også eksportert til Hellas på 1970-tallet og til Portugal og Thailand sent på 1980-tallet.

## Spesifikasjoner (A-7E)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vought / LTV A-7 Corsair II
Onkologi

**Onkologi** er en medisinsk underspesialitet som dreier seg om studier og behandling av kreft. En lege som praktiserer onkologi er en onkolog. Betegnelsen har sin opprinnelse i det greske *ογκος* (*onkos*), som betyr «stort omfang», «masse» eller «svulst», og endelsen -logi betyr «studium av».

## Eksterne lenker
* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av onkolog
Vierwaldstättersjøen

**Vierwaldstättersjøen** (tysk: *Vierwaldstättersee*, fransk: *Lac des Quatre Cantons*, italiensk: *Lago dei Quattro Cantoni/Lago di Lucerna*, retoromansk: *Lag Lucerna*) er en innsjø i de sentrale delene av Sveits. Den ligger mellom de fire «skogskantonene» (*Vierwaldstätter*) Luzern, Schwyz, Uri og Nidwalden (tidligere Unterwalden). Sjøen har en overflate på 114&nbsp;km² og en maksimal dybde på 214&nbsp; meter.

Innsjøen har en komplisert, flerarmet, form. Den sørligste delen er den nord-sør-orienterte Urnersee. I sørenden av denne armen renner den mest viktige elva Reuss inn i sjøen gjennom Reuss-dalen. Ved Brunnen knekker innsjøen mot vest ut i en 14 kilometer lang midtre delen av innsjøen, kalt Gersauer See. Navnet er etter tettstedet Gersau som ligger på nordbredden. Dette er den dypeste delen av innsjøen. I den nordvestre enden av Gersausjøen er det en trang passasje til den nordlige delen av innsjøen, den korsformede Chrüztrichter; med toppen av korset pekende mot nordvest. Foten av korset kalles *Vitznauerbecken*, den venstre armen heter Stanser Trichter. I enden av denne armen ligger Alpnachersee, som er forbundet til resten av innsjøen gjennom et smalt sund. Den høyre armen av korset er Küssnachtersee, og hodet av korset er den relativt korte Luzernersee med byen Luzern og utløpet til Reuss i enden av bukta.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Historischen Lexikon der Schweiz
Kunsten å tenke negativt

***Kunsten å tenke negativt*** er en norsk filmkomedie fra 2006, regissert av Bård Breien og med Fridtjov Såheim i hovedrollen.

## Handling
For to år siden ble Geirr påkjørt av en bil, og havnet i rullestol. Fremdeles gjør han et stort poeng ut av å vise kjæresten Ingvild hvor pyton han har det. I et forsøk på å få kjæresten til å se lysere på livet melder Ingvild ham på i Positivitetsgruppa, der alle har hvert sitt handikapp, men allikevel har lært seg å se lyst på livet.

Tori, gruppelederen i Positivitetsgruppa, gjør sitt beste for å få Geirr til å se positivt på livet. Resten av gruppa bistår henne etter beste evne. Geirr på sin side oppdager snart at resten av gruppa er like miserable som ham og han gjør det han kan for å vri kniven rundt i alles sår slik at de mister troen på at det finnes noen løsninger som helst.

Geirr tar etterhvert over styringen av gruppa, og innleder en kamp mellom de syke og de friske. De oppdager etterhvert at denne kampen hjelper dem med å kvitte seg med den fasaden de har bygd rundt seg. De blir kjent med hverandre, de blir venner, og de lærer seg kunsten å tenke negativt.

## Mottakelse
Filmen fikk blandet mottagelse i norsk presse med alt fra terningkast 1 i Stavanger Aftenblad til terningkast 5 i Aftenposten. Snittkarakteren er ca. terningkast 3. Åpningshelgen i Norge hadde filmen 7 786 solgte billetter – et salg som blir sett på som «ikke altfor imponerende» av bransjebladet Rushprint. Totalt sett hadde den i underkant av 35&nbsp;000 besøkende i Norge. Filmen var den mest populære nordiske filmen i Tyskland i 2008, med nærmere 70&nbsp;000 besøkende.

## Rolleliste

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Om ''Kunsten å tenke negativt'' på Filmweb
Det kongelige Preussen

**Det kongelige Preussen** (tysk *Königlich-Preußen*, polsk *Prusy Królewskie*) var en provins bestående av områdene som tidligere hadde hørt under Den tyske orden, som fra 1466 etter den andre freden i Thorn var forbundet med den polske krone (Kasimir  IV og Elisabeth av Habsburg) i personalunion. Uttrykket «det kongelige Preussen» brukes som motsetning til den østlige delen av Preussen, kjent som Hertugdømmet Preussen fra 1525 og som Kongeriket Preussen fra 1701.

Provinsen, som i hovedsak hadde tyskspråklig befolkning, omfattet Pomerellen, Kulmer Land, Marienburg og Elbing, og formelt også Ermeland, som likevel de facto bevarte stor grad av selvstendighet.

Den vestlige delen av Preussen beholdt sine tidligere rettigheter og det gjaldt en rekke forfatningsrettslige særregler. De prøyssiske stendene, spesielt det sterke tyske borgerskapet i hansastader som Danzig, Thorn og Elbing beholdt sine privilegier. Tysk var offisielt språk, og byene hadde sin egen finans- og valutapolitikk, egne mynter, eget rettssystem, egne lover, egen hær og egne diplomatiske representasjoner.

Etter Lublinunionen i 1569 ble en del av rettighetene ensidig opphevet, og kongens innflytelse økte. Men en sterk regional bevissthet og distanse til kongen i Warszawa ble bevart. Med hertugdømmet Preussen anså man seg som nært historisk forbundet. I 1772 ble Det kongelige Preussen med unntak av Danzig og Thorn innlemmet i Kongeriket Preussen, og ble til provinsen Vest-Preussen. Danzig og Thorn ble innlemmet året etter.

## Litteratur
* Hans-Jürgen Bömelburg: *Zwischen polnischer Ständegesellschaft und preußischem Obrigkeitsstaat. Vom Königlichen Preußen zu Westpreußen (1756–1806)*, München 1995, ISBN 3-486-56127-8
* Karin Friedrich, *The Other Prussia. Royal Prussia, Poland and Liberty, 1569-1772*, Cambridge 2000 ISBN 0-521-58335-7
* Michael G. Müller, *Zweite Reformation und Städtische Autonomie im Königlichen Preußen. Danzig, Elbing und Thorn in der Epoche der [[Konfessionalisierung]] (1557–1660)*, Berlin 1998, ISBN 3-05-003215-4
ISO 216

**[[ISO]] 216** spesifiserer en **internasjonal standard for [[papir]]størrelser** som brukes i de fleste land i verden. Standarden er basert på den tyske DIN-standarden (DIN 476) fra 1922.

ISO 216 definerer to serier med papirstørrelser: A og B, hvorav A-formatene er velkjente. Det er også en C-serie for konvolutter, definert i ISO 269. Det svenske SIS har i tillegg definert seriene D, E og F. 

## Formatene

Papirformatene i A-serien har som utgangspunkt et papirformat på 841 × 1189 mm, tilsvarende , utgangspunktet for B-serien er 1000 × 1414 mm, et format der kortsiden er nøyaktig 1 meter. 

De øvrige formatene fremkommer ved halvering av papirarket på tvers.	 

Forholdet mellom kort- og langsiden av arkene er definert til å være
:1:\sqrt{2}
det vil si at langsiden til arket er ca. 1,4142 ganger så lang som kortsiden.

## Masse
På vanlig kopipapir står det «80&nbsp;gram/kvadratmeter». Dette betyrat et A0-ark med denne massetettheten  vil veie 80 gram. Et A4 kopiark med 80&nbsp; veier da altså  (siden et A4-ark har  av arealet til A0).

For å finne vekten til et vilkårlig 80-g/m2 ark, kan man bruke følgende formel, hvor n angir størrelsen i A-serien og m angir massen i gram

:m=\tfrac{80}{2^n}

## Se også
* Ris, enhet for papir
* Bok, enhet for papir
* A4-papir
Julia M. H. Smith

**Julia M. H. Smith** er forsker og foreleser i historie ved University of St Andrews. Hennes forskningsfelt er tidlig middelalder i Europa c. år 400 til 900.

## Publikasjoner
* *Europe After Rome: A New Cultural History, 500-1000* (Oxford, 2005)
* *Gender in the Early Medieval World: East and West, 300-900*, medredaktør Leslie Brubaker (Cambridge, 2004)
* *Early Medieval Rome and the Christian West: Essays in Honour of Donald A. Bullough*, redaktør (Leiden, 2000)
* *Province and Empire: Brittany and the Carolingians* (Cambridge,1992)

## Referanser
Lappekodisillen

**Lappekodisillen** (egentlig «*Første Codicil og Tillæg Til Grendse-Tractaten imellem Kongerigerne Norge og Sverrig Lapperne betræffende*»), eller «*Samenes Magna Charta*» som avtalen også har blitt kalt, er et tillegg til Grensetraktaten av 1751  mellom Sverige (inklusive Finland) og Norge (Danmark-Norge).

Lappekodisillen ble til som følge av de behov grensetrekningen mellom Norge og Sverige i 1751 reiste for å avklare rettssituasjonen for samene som bodde i området. Den handler om retten samene hadde til å drive med reindrift på kryss av de nye grensene. Foranledningen var situasjonen som oppsto etter at Sverige tapte den store nordiske krigen. Samene, i det som nå kalles Nordkalotten, er et urfolk, med en historie som går langt bak den tid da de nåværende stater ble dannet og fikk sine nåværende grenser.

Det samiske området ble i løpet av 1700-tallet stykket opp mellom de nordiske stater og Russland. Området fra Börgefjell og nordover var inntil 1751 delvis grenseløst land som ikke var fullt ut underkastet noen stats jurisdiksjon. I 1751 utvidet Norge (som den gang var en del av Danmark) og Sverige (som Finland den gang tilhørte) sine statsgrenser til områder som hadde vært utenfor noen av disse lands fulle territoriale jurisdiksjon, og de etablerte dermed suverenitet over områdene, samtidig som grensene mellom Norge og Sverige ble fastlagt der. Særlig gjaldt dette det som nå betegnes som indre Finnmark, med tilgrensende områder.

## Den svenske kulturkanonen
I 2025 ble Lappekodisillen tatt opp i Sveriges kulturkanon i kategorien «Offentlighet».

## Referanser

 


## Litteratur
* Pedersen, Steinar (2006) *Lappekodisillen i nord 1751–1859 : fra grenseavtale og sikring av samenes rettigheter til grensesperring og samisk ulykke*. Avhandling (dr. philos.) - Universitetet i Tromsø. ISBN 82-91636-23-0 (pdf)
* Kirsti Strøm Bull. «Reindriftssamene og 1905»; *Plan*, nr 3–4, 2005

## Eksterne lenker
* 
* Lappekodisillen; lovdata.no
* 
* Lappekodisillen på Arkivverkets sider
Miraklene i Santo Fico

***Miraklene i Santo Fico*** er en roman skrevet av den amerikanske forfatteren D.L. Smith. Boken har solgt over 40&nbsp;000 eksemplarer i Norge. Filmrettighetene til boken er kjøpt opp av Tailor-Made Films.

Boken ble sluppet på engelsk i januar 2003, og på norsk i 2004.

## Handling
Bokas hovedperson Leo Pizzola kommet tilbake til den italienske landsbyen Santo Fico, hvor han ikke har vært på 20 år. Han er fortsatt på leting etter en måte å bli rik raskt på, og da en turistbuss ankommer landsbyen bestemmer han seg for å gjennomføre svindelen han spesialiserte seg på som ung. 

Barndomsvennen Guido, kjent under klengenavnet «Topo» (*musen*), blir med på svindelen, og de lurer turistene til å betale godt for å se «mirakelet» i Santo Fico.

Noe senere treffer et jordskjelv Santo Fico, og en rekke bygninger blir skadet, deriblant byens gamle kirke. Pizzola bestemmer seg for å stjele kirkens gamle veggmaleri, «mirakelet», for siden å selge det for å tjene mer penger. Han og «Topo» bærer bildet gjennom byen og ned til Pizzolas hus sent en kveld, men byens cafeeier og Pizzolas gamle flamme Martha ser dem, og blir rasende. 

Da maleriet forsvinner fra den allerede ramponerte kirken, mister landsbypresten, fader Elio, helt troen på at Gud elsker ham. Martha krever at Pizzola og «Topo» hjelper presten med å få tilbake troen, og de to bestemmer seg for å skape et helt eget mirakel til presten, slik at han skal tro at Gud har vendt seg til ham igjen. 

Mirakelet de planlegger slår etterhvert feil, og presten mister troen mer enn noen gang. «Topo», som er svært interessert i gamle filmer, bestemmer seg for å prøve igjen med et annet mirakel. De ansetter byens peneste frisør som skuespillerinne, og planlegger at hun skal spille en engel som kommer ned til fader Elio for å fortelle ham at Gud elsker ham. Også dette mirakelet slår feil, men landsbyen oppdager etterhvert at en rekke andre små mirakler har skjedd rundt dem, nesten uten at de oppdaget det.

## Eksterne lenker
* Omtale av ''Miraklene i Santo Fico'' i VG-nett
Telmex

**Telmex** (Teléfonos de México) er et meksikansk telekommunikasjonselskap som opererer i store deler av Amerika. Selskapet ble stiftet i 1947 og det var statlig eid frem til 1991. I 1990 startet presidenten Carlos Salinas de Gortari med en omfattende privatisering. Carlos Slim Helú var en av investorene som ble med i utviklingen videre da blant annet markedet for mobiltelefoner og Internettilgang blomstret opp.

## Eksterne lenker
*
Mikkel Flagstad

**Michael «Mikkel» Flagstad** (født 23. april 1930, død 29. juni 2005) var en norsk jazzmusiker (saxofon), kjent for sin cool jazz-inspirerte stil og som hyppig musikant på Hotel Viking i Oslo.

## Familiebakgrunn
Han var sønn av cellisten Ole Flagstad og nevø av pianisten Lasse Flagstad, sangerinnen Karen-Marie Flagstad og operasangerinnen Kirsten Flagstad. Besteforeldrene på farssiden var fiolinisten Michael Flagstad og pianisten, organisten og repetitøren Maja Flagstad. Han vokste opp i en musikkfamilie omgitt av fremtidige jazztalent som Einar Schanke og Bonsak Schieldrop på Ris (Oslo).

## Musikalsk virke
Mikkel Flagstad ble yrkesmusiker allerede i 1947, da han var 17&nbsp;år gammel. Han ledet sitt eget Be Bop Band i perioden 1949&ndash;1950. Etter å ha spilt i Tage Wilford og Hans Backes orkestre (1945), turnerte han med Per Asplin (1948), Karl Otto Hoff, og medvirket i Egil Monn-Iversens orkester (1951) før han gikk over i den svenske Rolf Ericsons besetning (1952&ndash;1954). I Simon Brehms besetning bidro han sammen med Lars Gullin og Bengt Hallberg (1952&ndash;1953).

Han ble satt tilbake av tuberkulose i 1954, og etter rekonvalesens i hjemlandet avtok hans musikkvirke. Han ble tildelt Buddyprisen i 1960 for musikken til filmen *[[Line (film)|Line]].* Han var leder for «Mikkel Flagstad kvintett» – med Atle Hammer på trompet, Kjell Karlsen på piano, Erik Amundsen på bass og Ole Jacob Hansen på trommer – samtidig som han tok tannlegeutdanning.

På slutten av 1960-tallet spilte han i popjazzorkesteret Bent Sølves. Flagstad led av flyskrekk, og var derfor ikke med i flyet som styrtet den 1. mai 1969, der resten av bandkollegaene omkom; flystyrten har blitt kjent som Bent Sølves-ulykken.

Sykdommen avkortet hans karriere tidlig på 1970-tallet. Han fikk et hjerneslag i 1990, og døde av lungebetennelse i 2005.

## Eksterne lenker
* 
*  Biografi fra Norsk Musikkinformasjon
Xianfeng-keiseren

**Xianfeng-keiseren** (kinesisk: 咸豐, pinyin: *Xiánfēng*, mandsju: *Aixinjueluo Yizhu*, født 17. juli 1831 i Beijing, død 22. august 1861 i Johol i Kina; posthumt navn: 協天翊運執中垂謨懋德振武聖孝淵恭端仁寬敏莊儉顯皇帝, *Xiétiān Yìyùn Zhízhōng Chuímó Màodé Zhènwǔ Shèngxiào Yuāngōng Duānrén Kuānmǐn Zhuāngjiǎn Xiǎn*; tempelnavn: 清文宗, *Qing Wenzong*), var den syvende av keiserne i det mandsjuiske Qing-dynastiet som regjerte over Kina, fra 1850 to 1861.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Yizhu var fjerde sønn av Daoguang-keiseren, og ble født i det gamle sommerpalasset, åtte kilometer nordvest for Beijing. Han var av den mandsjuisle klanen  Aisin Gioro-klanen. Moren var edle konsort Quan, av Niohuru-klanen, og hun ble keiserinne i 1834, og er kjent under sitt posthume navn keiserinne Xiaoquancheng. 

Yizhu viste evner innen litteratur og administrasjon som var langt overlegen sine brødres, og dette gjorde inntrykk på faren, som vel av disse grunner utså ham til sin etterfølger.

### Keiser
I hans embedsperiode opplevde keiserriket en av sine verste kriser. Først var det Taipingopprøret som utvidet seg fra et regionalt problem til en landsomfattende og ytterst blodig borgerkrig, som blant annet skulle koste 20 millioner mennesker livet og legge 600 byer øde. Dertil kom «Hvite Lotus»-opprøret i Nord- og Østkina i 1851, og en rekke oppstander av etniske minoriteter i flere provinser. 

Også Den annen opiumskrig mot England (1856–1860) falt i denne keiserens periode. Etter at en fransk-britisk straffeekspedisjon inntok og raserte Beijing og særlig Sommerpalasset i byens utkant, flyktet keiseren til sitt sommerpalass i Jehol, og forble der til sin død. 

Kina ble tvunget til en rekke nye konsesjoner overfor utenlandske makter. Flere havner måtte åpnes for transkontinental handel, kineserne måtte ut med krigserstatninger på 16 millioner unser sølv, og måtte innrømme kristne misjonærer uinnskrenket adgang til å drive sin virksomhet. I 1857 måtte landet ved Aigun-traktaten avstå deler av det nordlige Mandsjuria til Russland; på dette området grunnla russerne tre år etter havnebyen  Vladivostok. 

## Referanser


## Litteratur
* Wolfram Eberhard: *Geschichte Chinas*. Kröner, Stuttgart 1971.
* John King Fairbank: *Geschichte des modernen China. 1800–1985*. 2. Auflage. dtv, München 1989, ISBN 3-423-04497-7.
* Jacques Gernet: *Die chinesische Welt*. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1988, ISBN 3-518-38005-2.
* Gisela Gottschalk: *Chinas große Kaiser*. Pawlak, Herrsching 1985, ISBN 3-88199-229-4.
* Jonathan D. Spence: *Chinas Weg in die Moderne*. Hanser, München 1995, ISBN 3-446-16284-4.
Kawasaki (selskap)

**Kawasaki Kokuki Kogyo Kabushiki Kaisha** (japansk: **川崎重工業株式会社**, **Kawasaki Jūkōgyō [[Kabushiki kaisha|Kabushiki-kaisha]]**) er et japansk firma som produserer motorsykler, biler, båter og flykomponenter, og tyngre industriprodukter. Firmaet har sitt hovedkvarter i Minato-ku, Tokyo og Kobe. Det er oppkalt etter grunnleggeren Shozo Kawasaki og har ingenting med byen Kawasaki å gjøre.

Kawasaki Kokuki Kogyo Kabushiki Kaisha ble etablert i Kobe i 1918 som en underavdeling av Kawasaki Jukogyo for produksjon av fly og flymotorer. De bygde en rekke fly for den japanske hær under den andre verdenskrig, blant annet jagerflyet Ki-61 Hien. Firmaet ble gjenopprettet i 1954 og produserte en rekke fly på lisens. Det ble omorganisert i april 1969, og navnet ble endret til «Kawasaki Jukogyo Kabushiki Kaisha». Siden har selskapet produsert både egne flytyper, som transportflyene Kawasaki C-1 og Kawasaki C-X, og en rekke flytyper og helikoptre på lisens og videreutviklinger av disse for de japanske selvforsvarsstyrker.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kawasaki Consumer Products
Bell P-39 Airacobra

**Bell P-39 Airacobra** var et amerikansk jagerfly utviklet av Bell Aircraft Corporation. Prototypen XP-39 fløy første gang 6. april 1939. Flyet ble produsert i et antall på til sammen 9&nbsp;584 eksemplarer, hvorav 4&nbsp;924 ble produsert for Sovjetunionen. Motoren var plassert bak piloten i motsetning til de fleste samtidige jagerfly og drev propellen gjennom en forlenget propellaksel mellom beina til piloten.

## Brukere
I forhold til samtidige jagerfly hadde Airacobra lite å stille opp med i ytelse over 25 000 fot (7600 meter), der mesteparten av luftkampene foregikk over Vest-Europa og Stillehavet i forbindelse med strategisk bombing av industri og infrastruktur. Hverken United States Army Air Force eller Royal Air Force fant maskinen formålstjenlig og pilotene likte den dårlig. På østfronten var det derimot lite strategisk bombing, og mesteparten av flyvingen foregikk som nærstøtte og taktisk bombing i lav høyde. I dette miljøet kom Airacobra til sin rett som jagerfly, og sovjetiske piloter var svært begeistret for maskinen.

## Bevæpning
Aircobraen hadde flere forskjellige bevæpninger gjennom produksjonen. Den var originalt utstyrt med en 37&nbsp;mm automatkanon som skjøt gjennom spinneren. Skuddtakten var lav, bare tre skudd i sekundet. I den britiske versjonen som ble bestilt av RAF ble kanonen byttet ut med en Hispano 20 mm maskinkanon. De sovjetiske pilotene var derimot begeistret for den grovkalibrede kanonen, som kunne skyte med bombefly med så lite som et enkelt skudd.

## Spesifikasjoner (P-39L)

## Referanser


## Litteratur
* Johnsen, Frederick A. *Bell P-39/P-63 Airacobra & Kingcobra*. St. Paul, Minnesota: Voyageur Press, 1998. .
* Juszczak, Artur and Robert Pęczkowski. *Bell P-39 Airacobra* (i Polsk). Sandomierz, Poland/Redbourn, UK: Mushroom Model Publications, 2003. .
* Kinzey, Bert. *P-39 Airacobra in Detail, D&S Vol. 63*. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, Inc., 1999. .

## Eksterne lenker
* Wings Palette-fargelegging
August Schønemann

**August Schønemann** (født August Pettersen, 1891–1925) var en norsk sanger og skuespiller.

## Karriere
Schønemann vokste opp i Kristiania-bydelen Grünerløkka. Han debuterte i 1906 i forestillingen *Portnerens plageånder* på Østre Teater i Kristiania. Fra 1908 opptrådte han oftest under navnet August Schønemann. Navnet kom fra faren som hadde anvendt det i sin ungdom. Schønemann ble engasjert ved Jacob von der Lippes turnéteater der han spilte i *[[Oliver Twist]]*. Deretter fulgte kortere engasjementer ved Det norske teatret, Fahlstrøms teater, Pehr Qværnstrøms Folketeater og Tivoli Theater. Schønemann opptrådte også på Kongsberg Sommerteater i 1913.

I 1914 ble han engasjert ved Theatre Moderne i Tivolihaven i Kristiania, der han slo igjennom i Thorleif Klausens og Michael Flagstads *Futt*. I de følgende åtte årene var Schønemann teatrets faste stjerne og trekkplaster. I 1909 spilte han mot Max Hansen i *[[Charlies Tante]]* på Parkteatret. I 1922 spilte Schønemann hovedrollen i filmkomedien *[[Kjærlighet paa pinde]]*, hans eneste filmrolle. I 1923 gjestet han Casino som vettskremt løvetemmer i Ernst Rolf-revyen *Fra Karl Johan til Lykkeland*. Schønemann gjestet samme år også som Passepartout i *[[Jorden rundt på 80 dager|Jorden rundt på åtti dager]]*, og i 1924 som Ko-Ko i Max Reinhardts praktoppsetning av Gilbert & Sullivans kineseroperette Mikadoen, hans eneste større alvorligere rolle.

## Sykdom og død
Schønemanns siste år var preget av sykdom; han led av perniciøs anemi. Han døde 18. februar 1925 og stod da på toppen av sin karriere. Schønemann ble regnet som Norges mest populære revyartist og komiker. Hans begravelse ble ledsaget av et stort følge.

## Familie
August Schønemann var sønn av tapetsermester August Pettersen og Thrine Engebretsen. Han var far til skuespilleren Aud Schønemann.

## Filmografi
* 1922 – *[[Kjærlighet paa pinde]]*

## Litteratur
*Mathiesen, Snorre Smári (2022): *From Artisan's Son to Hamlet: The Life of August Schønemann, Comedy King of Norway* (BearManor Media). ISBN-13: 979-8887710495.
*Nielson, Haakon B. (1970): *Revystjerner i 1920-årenes Kristiania* (J. W. Cappelens forlag).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Bilder av August Schønemann, Oslo Museum
Pemex

**Pemex** (Petróleos Mexicanos) er et meksikansk statseid oljeselskap, stiftet i 1938. Selskapet ble stiftet etter nasjonaliseringen av landets oljeressurser, gjennomført av president Lázaro Cárdenas del Río.

## Eksterne lenker
*
Finn Sandmæl

**Finn Sandmæl** (født 1943) er en norsk arkitekt kjent for å ha tegnet boliger til flere norske kjendiser.

Sandmæl gikk på Vestheim privatskole. Han utdannet seg senere til bygningsingeniør ved NKI i Oslo (1968) og arkitekt ved California State Polytechnic University (1973).  

Han startet arkitekt-karrieren med korte engasjementer i Los Angeles. Etter det jobbet han seks år hos arkitekt SS Platou i Oslo før han i 1982 startet for seg selv. 

Han har blant annet tegnet huset til Olav Nils Sunde, Hallvard Flatland, Arthur Buchardt, og Kjell Inge Røkkes hytte på Oppdal. Han er også kjent for sine Yogamid-prosjekter, som handler om enorme konstruksjoner med ny teknologi.

Sandmæl har markert seg som en kritiker av norsk samtidsarkitektur og i 2004 meldte han seg ut av Norske arkitekters landsforbund. Hans viktigste ankepunkt mot norsk samtidsarkitektur var det han omtalte som den rådende «statsminimalismen».

Sandmæl ble gift i 1973.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Intervju med Sandmæl (estate, 1999)
Energigradtall

**Energigradtall** (også kalt **fyringsgraddager**) er et mål på behovet for oppvarming. Utgangspunktet for beregning av energigradtall er døgnmiddeltemperaturen. Man antar at det ikke foreligger noe fyringsbehov når døgnmiddeltemperaturen overstiger 17 °C. 

Energigradtallet (eller fyringsbehovet) for et døgn defineres derfor som antall grader døgnmiddeltemperaturen ligger under 17 °C.
*Ligger døgnmiddeltemperaturen på 17 °C eller høyere, blir energigradtallet 0 (ikke noe fyringsbehov).
*Ligger døgnmiddeltemperaturen derimot under 17 °C, legger man til det antall grader som skal til for å komme opp i 17.

## Eksempel

Energigradtall for måneder og år får en ved å summere døgntallene.
Boeing 720

**Boeing 720** var et passasjerfly utviklet av Boeing for bruk på korte og middels distanser. Flyet er ikke en variant av Boeing 707, men ble direkte utviklet fra dette. Boeing 720 fløy første gang 23. november 1959 og 65 **720** og 89 **720B** ble bygget før produksjonen stanset i 1967. Boeing 720 ble satt i drift av United Airlines som første flyselskap 5. juli 1960

## Operatører

Operatører som brukte flyet inkluderer:  
* Aer Lingus, Irland  
* Aeroamerica, USA  
* Aerocondor, Colombia  
* Aeronica, Nicaragua  
* Air Malta, Malta  
* Air Niugini, Papua Ny-Guinea  
* Air Rhodesia, Rhodesia (nåværende Zimbabwe)  
* Alaska Airlines, USA  
* Alia, Jordan  
* American Airlines, USA  
* Ariana Afghan Airlines, Afghanistan  
* Arnarflug, Island (Eagle Air, Iceland)  
* Avianca,  Colombia  
* Belize Airways, Belize  
* Braniff, USA   
* Conair, Danmark  
* Continental Airlines, USA   
* Eastern Air Lines, USA   
* El Al, Israel  
* Ecatoriana, Equador  
* Ethiopian Airlines, Ethiopia
* Invicta International, Storbritannia  
* FAA - Federal Aviation Authority, USA  
* Kenya Airways, Kenya  
* Korean Air Lines, Sør-Korea  
* Lufthansa, Vest-Tyskland  
* Maersk Air, Danmark
* MAOF, Israel
* MEA - Middle East Airlines, Libanon  
* Monarch Airlines, Storbritannia  
* Northwest Airlines, USA  
* Olympic, Hellas  
* Pacific Northern, USA  
* Pakistan International Airlines, Pakistan  
* Pan American World Airways, USA  
* Pratt & Whitney Canada (Testfly)  
* Republic Togolaise, Togo  
* SAM, Colombia  
* Saudia, Saudi Arabia  
* Somali Airlines, Somalia  
* Taiwan Air Force, Taiwan  
* Trans European, Belgia  
* Trans Polar, Norge  
* Trans World Airlines - TWA (fire 720B leaset mellom juli 1961 og oktober 1962)  
* United Airlines, USA  
* Western Airlines, USA

## Referanser