open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Catherine Booth

**Catherine Booth** (født Mumford, 1829–1890) grunnla Frelsesarmeen sammen med sin mann William Booth, og omtales som Frelsesarmeens mor.

## Liv og virke
Catherine Mumford giftet seg med William Booth 16. juni 1855. Catherine var av den oppfatning at kvinner både kunne og burde forkynne, og at kvinnen slett ikke var mannen underlegen – bortsett fra i fysisk styrke og mot, som hun skrev i et hefte om kvinners rett til å forkynne. Hun delte denne overbevisningen med Phoebe Palmer (1807-1874), som var en kvinnelig evangelist i metodistkirken. Catherine Booth delte også mange av Palmers teologiske standpunkter, særlig innenfor hellighetslæren. 

Teologisk var Catherine Booth i tillegg preget av kvekernes lære. Dette gjaldt i særlig grad deres syn på sakramentene og kvekersamfunnets sosiale engasjement, som også kunne få politiske konsekvenser. Et tydelig eksempel på hennes sosialpolitiske engasjement er den såkalte «The Maiden Tribute Campaign», som ble igangsatt for å hindre barneprostitusjon i Storbritannia. Dette førte til at lavalderen for samtykke til seksuelle handlinger ble hevet fra 13 til 16 år. Et av hennes ofte siterte utsagn var «*If we are to better the future we must disturb the present*» (norsk: «Vi kan ikke skape en bedre framtid uten å forårsake uro i nåtiden»).

Sammen med George Scott Railton var det også hun som i en stor grad etablerte Frelsesarmeens trosartikler og det som etter hvert skulle utvikle seg til å bli Frelsesarmeens håndbok i troslære. Catherine Booth var også en produktiv forfatter (se bibliografi), og bidro også med manuskripter til William Booths taler i tillegg til sin egen forkynnelse. Hennes bøker blir stadig utgitt i nye opplag.

I 1860 holdt hun sin første offentlige tale. Frelsesarmeen hadde kvinnelige offiserer som både talte og ledet menigheter, mange år før kvinner fikk stemmerett ved politiske valg. Datteren Evangeline Booth ble Frelsesarmeens fjerde general (verdensleder).

Den 4. oktober 1890 døde Booth av kreft, etter lang tids sykeleie.

## Bibliografi - noen av hennes bøker

* Booth, Catherine: *Angripende kristendom* - Salvata Kristelige forlag - Oslo 1976 
* Booth, Catherine: *Practical Religion* - Salvation Books - IHQ - London 2008 
* Barnes, Cyril: *Words of Catherine Booth* - The Campfield Press, St. Albans 1981 
* ''Papers on Practical Religion'' - digitalutgave publisert av Indiana University på nettstedet Victorian Women Writers Project 
* ''Popular Christianity'' - digitalutgave publisert av Indiana University på nettstedet Victorian Women Writers Project 
* ''Female Ministry'' - digitalutgave publisert av Indiana University på nettstedet Victorian Women Writers Project 
* ''Female Teaching'' - faksimile til gratis nedlasting på nettstedet jesus.org  

## Biografier - utvalg

* Booth, Catherine Bramwell: *Booth, Catherine* - Hodder & Stoughton- London 1970
* Green, Roger J.: *Catherine Booth* – Baker Books – Grand Rapids 1996 
* Hattersley, Roy. *Blood & Fire. William and Catherine Booth and their Salvation Army*. Abacus Book 1999
* Norum, Charles: *William og Catherine Booth : det visjonære ekteparet som skapte Frelsesarmeen*  - Oslo 2000

## Referanser
Kompani

**Kompani** (fra latin: *kompanium*, «brødreselskap») er en militær underavdeling, normalt bestånde av 100–200 soldater, og inndelt i tre til fem tropper. Kompanisjefen er normalt en offiser med grad av kaptein eller major. Historisk ble et kompani ledet av en kaptein.

Oppbyggingen av et kompani avhenger av operativ funksjon. I infanteriet skilles det mellom geværkompani, støttekompani og stabskompani. Et geværkompani har tre geværtropper og en støttetropp. Støttekompaniet har tradisjonelt bombekastertropp, panserverntropper og pionertropp. Stabskompaniet har stabstropp, jegertropp, sambandstropp, sanitetstropp og trentropp.

I kavaleriet og artilleriet kalles tilsvarende underavdelinger henholdsvis eskadron og batteri.

## Kilder
* «kompani – militærvesen», fra *[[Store norske leksikon]]*
Cesena

**Cesena** (i antikken **Caesena**) er en by i regionen Emilia-Romagna i Nord-Italia. Den ligger sør for Ravenna og vest for Rimini, ved elven Savio ved foten av Appenninene, omkring 15&nbsp;km fra Adriaterhavet. Befolkningstallet er 93&nbsp;100 (juli 2004).

Byen kaller seg «De tre pavers by», fordi pave Pius VI og pave Pius VII ble født der, og pave Pius VIII var biskop der før han ble valgt til pave.

Cesena var opprinnelig en umbrisk by, og ble i 3. århundre f.Kr. tatt av romerne. Den ble en viktig garnisonsby. Under krigene mellom Marius og Sulla ble den ødelagt. Plinius den eldre nevner vin fra Cesena som en av de beste.

Tidlig i middelalderen lå Cesena på grensen mellom eksarkatet Ravenna og langobarderriket. Den ble gitt til pavestolen av den frankiske guvernøren i 754, og i lang tid ble den kastet fram og tilbake mellom pavene og erkebiskopene av Ravenna. Fra 1183 til 1198 var Cesena en selvstendig republikk, for så å bli trukket inn i maktspillet mellom paven og den tysk-romerske keiser. Den ble til tider styrt av Malatestafamilien, og til tider av pavestolen.

I 1357 ble byen beleiret av pavelige styrker, og borgerne satte seg kraftig til motverge uten å lykkes. De gjorde opprør i 1377, og byen ble tatt av John Hawkwood, en engelsk leiesoldat som tjente under kardinal Robert av Genève, den senere motpave Klemens (VII). Flere tusen sivile ble massakrert i det som fikk tilnavnet «Blodbadet i Cesena», og kardinalen fikk tilnavnet «Slakteren fra Cesena».

I perioden 1379–1495 vokste byen igjen, under Malatestafamiliens styre. De bygde opp igjen slottet, som fikk det nye navnet *Rocco Malatestiana*. Malatestiana biblioteket i nærheten av slottet er et fremragende eksempel på et renessansebibliotek, og har mange verdifulle håndkskrifter.

Hovednæringene i byen er jordbruk, kunsthåndverk og turisme. 
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sommer-OL 1996

**Sommer-OL 1996** ble arrangert i Atlanta i Georgia i USA fra 19. juli til 9. august 1996. Dette var første gang Atlanta arrangerte olympiske leker men sjuende gangen det ble arrangert i USA, som var vertsland for Sommer-OL 1904, Sommer-OL 1932 og Sommer-OL 1984 samt  Vinter-OL 1932, Vinter-OL 1960 og Vinter-OL 1980.

USA ble mestvinnende nasjon med totalt 101 medaljer, hvorav 44 gull, mens Norge vant sju medaljer totalt, hvorav to gull.

De olympiske lekene i Atlanta er de andre i historien som har latt seg arrangere uten statsstøtte. I likhet med lekene i Los Angeles i 1984 brukte Atlanta i stor grad eksisterende idrettsanlegg. 

## Valg av vertsby
Atlanta ble valgt ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 96. sesjon i Tokyo i Japan 18. september 1990.

## Bombeattentatet i Centennial Olympic Park

Bombeattentatet i Centennial Olympic Park fant sted 27. juli 1996 i Centennial Olympic Park under Sommer-OL 1996. To personer omkom, mens 111 ble skadd under terrorangrepet.

## Arenaer

### Atlanta Olympic Ring

### Metro Atlanta

### Utenfor Atlanta

## Idretter
Det ble konkurrert i 271 øvelser i 26 idretter. (Antall øvelser per idrett i parantes) 

*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*Svømmesport
**
**
**
**
*
*Gymnastikk
**
**
*
*Volleyball
**
**
*

## Deltakelse

### Deltakerland
197 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Medaljefordeling
 Vertsnasjon ()

### Norske medaljevinnere
;Gull 
*Vebjørn Rodal, friidrett 800 meter. 
*Knut Holmann, kajakk K1 1000 meter. 

;Sølv: 
*Knut Holmann, kajakk K1 500 meter. 
*Kjetil Undset og Steffen Størseth, roing dobbeltsculler. 

;Bronse: 
*Fotball, kvinner. 
*Trine Hattestad, friidrett. 
*Peer Moberg, seiling Laser.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Official Report 1996, v. 1 hos la84.org
*  Official Report 1996, v. 2 hos la84.org
*  Official Report 1996, v. 3 – Results hos la84.org
*  1996 Summer Olympics hos olympedia.com
Sommer-OL 1924

**Sommer-OL 1924** ble avholdt fra 4. mai til 27. juli 1924 i Paris i Frankrike. 

Dette var andre gang Paris var vertsby for de olympiske leker, første gang var Sommer-OL 1900. Dette var også første gang der mottoet «Citius, altius, fortius» ble offisielt benyttet i forbindelse med olympiske leker. 

USA ble lekenes beste nasjon og vant 99 medaljer hvorav 45 gull. Norge vant fem gull av totalt ti medaljer.

I forbindelse med at Paris ble tildelt sommerlekene for 1924, fremla Paris' organisasjonskomité et ønske om å også arrangere leker i vinteridretter. Selv om det ikke da var vedtatt at dette skulle være offisielle olympiske vinterleker, var det enighet om å arrangere en «Internasjonal vintersportsuke» (fransk: *Semaine Internationale des Sports d'Hiver*), med det offisielle navnet *Les sports d’hiver à Chamonix Mont-Blanc par le Comité Olympique Français avec la collaboration de la Fédération Française des Sports d’Hiver et du Club Alpin Français sous le Haut Patronage du Comité International Olympique à l’occasion de la Célébration des Jeux de la VIIIème Olympiade*. Konkurransene i vinteridretter ble organisert av Frankrikes nasjonale olympiske komité med støtte fra Den internasjonale olympiske komité (IOK). Vintersportsuken ble formelt gitt status som de første olympiske vinterleker i 1926.

## Valg av vertsby
Den internasjonale olympiske komités president, Pierre de Coubertin, ønsket at lekene i 1924 skulle avholdes i Paris og at den største utfordreren, Amsterdam, skulle tildeles lekene for 1928. Dette forslaget ble vedtatt under IOKs 20. sesjon i Lausanne i Sveits 2. juni 1921 med 14 stemmer for, 4 stemmer mot og 4 som avsto fra å stemme. Andre byer som ønsket å arrangere lekene i 1924 var Barcelona i Spania, Los Angeles i USA, Praha i Tsjekkoslovakia og Roma i Italia.

## Arenaer

## Idretter
Det ble konkurrert i 17 idretter. (Antall øvelser per idrett i parantes)

### Demonstrasjonsidretter
* Basque pelota
* Padling
* La canne
* Savate

### Ungdomsleker
Ungdomsleker, på fransk *Jeux de L’Enfance*, ble arrangert av Paris' organisasjonskomité i samarbeid med YMCA.
* Baseball
* Basketball
* Volleyball

## Deltakelse

44 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
*  
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 

## Medaljefordeling
 Vertsnasjon ()

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Sommer-OL 1924  på sports-reference.com
*  Official Report 1924
*  1924 Summer Olympics hos olympedia.com
Sommer-OL 1916

**Sommer-OL 1916**, de 6. olympiske sommerleker, skulle ha blitt arrangert i Berlin i Tyskland. Lekene måtte imidlertid avlyses på grunn av første verdenskrig.

I forbindelse med lekene ble Deutsches Stadion Berlin bygget i Grunewald i den da selvstendige byen Charlottenburg. Deutsches Stadion ble senere erstattet av Olympiastadion.

## Valg av vertsby
Berlin ble valgt som arrangør av sommerlekene i 1916 ved akklamasjon under den internasjonale olympiske komités 15. sesjon i Stockholm i Sverige 4. juli 1912. Alexandria i Egypt og Budapest i Ungarn meldte opprinnelig sin interesse for å arrangere lekene, men trakk seg før den 15. sesjonen. Tre andre byer hadde også meldt sin interesse, men trakk seg på et tidligere tidspunkt. 

## Referanser
Sommer-OL 1928

**Sommer-OL 1928** ble avholdt fra 17. mai til 12. august 1928 i Amsterdam i Nederland. 

For første gang ble sommerlekene referert til som «olympiske sommerleker», som en presisering etter at olympiske vinterleker ble offisielt innført i 1926 ved at den internasjonale vintersportsuken i 1924 i Chamonix ble gitt status som de første olympiske vinterlekene. Dette var også de første olympiske lekene med øvelser i friidrett for kvinner.

USA ble beste nasjon med 56 medaljer hvorav 22 var gull. Norge kom på delt nittendeplass med en gull-, to sølv- og en bronsemedalje. Norges gullmedalje ble vunnet av Kronprins Olav i seiling i 6-meter-klassen med Johan Anker som rormann.

## Valg av vertsby
Amsterdam hadde nærmest blitt lovet tildelingen av lekene av den internasjonale olympiske komités president, Pierre de Coubertin, dersom de trakk sin søknad for lekene i 1924. Coubertin ønsket at lekene i 1924 skulle avholdes i Paris og som en del av denne avtalen ble Amsterdam tildelt lekene for 1928 under IOKs 20. sesjon i Lausanne i Sveits 2. juni 1921. Coubertins forslag ble vedtatt med 14 stemmer for, 4 stemmer mot og 4 som avsto fra å stemme. 

## Arenaer

## Idretter

Det ble konkurrart i 14 idretter. (Antall øvelser per idrett i parantes)

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Svømmesport
** 
** 
** 
* 
* 
* 

### Demonstrasjonsidretter
* Kurvball
* Lacrosse

## Deltakelse

46 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Medaljefordeling
 Vertsnasjon ()

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Official Report 1928 hos la84.org
*  1928 Summer Olympics hos olympedia.com

## Litteratur
*
The Great Rock ’n’ Roll Swindle

***The Great Rock 'n' Roll Swindle*** er en dokumentarfilm fra 1980 om bandet Sex Pistols. Filmen ble regissert av Julien Temple.

Filmen omhandler toppen av Sex Pistols karriere, da de av enkelte ble betraktet som verdens farligste band. Den ble spilt inn i 1980, etter at bandet ble oppløst, og fortelles fra perspektivet til Malcolm McLaren McLaren var bandets manager, og han kommer med negativ kritikk av vokalisten Johnny Rotten.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sommer-OL 1912

**Sommer-OL 1912** ble arrangert fra 6. til 22. juli 1912 i Stockholm i Sverige. 

Den svenske søknadskomiteen foreslo for Den internasjonale olympiske komité (IOK) at lekene i 1912 skulle bli «enkle og rene» olympiske leker der kun friidrett, svømmesport, turn og bryting skulle stå på programmet. Dette ble ikke godtatt av IOK, og de ble etter hvert enige om å legge til flere idretter – moderne femkamp, tautrekking, sykling, fekting, fotball, hestesport, tennis, roing, skyting og seiling. Det ble også vurdert å legge til skøytesport, noe som ble avvist. Boksing ble utelatt fra programmet ettersom det på den tiden var forbud mot å arrangere boksestevner i Sverige. 

En av lekenes største profiler var friidrettsutøveren Jim Thorpe fra USA, som vant både femkamp og tikamp. Kong Gustav av Sverige sto for medaljeutdelingen og hyllet Thorpe som «verdens største idrettsmann». I 1913 ble Thorpe diskvalifisert av IOK og fratatt sine gullmedaljer på grunn av at han hadde spilt profesjonell baseball, noe som var i strid med de daværende strenge kravene til amatørskap. I 1982 ble dette omgjort og IOK erklærte Thorpe som delt gullmedaljevinner med Ferdinand Bie i femkamp og Hugo Wieslander i tikamp. Dette ble i 2022 nok en gang endret av IOK og Thorpe ble nå regnet som den eneste rettmessige vinneren av femkamp og tikamp. Samtidig ble Bie og Wieslander begge flyttet ned til sølvmedaljeplass. 

USA ble beste nasjon med 26 gull og 64 medaljer totalt. Norge vant tre gullmedaljer.

## Valg av vertsby
Stockholm var eneste søker og ble valgt som arrangør av sommerlekene i 1912 ved akklamasjon under den internasjonale olympiske komités 11. sesjon i Berlin i Tyskland 28. mai 1909. Berlin hadde også lagt inn en søknad, men trakk den før starten av den 11. sesjonen. 

## Arenaer

## Idretter
Det ble konkurrert i 14 idretter (Antall øvelser per idrett i parantes):

*
*
*
*
*
* Moderne femkamp (1)
*
*
*
*Svømmesport
**
**
**
*
*
*
*

## Deltakelse

28 nasjoner deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
:
;Fotnoter

## Medaljefordeling

 Vertsnasjon ()

;Fotnoter

## Bilder

Fil:Olympic opening ceremony 1912.jpg|Åpningsseremonien 5. mai 1912
Fil:1912 Summer Olympics official postcard.jpg|Stockholms olympiastadion på postkort fra sommer-OL 1912
Fil:1912 Olympics Swedish royals.jpg|Prins Wilhelm, kronprins Gustaf Adolf og kong Gustaf V på kongetribunen
Fil:Stockholms stadion detaljer 2012g.jpg|Minnetavle med vinnerne ved hovedporten til Stockholms stadion


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Official Report 1912 hos la84.org
*  1912 Summer Olympics hos olympedia.com
Tove Tandberg Krafft

**Tove Tandberg Krafft** (født 1942) er en norsk kunstner. Hun er datter av August Tandberg og Brita Tollefsdatter Fanebust. Hun er gift med arkitekt og designer Tore Krafft. Hun er bosatt i Furnes i Ringsaker. 

Tandberg Krafft begynte å arbeide med batikk i 1964, men har senere også arbeidet med serigrafi, akvarell, glass, tusj, olje og installasjon. Hun skriver også egne lyriske tekster.

## Utvalgte utstillinger
* Frysja (1971)
* Høstutstillingen (1972)
* Galleri F15 (1972)
* Hamar Kunstforening (1973)
* Holst Halvorsen kunsthandel (1973)
* Galleri Vikerødegården (1974)
* Hedmarksmuseet (1977)
* UKS (1979)
* Trondheim Kunstforening (1980)
* Galleri Vognremissen (1981)
* Aker Brygge (1987)
* Hedmark kunstnersenter (1988)
* Galleri Fjordheim (1990)
* Festivalutstiller – Risør (1994)
* Hamar sentrum (1995)
* Galleri Munch 2004  m.fl.

## Offentlige innkjøp/utsmykninger
* Storhamar kirke (altertavle, messehagler og tekstiler)
* Kronprinsesse Märthas kirke (messehagler og tekstiler)
* Stavsjø kirke
* Hotell Victoria
* M/S Vistafjord
* Olrud Hotell

## Referanser


## Eksterne lenker
* Tove Tandberg Krafft i Norsk kunstnerleksikon
Medi 3

**Medi 3** er et medisinsk senter i Ålesund med avdeling i Ulsteinvik. Selskapet er eid av private aksjonærer fra Sunnmøre.

Selskapet ble etablert i 1986, og har hatt sykehusdrift i Ålesund siden 2001. 

Virksomheten består av sykehus med dagkirurgi/spesialisthelsetjeneste, bildediagnostikk, klinikktjenester (allmennleger og andre tilbud som ellers hører til primærhelsetjenesten) og bedriftshelsetjeneste. Medi 3 har avtale med Helse Midt-Norge om finansiering av operasjoner, der tjenestene inngår i fritt behandlingsvalg. 

Datterselskapet Shipmed leverer tjenester innen maritim medisinsk sikkerhet, herunder hospital, utstyr og logistikksystemer.

I 2017 gjennomførte Medi 3 et oppkjøp av Ringvoll Klinikken, et sykehus/behandlingssenter med hovedvekt på ortopedi og endoskopiske undersøkelser. Klinikken er lokalisert i Pilestredet Park i Oslo. Selskapet skiftet senere navn til Medi 3 Oslo. 

I 2022 inngikk Medi 3 en avtale med Helse Midt-Norge om levering av tjenester innen psykisk helsevern, både for barn/ungdom og voksne. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmeside
Helsevesen

**Helsevesen** er alle offentlige og private tilgjengelige helsetjenester til innbyggerne, som sykehus, sykehjem, ambulanser, fastleger, poliklinikker, helsesykepleier, helsevern for psykisk utviklingshemmede og lignende som har til oppgave å forebygge, diagnostisere og behandle sykdom og yte omsorg overfor syke mennesker.

Det største helsevesenet i Europa er den britiske National Health Service med 1,3 millioner ansatte.

## Helsevesenet i Norge

Helsevesenet deles inn i primærhelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten.

Det er kommunene som har ansvaret for primærhelsetjenesten i sitt geografiske område. 

Ansvaret for spesialisthelsetjenesten i Norge er inndelt i fire regioner, som hver har et regionalt helseforetak:
* Helse Nord
* Helse Sør-Øst
* Helse Vest
* Helse Midt-Norge

Utgiftene til helsevesenet har over lang tid steget mere enn andre offentlige utgifter. Små enheter, høyt lønnsnivå og høy tilgjengelighet til helsetjeneser er kostbart. Det er omtrent 300&nbsp;000 ansatte i det norske helsevesenet. 

Kvaliteten på det norske helsevesenet regnes som god, men det er vanskelig å finne målemetoder som viser den totale kvaliteten på et lands helsevesen. En indikator er spedbarnsdødelighet; her skårer Norge godt.

### Historisk utvikling
Det offentlige helsevesenet i Norge har røtter tilbake til 1600-tallet, da kong Christian IV utnevnte embetsleger (offentlige leger). I 1750 fantes det 5 slike, og i 1834 det dobbelte.

## Litteratur
* Ole Georg Moseng *Det offentlige helsevesen i Norge - Ansvaret for undersåttenes helse 1603-1850*, 2003 
* Aina Schiøtz *Det offentlige helsevesen i Norge - Folkets helse - landets styrke 1850-2003*, 2003 
*https://www.fhi.no/publ/2014/det-norske-helsesystemet-2013/ Ånen Ringaard 2013 – Norsk oversettelse av rapporten «Norway – Health system review», Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten
Sommer-OL 1920

**Sommer-OL 1920** ble arrangert fra 14. august til 12. september 1920 i Antwerpen i Belgia.  

Det olympiske flagget ble for første gang benyttet, da et hvitt silkeflagg med fem ringer i fargene blå, svart, rød, gul og grønn ble heist på den midtre flaggstangen på stadion. Flagget var allerede blitt presentert et par ganger, første gang under feiringen av Den internasjonale olympiske komités 20-årsjubileum under komiteens 17. sesjon i Paris i Frankrike, og så i San Francisco i USA i 1915, men dette var første gangen det ble heist under en åpningsseremoni til de olympiske leker. 

Sommer-OL 1916 skulle arrangeres i Berlin i Tyskland, men de lekene ble avlyst på grunn av Første verdenskrig. IOK inviterte ikke Tyskland, Østerrike, Ungarn, Bulgaria og Det osmanske riket til lekene i 1920 på grunn av disse nasjonenes roller i krigen. Sovjetunionen valgte å ikke delta på grunn av den pågående russiske borgerkrigen. 

Det ble arrangert konkurranser i to vinteridretter i disse lekene. Som i Sommer-OL 1908 i London var kunstløp med på det olympiske programmet, og i tillegg ble det også arrangert en turnering i ishockey.

USA ble beste nasjon mens Norge vant tretten gullmedaljer.

## Valg av vertsby
Antwerpen ble valgt som arrangør av sommerlekene i 1920 under den internasjonale olympiske komités 17. sesjon i Paris i Frankrike 15.–23. juni 1914. En rekke byer meldte opprinnelig sin interesse for å arrangere lekene, men trakk seg før den 17. sesjonen. Belgia ble stygt herjet under første verdenskrig, og både Lyon i Frankrike og Amsterdam i Nederland var interessert i å ta over lekene dersom Antwerpen skulle trekke seg. Byene sendte derfor inn offisielle søknader. Antwerpen kunne på våren 1919 bekrefte at de var i stand til å arrangere lekene og Lyon og Amsterdam trakk dermed sine søknader før den 18. sesjonen. Antwerpen ble endelig bekreftet som vertsby under IOKs 18. sesjon i Lausanne i Sveits 5. april 1919. 

## Arenaer

## Idretter
Det ble konkurrert i 22 idretter. (Antall øvelser per idrett i parantes)

* 
*
*
* 
*
* 
*
*
*
*
* Moderne femkamp 
* 
* 
* 
* 
* 
*Svømmesport
** 
** 
**
* 
* 
* 
*
*

### Demonstrasjonsidretter
*Kurvball
*Vannpolo for kvinner

## Deltakelse

29 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  
* 
* 
* 
* 

## Medaljefordeling
 Vertsnasjon ()

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Sommer-OL 1920  på sports-reference.com
*  Official Report 1920 hos la84.org
*  1920 Summer Olympics hos olympedia.com
Sveton

**Gaius Suetonius Tranquillus** (født 75), vanligvis kjent kun som **Sveton**, var en romersk historiker, språkforsker, oldtidsforsker og embetsmann. Han var av ridderstanden og hadde ulike sekretærstillinger i de øverste sjikt i den keiserlige administrasjon og var blant annet en del av Plinius den yngres stab da han var prokonsul i Pontus. Han er best kjent for sitt verk *Om Cæsarernes liv* (*De vita Caesarum*), som er en av de fremste kildene for det tidlige romerske keiserdømmet. Han regnes blant de mer objektive av antikkens historikere, men hans sym- og antipatier kommer ofte frem i tekstene. Bortsett fra få fragmenter fra hans omfangsrike forfatterskap er det kun biografien om de tolv keiserne fra Julius Cæsar til Domitian som er bevart i dag.

## Forfatterskap
Hver av Svetons biografier over de tolv keiserne er oppdelt tematisk, det vil si at de består av avsnitt som beskriver henholdsvis keiserens dyder og laster, hans spise- og seksualvaner, hans humor og videre, men i motsetningen til andre antikke forfattere, som eksempelvis Plutark, utleder ikke Sveton noen form for moraliserende konklusjon om sitt portrett. Beskrivelsene følger heller ikke et kronologisk mønster og de politiske aspekter i keiserens liv er nesten helt fraværende i Svetons skildring. Det betyr at dette er en ytterst problematisk kilde til den tidlige keisertidens politiske historie, men er omvendt en god mentalitetshistorisk kilde til den romerske overklasse.

Verket, *De vita Caesarum*, er nesten bevart i sin helhet, kun de første delene som omhandler Julius Cæsars opprinnelse og barndom mangler.

I et avsnitt i biografien om Claudius nevner han at noen som følger «Chresto» er involvert i bråk i det jødiske samfunnet i Roma, og at dette førte til at keiseren forviste dem. Dette kan bli tolket som den tidligste henvisningen til en kristenforfølgelse eller jødeforfølgelse, avhengig av om det det er Kristus eller en annen han egentlig viser til. 

Andre verker som er kjent er:
**De Illustribus Grammaticis*
**De Claris Rhetoribus*
**De Viribus Illustris*

## Norske oversettelser av Sveton
* Romerske keisere (De vita Caesarum) oversatt av Henning Mørland 1974 ISBN 8203060064

## Referanser


## Eksterne lenker
* Divus Claudius på latin
* Engelsk oversettelse av Divus Claudius
Norema

**Norema** er et norsk varemerke for kjøkken- og innredningsmoduler.  Norema eies av det svenske konsernet Nobia AB. Produksjon foregår ved Nobias fabrikk i Tidaholm, Sverige.

Norema er markedsleder og den mest kjente merkevaren innen kjøkken i Norge (jfr. Prognosesenteret AS) . Norema er en landsdekkende kjede med 11 egeneide kjøkkensentra, samt forhandlernett,  hvor man markedsfører og selger både via det profesjonelle nybyggmarkedet og direkte til forbrukermarkedet. Norema er heleid av svenske Nobia AB, som med sine over 20 varemerker er Europas største konsern innen kjøkken, bad og garderobe.

## Trestandard AS
Selskapet het tidligere Trestandard AS, og firmaet stammer tilbake fra andre verdenskrig da selskapet ble stiftet av Alf Bakken og Gregers Kure. De produserte i starten innredningsenheter for oppvaskbenker og stålbeslag.

## Eksterne lenker
*
Quintus Caecilius Metellus Pius

**Quintus Caecilius Metellus Pius** (død 63 f.Kr.) var en romersk embetsmann og strateg av Metelli-familien. Han var eneste sønn av Quintus Caecilius Metellus Numidicus. 

Han startet sin militærkarriere som legat for Lucius Cornelius Sulla i forbundsfellekrigen i 91 - 88 f.Kr. Etter at Sulla hadde falt i unåde i 87 f.Kr. flyktet han til provinsen Africa, men forble lojal overfor Sulla. I 83 f.Kr. møttes de igjen, og han var sentral i Sullas vei mot seier i borgerkrigen. Som takk for sin lojalitet ble han utnevnt til pontifex maximus, yppersteprest i Roma.

I 80 f.Kr. ble han valgt til konsul, og året etter ble han sendt som prokonsul til Hispania. Han ble på Den iberiske halvøy i åtte år, og kjempet mot opprøreren Sertorius. Da han kom tilbake til Roma ble han belønnet med et triumftog. Felttoget ble nevnt med stor respekt av romerske militærhistorikere, spesielt Sextus Julius Frontinus (i boka *Strategemata*). Metellus døde i Roma rundt 63 f.Kr.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Encyclopædia Britannica, ''Metellus''
* Sextus Julius Frontinus, ''The Strategemata''
Siffer

Et **siffer** er et symbol som brukes i posisjonssystemer til angivelse av tall.
I det desimale tallsystemet brukes sifrene 0–9,
i det binære tallsystemet brukes sifrene 0 og 1,
i det oktale tallsystemet brukes sifrene 0–7, og
i det heksadesimale tallsystemet brukes sifrene
0–9 og A–F (eller a–f).
Langvassbukta

**Langvassbukta** er ei bygd ved Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. I Langvassbukta er i krysset mellom fylkesvei 850 og riksvei 85, hvor veiene går mot Lødingen (riksvei 85), Vesterålen (riksvei 85) og Flesnes/Harstad (fylkesvei 850). I Langvassbukta finner man Langvassbukt kapell og Viltkroa i det tidligere Hinnøysenteret.

Inne i Langvassdalen, hvor riksvei 85 går over mot Sortland og Vesterålen, finnes det et godt terreng hvor man kan finne multer i august. Langvatnet ligger idyllisk til langs veien.

Litt lenger ut fra Langvassbukta på fylkesvei 850 er det en nødhavn for fergesambandet Flesnes-Refsnes. Denne ligger mellom Innerbukta og Sæterbukta og vest for Forøya. 

## Eksterne lenker
* Værstasjon i veikrysset
Våtvoll

**Våtvoll** er ei bygd i Kvæfjord kommune i Troms. Bygda ligger mellom Langvassbukta og Gullesfjordbotn, på vestsiden av Gullesfjorden.  går gjennom bygda.

Bygda har flere kjennemerker - blant annet Kvalshausen, Arleif-brygga, ungdomshuset og Elvebukta ved utløpet av Våtvollelva. Bygda hadde posthus og også anløp av lokalbåt fra Harstad før det ble fast veiforbindelse med både Vesterålen og Lødingen. På brygga på Halvardsneset fantes det også en lokal landhandel et stykke ut på 1970-tallet.

Hovednæring var inntil andre verdenskrig en kombinasjon av jordbruk og fiske. De fleste som bor i bygda nå jobber enten i Vesterålen (Sigerfjord, Sortland) eller i Lødingen. I utkanten, nord for bygda, ligger Våtvoll grendehus.

## Referanser
Gullholm

**Gullholm** (nordsamisk: *Guollesuolu*) er ei bygd i Kvæfjord kommune i Troms. Stedet ligger på østsida av Gullesfjorden, ved enden av en ni kilometer lang vei som starter i Gullesfjordbotn.

Fra gammelt av har Gullholm vært ei jordbruksbygd hvor man livnærte seg på det gården og fjorden gav. Tidligere var nærmeste matbutikk på Våtvoll på andre siden av fjorden, mens man nå må til Sigerfjord, Sortland eller Lødingen for å finne dette. Fra Gullholm kan man av og til se havørn stupe ned og hente småfisk i havoverflaten. Det er en drøy tur å gå opp på fjellet herfra, men hvis man er god til beins og vil prøve seg er Ingeborgvatnet en opplevelse. Utsikten fra toppen av Hinnøya er god.

## Referanser
Gullesfjordbotn

**Gullesfjordbotn** (nordsamisk: *Skájeaggi*) er en grend innerst i Gullesfjorden i Kvæfjord kommune. Det er også betegnelsen på fjordbotnen i Gullesfjorden.

Stedet ble et trafikknutepunkt fra 1. desember 2007, da Lofast åpnet. I Gullesfjordbotn ligger rundkjøringa som binder europavei 10 fra Lødingen mot Lofoten sammen med riksvei 85 fra Lødingen mot Vesterålen. Fylkesvei 103 går fra rundkjøringa og langs østsida av fjorden, til Gullholm.

## Naturvern

En del av området er vernet som Gullesfjordbotn naturreservat, på grunn av at det er et av de best utviklede strandengkompleksene i Sør-Troms, og for å verne stedets fugleliv. Verneområdet har et areal på ca. 315 dekar, hvorav ca. 135 dekar er landareal og ca. 180 dekar er ferskvann/sjøareal. Verneforskriften ble vedtatt i 1995.

## Eksterne lenker
* FOR 1995-12-08 nr 1008: Forskrift om fredning av Gullesfjordbotn naturreservat, Kvæfjord kommune, Troms. (Lovdata)
Refsnes (Kvæfjord)

**Revsnes** (også kalt *Refsnes*, nordsamisk: *Reavččak*) er ei grend på østsiden av Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. Den ligger ved innløpet til Austerfjorden.

Stedet er fergested på fylkesvei 83. Fergeleiet på Revsnes trafikkeres flere ganger i døgnet av bilferge til Flesnes på vestsiden av fjorden. Fra Refsnes går riksvei 83 mot kommunesenteret Borkenes og til Harstad. Det går også vei fra Refsnes rundt Austerfjorden til Kjengsnes.

Refsnesvik var tidligere et poststed, med postnummer 9416. Det har også hatt navnene Revsnesvik og Kjengsnes.

## Referanser
Hemmestad

**Hemmestad** (nordsamisk: *Hinak*) var den gamle «hovedstaden» i Kvæfjord – med Hemmestad brygge som naturlig midtpunkt. Stedet ligger på østsiden av Gullesfjorden, ca. 7 kilometer nord for Refsnes fergested.

## Eksterne lenker
* Hemmestad brygge
Marcus Calpurnius Bibulus

**Marcus Calpurnius Bibulus** (død 48 f.Kr.) var en romersk politiker. Han var svigersønn av Cato den yngre.

Bibulus var gift to ganger. Fra første ekteskap hadde han tre sønner; en av dem var den senere politikeren Lucius Calpurnius Bibulus. Hans andre kone var Catos datter Porcia Catones.

I 59 f.Kr. ble han valgt til konsul av optimatene, hans medkonsul Julius Cæsars fiender. Cæsar hadde forsøkt å få sin allierte Lucius Lucceius valgt og da dette mislyktes dannet han det første triumvirat for å omgå Bibulus' vetorett. Den eneste større maktutøvelse fra Bibulus i løpet av året var et veto mot Cæsars forslag om å gi land i Campania til Pompeius' soldater, og å erklære resten av dagene det året hvor centurieforsamlingen kunne møtes som religiøse helligdager, slik at forsamlingen ble satt ut av spill. Til tross for vetoet la Cæsar fram forslaget for forsamlingen, og da Bibulus prøvde å stoppe dette gikk folkemengden løs på ham. De knakk hans fasces, konsulens verdighetstegn, og kastet avføring på ham. 

Etter denne ydmykelsen nektet han å sitte ut perioden og ga dermed Cæsar fullstendig kontroll over konsulembetet resten av året. Romerne navnga hvert år etter hvem som var konsuler, og året 59 f.Kr. kaltes derfor «Cæsars og Bibulus' konsulat». Men på grunn av Cæsars kontroll ble året av popularene kalt «Julius' og Cæsars konsulat».

I 52 f.Kr. støttet han Pompeius, som nå var politisk fiende av Cæsar, i senatet. Bibulus og hans svigerfar Cato den yngre lot Pompeius sitte alene i konsulembetet  dette året, etter at medkonsulen Publius Clodius Pulcher var blitt myrdet. 

Bibulus ble utnevnt til guvernør i Syria i 51 f.Kr., men klarte straks å fornærme hæren der ved å ta æren for en seier som ble vunnet før han ankom. 

I 48 f.Kr. allierte han seg med Pompeius mot Cæsar og fikk kommandoen over Pompeius' styrker i Adriaterhavet. Han tok Cæsars flåte, og Cæsar satt dermed strandet i Epiros. Denne seieren betydde lite, da Cæsar slo Pompeius fullstendig i slaget ved Pharsalus. Bibulus døde senere samme år.

## Referanser


## Kilder
* 
*
Porcia Catones

**Porcia Catones** (død 42 f.Kr.) var datter av den romerske statsmannen Cato den yngre og hans første kone, Atilia. 

Hun giftet seg med Marcus Calpurnius Bibulus, som hans andre kone, for å sementere en allianse mellom faren og Bibulus. 

Etter Bibulus' død i 48 f.Kr. giftet hun seg med Marcus Junius Brutus, som var hennes fetter. Etter hans død i slaget ved Filippi begikk hun selvmord, angivelig ved å svelge glødende kull. 

William Shakespeare tok henne med i *[[Julius Caesar (Shakespeare)|Julius Caesar]]*, da med skrivemåten *Portia*.

## Referanser
Tjeldsundbrua

**Tjeldsundbrua** (nordsamisk: *Dielddanuorrovvi*) er ei veibru som knytter Hinnøya til fastlandet. Den strekker seg over Steinslandsstraumen fra Leikvikhamn på Hinnøysiden til Steinsland på fastlandet.

Hengebrua er en del av europavei 10/Kong Olavs veg. Den er 1007 meter lang, med hovedspenn på 290 meter. Seilingshøyden er 41 meter, og brua har i alt 32 spenn. Brua ble åpnet av kong Olav V den 22. oktober 1967.

## Historie

Den første regelmessige skyssforbindelsen over Steinslandsstraumen tok til i 1911, da Ole Arntsen på Steinsland startet båtforbindelse mellom Steinsland og Lilleng og Leikvik på Hinnøya. I 1930 ble det etablert bilfergeselskap, og båten «Prillarguri» fra Harstad ble innkjøpt og omdøpt til «Tjeldsundfergen 1». Denne ferga var i drift til 1938, og etter den kom «Tjeldsundfergen 2» og «Tjeldsundfergen 3». Fergekaiene på Lilleng og Steinsland ble bygd i 1937-38 og modernisert på 1950-tallet.

En komité for bru over Tjeldsundet ble stiftet 23. februar 1953. Planleggingen av brua tok imidlertid lang tid, ikke minst fordi det var strid om hvor stor seilingshøyde brua måtte ha. I 1958 godkjente havnedirektøren at brua kunne bygges med 40 meters seilingshøyde, men den etterfølgende havnedirektøren krevde i 1963 at bruhøyden måtte være 50 meter. Tidlig året etter gikk havnedirektøren så med på 41 meters høyde.

Byggearbeidet begynte i april 1965. Opprinnelig ble det beregnet at brua skulle stå ferdig høsten 1968, men arbeidet ble forsert slik at brua kunne åpnes 22. oktober 1967. Tjeldsundbrua ble betalt med bompenger, og bompengeinnkrevingen opphørte 30. juni 1981. De siste årene var bruavgiften for en personbil 7 kroner.

Fergekaiene på Lilleng og Steinsland, noen hundre meter sør for Tjeldsundbrua, eksisterer fremdeles. Fergekaiene er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner..
I perioder med sterk vind kan brua bli stengt. Noen vintre har det vært nødvendig med kolonnekjøring over brua. Det finnes vindmålere på hver side av brua.

I Statens vegvesens *Samferdselsutredning for nordre Nordland/Sør-Troms* som ble fremlagt den 3. november 2006 foreslås det å legge ei fremtidig bru over Tjeldsundet fra Sandtorg til Fjelldal, 10 km lenger sør.

## Se også
*Liste over broer i Norge
*Liste over broer i Norge etter lengde

## Kilder
*Bjørn Tore Forberg: *Tjeldsundbrua – porten til øyriket*. Tjeldsundbrua A/S 1983


## Eksterne lenker
* Automatisk værstasjon
Flesnes

**Flesnes** er ei lita bygd på vestsiden av Gullesfjorden i Kvæfjord kommune i Troms. Stedet er fergested på fylkesvei 83.

Flesnes ligger godt beskyttet av en rekke holmer noen hundre meter fra land og har fra gammelt av vært betraktet som en meget god havn. Flesnesdalen med Storelva ender i nordre del av bygda og går ca. 1 mil i retning nordvest.  Fra gammelt av har det vært en del laks i elva, men i dag er det knapt noen fast bestand der.

Deler av bygda er meget bra jordbruksland.  I dag er det kun et gårdsbruk i full drift, men en del jorder høstes av bruk i nabobygdene.  Det dyrkes mest gress, men også en del grønnsaker og jordbær.

Fergeleiet på Flesnes trafikkeres av bilferge ca. en gang i timen hele dagen, og er et av de mest trafikkerte fergestrekningene i Troms fylke. Bilferga gjør kommunikasjonen til Refsnes, kommunesenteret Borkenes og bykommunen Harstad enkel. Ved fergekaia finnes det en småbåthavn med gjestebrygge. På stedet finner man også Flesnes kirkegård.  Flesnes har også barneskole og ungdomsskole som dekker området fra Holand til Våtvoll på vestsiden av Gullesfjorden.

Fra Flesnes går det vei til Holand, litt lenger ut i fjorden.

## Referanser
Popularene

**Popularene** (latin *populares*, «de folkelige») var en løst sammenknyttet politiske allianse i den sene romerske republikken. De fikk sitt navn fordi de pleide å bruke folkeforsamlingene for å oppveie de konservative optimatenes og andres politiske makt. Popularene var også av senatorrang og kunne være patrisiere, adelige plebeiere eller fra ridderstanden (*equites*).

Blant deres fremste planer var omfordeling av land til bønder for veteraner, flytting av romerske borgere til provinsene, utvidelse av romersk borgerskap til grupper utenfor Italia, justering av kornutdelingene og justering av pengeverdien.

De hadde sitt høydepunkt under Julius Cæsars diktatur, da Cæsar gjennom sin karriere var en av de sterkeste popularlederne. Etter dannelsen av det andre triumvirat (43 f.Kr.–33 f.Kr.) mistet de sin innflytelse.

I tillegg til Cæsar inkluderte popularene blant annet Gracchi-brødrene (Tiberius og Gaius Gracchus), Gaius Marius, Publius Clodius Pulcher og under det første triumviratet også Marcus Licinius Crassus og Gnaeus Pompeius Magnus. Både Crassus og Pompeius hadde kjempet sammen med Sulla i borgerkrigen, men etter at Crassus var død, snudde Pompeius til sin posisjon som konservativ ''optimas''. Denne endringen av allianser er påminnelser at betegnelsen popularene refererer like mye til politisk taktikk som til en form for overbevist politisk grunnsyn. Republikanske politikere «hadde alltid vært mer delt i saker på stil enn av politikk.»

## Referanser


## Litteratur
* Brunt, P.A. (1966): «The Roman Mob» i: *Past and Present* **35**, s. 3–27.
* Holland, Tom. (2003): *Rubicon: The Triumph and Tragedy of the Roman Republic*, London:Abacus
* Millar, Fergus (1986): «Politics, Persuasion and the People before the Social War (150–90 B.C.)» i: *Journal of Roman Studies* **76**, s. 1–11.
* Millar, Fergus (1989): «Political Power in the Mid-Republic: Curia or Comitium?» i: *Journal of Roman Studies* **79**, s. 138–150.
* Millar, Fergus (1995): «Popular Politics at Rome in the Late Republic» i: *Leaders and Masses in the Roman World: Studies in Honor of Zvi Yavetz*. Red. I. Malkin & Z.W. Rubinsohn. Leiden: E.J. Brill, Begrenset forhåndsvisning online.
Optimatene

**Optimatene** («De gode menn») var en aristokratisk, politisk konservativ fraksjon i den sene romerske republikken. De ønsket å innskrenke folkeforsamlingenes makt, og tilsvarende utvide senatets fullmakter.

Optimatene favoriserte *nobiles* – de adelige familiene – og gikk mot at de «nye menn», normalt plebeiere som ofte var fra provinsene, fikk innpass i politiske embeter. Ironisk nok var en av de fremste optimatene, Marcus Tullius Cicero, selv fra denne kategorien. Betegnelsen «De gode menn» innebærer en moralsk eller sosial overlegenhet over dem i de nedre klassene som gradvis hadde fått et fotfeste i regjeringens organer siden de såkalte «klassestridene» på 200-tallet f.v.t.

De gikk også imot utvidelse av romersk borgerskap til å gjelde også personer utenfor Italia; mange optimater ville også begrense borgerskap til selve Roma og personer som hadde direkte tilknytning til byen. Videre var de for høye renter, mot den gresk innflytelsen på det romerske samfunnet og for tildeling av land til veteraner. Den sistnevnte saken var de enige med popularene om, men begrunnelsen var annerledes. Mens popularene brukte omfordeling av land for å sikre støtte fra vanlige borgere, så optimatene på det som en forsikring mot opprør, ut fra tankegangen om at den som har et lite jordstykke å passe ikke uten videre risikerer alt i et opprør. Til tross for den økende demokratiseringen av den romerske republikken, var den sosiale makten til optimatene uten utfordring før tribunatene til Tiberius Gracchus i 133 f.Kr. og hans bror Gaius Gracchus ti år senere. Med Gracchi-brødrene ble ridderstanden (*equites*) – de som var rike nok til å stille med hest i krigen – gjort til en politisk makt. Fra da av var mer ambisiøse politikere i stand til benytte seg av folket framfor senatet som en politisk maktbase.

Optimatene hadde sitt høydepunkt da Lucius Cornelius Sulla var diktator i 81–79 f.v.t. Folkeforsamlingene mistet da nesten all makt, antall senatorer økte fra 300 til 600, flere tusen veteraner fikk jord i Nord-Italia, og et stort antall popularer ble henrettet. Etter at Sulla gikk av ble mange av avgjørelsene deres reversert.

Blant de fremste optimatene i tillegg til Cicero og Sulla, var Cato den eldre, Cato den yngre, Titus Annius Milo, Marcus Junius Brutus og Gnaeus Pompeius Magnus (sistnevnte med unntak av perioden han var del av det første trimvuratet).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Optimates:  Some Historical Background, av Barbara F. McManus
Slaget ved Hatfield Chase

**Slaget ved Hatfield Chase** ble utkjempet 12. oktober 633 i England mellom northumbrierne under Edwin av Northumbria på den ene siden og waliserne under Cadwallon ap Cadfan av Gwynedd og mercierne under Penda av Mercia på den andre. Slaget var en avgjørende seier for waliserne og mercierne. 

## Bakgrunn
Noen få år før slaget hadde Edwin erobret Gwynedd i Wales og drevet Cadwallon i eksil. Da Cadwallon kom tilbake til De britiske øyer inngikk han en allianse med Penda, som på det tidspunkt beleiret Exeter. De gjenerobret Gwynedd sammen og invaderte deretter Northumbria. 

## Slaget
De to hærene møttes ved Hatfield Chase nord for Doncaster. Både Edwin og hans sønn Osfrith falt i slaget, og hans andre sønn ble tatt til fange av Penda og senere henrettet.

Slaget beskrives slik i Den angelsaksiske krønike*:

:*A.D. 633 .- This year King Edwin was slain by Cadwalla and Penda, on Hatfield moor, on the fourteenth of October. He reigned seventeen years. His son Osfrid was also slain with him. After this Cadwalla and Penda went and ravaged all the land of the Northumbrians; which when Paulinus saw, he took Ethelburga, the relict of Edwin, and went by ship to Kent. Eadbald and Honorius received him very honourably, and gave him the bishopric of Rochester, where he continued to his death.*

==Konsekvenser==
Som en følge av dette smuldret kongedømmet Northumbria opp. [[Eanfrith av Bernicia|Eanfrith]], sønn av den tidligere kongen [[Æthelfrith av Northumbria]], kom hjem fra eksil og tok makten i et av Northumbrias underkongedømmer, [[Bernicia]], mens Edwins fetter [[Osric av Deira|Osric]] tok over det andre underkongedømmet, [[Deira]]. 

Historikeren D. P. Kirby antar at Edwins nederlag skyldes den brede allianse av intrerssenter som stod ham i mot, blant annet Æthelfriths avsatte berniciske slektslinje; men når man ser på den påfølgende motsetning mellom Cadwallon og Æthelfriths sønner kan ikke noen slik allianse ha overlevd så lenge etter slaget.

Cadwallon fortsatte krigen mot northumbrierne, som sluttet da han led nederlag i [[slaget ved Heavenfield]] i [[634]].

==Referanser==
<references/>

==Litteratur==
*  D. P. Kirby: *The Earliest English Kings'' (1991, 2000)
Torbjørn Færøvik

**Torbjørn Færøvik** (født 1948) er en norsk forfatter, historiker og journalist. Han har skrevet en rekke bøker om Kina og blitt belønnet med Brageprisen i faglitteratur/sakprosa og åpen klasse.  

Færøvik vokste opp som prestesønn på øya Leka i Nord-Trøndelag, men da han var 9 år gammel flyttet familien til Øvre Eiker i Buskerud.

Han har arbeidet som utenriksmedarbeider i NTB (1977–79), *[[Arbeiderbladet]]* (1979–91) og NRK (1991–99). Han var NRKs verdensreporter i 1996–97.

Færøvik er utdannet cand. philol. med hovedfag i historie med en avhandling om norsk misjon i Kina.

## Bibliografi
*  *Drømmen om Asia* 
*  *India – Stevnemøte med skjebnen* 
*  *Veien til Xanadu. En reise i Marco Polos fotspor* 
*  *Marco Polo. Reisen til verdens ende* (ungdomsbiografi)
*  *Kina – En reise på Livets elv* (utgitt også på tysk i 2010 under det forenklede forfatternavnet *Tor Farovik*)
*  *Gandhi – Elsket og hatet* (ungdomsbiografi)
*  *Buddhas barn – En reise blant mennesker* 
*  *Midtens rike – En vandring i Kinas historie* 
*  *Maos rike - en lidelseshistorie* 
*  *Orientekspressen. En vårreise*
*  *Kina på 200 sider. Fra de første dynastiene til dagens stormakt*
* 2021 *India på 200 sider. Fra de eldste tider til dagens stormakt*

## Priser
For sine bøker om India og Kina ble han tildelt 
* Brageprisen (i 1999, 2003 og i 2012)
* Cappelenprisen 2006 delt med Erik Fosnes Hansen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kinaforum – Torbjørn Færøviks blogg
* Torbjørn Færøvik i Cappelen Forlag
* Torbjørn Færøvik i NRK Forfatter
* Torbjørn Færøvik i Aftenposten
Abisko

**Abisko** (nordsamisk: *Ábeskovvu*) er ei lita grend i Kiruna kommune i Sverige med vintersportanlegg og kjent nasjonalpark. Stedet er i Norge kjent som handelssted for norske matvarekunder fra nordlige deler av Nordland og sørlige deler av Troms.

E10 passerer Abisko, som også har jernbanestasjon på Malmbanan. Stedet ligger ved innsjøen Torneträsk, knapt 4 mil fra riksgrensa til Norge. Turstien Kungsleden har sitt nordlige endepunkt ved Abisko Turiststasjon og strekker seg gjennom 425 kilometer med fjell og villmark sørover til Hemavan i Västerbottens län.

## Referanser


## Eksterne lenker
*