Sūtraen med uendelig mange betydninger

**Sūtraen med uendelig mange betydninger** (rekonstruerte sanskrit-titler: **amitārtha sūtra* og **anantanirdeśa sūtra*; devanagari: अ्इतार्था सूत्र og अनन्त निर्देश सूत्र; tradisjonell kinesisk: 無量義經; pinyin: *wúliángyì jīng*, koreansk: 무량의경, hangul: *muryangŭi kyŏng*; japansk: ムリョウギキョウ; rōmaji: *muryōgi kyō*; vietnamesisk: *vô lượng nghĩa kinh*) er en hellig tekst innenfor mahāyānabuddhismen. Teksten er bevart i den kinesiske buddhistiske kanon, og ble oversatt til kinesisk i én bokrull i året 480 e.Kr. av munken *Dharma-jātayaśas* (曇摩迦陀耶舍, *Tánmó jiātuóyēshè*) fra Magadha, India. I en kinesisk katalog over oversettelser som ble samlet mellom år 627 og 649, *[[Liste over tekster i Taishō Tripiṭaka#Bind 33–55: Tekster av kinesiske buddhister|«nedtegnelse om fortidige og nåtidige oversatte skrifter»]]* (古今譯經圖紀, *gujin yijing tu ji*), heter det at oversettelsen fant sted *«i det tredje år av Jiànyuán ([[Keiser Gao av det sørlige Qi|keiser Gao]]) i Chao-t'ing klosteret (朝亭寺) i [[Guangzhou]] under [[det sørlige Qi-dynasti]]et.»* Samme år ble en annen oversettelse foretatt av den indiske munken Guņabhadra, som også kom fra Magadha, men denne oversettelsen gikk tapt i året 730.

**Sūtraen med uendelig mange betydninger** er ikke bevart på sanskrit, og finnes heller ikke i den tibetanske buddhistiske kanon. Flere vestlige orientalister beskriver sūtraen som en apokryfisk tekst, som sammen med sutraen om evig liv og Amitabhasutraen bidro til å forme det rene lands buddhisme i Kina. I så måte er den blitt karakterisert som en retrospektiv konstruksjon.

Første kapittel av lotussūtraen omtaler en tekst med samme tittel. I oversettelsen til Kumārājīva heter det at *«på denne tid forkynte den verdensærede Ene ([[Buddha]])... den mahāyāna sūtra som kalles «uendelig mange betydninger» (sanskrit: anantanirdeśa-pratișțhāna)... Da Buddha var ferdig med å forkynne denne sūtra, satte han seg med benene sine i kors i lotus-stillingen, og gikk inn i den [[Samadhi (buddhisme)|samādhi]] som befinner seg i dimensjonen av uendelig mange betydninger».* Tiāntáiskolen i Kina betraktet denne lille teksten som en prolog til lotussūtraen. På samme måte betraktet den sūtraen om meditasjon på Samantabhadra som en epilog til kapittel 28 av Kumārājīvas oversettelse. De tre tekstene ble gruppert sammen under navnet «den trefoldige lotussūtraen». I Japan ble denne tradisjonen overtatt av skolen Tendai-shū og av den religiøse reformatoren Nichiren (1222–1282). Nichiren kalte lotussūtraen for *Hokkekyō Ichibu Hachikan Niju Happon* – «lotussūtraen, en bok, 8 bind, 28 kapitler». Og disse tre tekstene kalte han *Hokkekyō Jikkan* – «ti bind av lotussūtraen».

Tidlig på 800-tallet skrev Saichō (767–822), grunnleggeren av Tendai-shū, en kommentar til teksten i tre bokruller under tittelen *Muryogi kyō ron* (注無量義經, ちゅうむりょうぎきょう).

I buddhismen har begrepet «uendelig mange betydninger» to forskjellige former for meningsinnhold. På den ene side kan det referere til de utallige tilsynekomster av fenomener i den fysiske, synlige verden, som frembringes av den eneste sanne, rene verden. På den andre side kan det referere til kilden til den uendelige mengden med fenomener. Denne kilden er «de ti slikheter», som er det sanne aspektet ved alle ting, den sanne natur til alle former i universet. I lotussūtraen brukes begrepet om en form for samādhi, en bevissthetstilstand hvor man er ett med denne kilden.

## Plassering i den kinesiske buddhistiske kanon

* I den xylografiske utgaven av Tripițaka Koreana, som oppbevares i Haeinsatempelet i Sør-Korea, er den tekst nr 114 og befinner seg i bind 265. Dette er også tilfelle i en xylografisk kopi som finnes også ved *East Asiatic Library* i University of California, Berkeley. Blokken som ble brukt til trykkingen av teksten ble gravert i år 1245, og bærer nummereret 129 (鳴); denne nummereringen ble brukt til å dele det opprinnelige settet med blokker opp i mindre enheter. I den fotografisk gjengivelsen *Koryŏ taejanggyŏng* (KDJK) som ble publisert av Dongguk University i 1976, er den tekst nr 114 og befinner seg i bind 9, sidene 715–722. I *Han'gŭl taejanggyŏng* (HDJK), en oversettelse til moderne koreansk fra 1965, befinner den seg i bind 39. I den moderne koreanske oversettelsen *Han'gul taejanggyong kanhaeng mongnok*, er den tekst nr 269.
* I Taishō Shinshū Daizōkyō (大正新脩大藏經), «Tripiṭaka publisert under Taishōperioden (1912&ndash;1926)», befinner den seg i bind 9, som tekst nr 276.
* I Zhōnghuá Dàzángjīng (大日本續藏經), «Kinas skattkammer av buddhistiske tekster», som ble utgitt i Beijing i perioden 1984&ndash;1996, er den tekst nr 122 i bind 15
* Den er tekst nr 133 i katalogen over kinesiske buddhistiske tekster, *Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù* (大明三藏聖教目錄), som ble publisert av Bunyiu Nanjio (1849&ndash;1927) i 1883.
* I *Bussho kaisetsu daijiten* (佛書解說大辭典), en katalog over østasiatiske buddhistiske tekster som ble publisert av Genmyō Ono mellom 1933 og 1936, er den omtalt i bind 10, side 424b.

## Innhold
I tre kapitler forklares de uendelig mange betydninger av den éneste sanne natur:

### Dydenes praktisering
Første kapittel innledes med at Buddha oppholder seg i byen med de kongelige pallasser i nærheten av *Gṛdhrakūṭa* eller «gribbenes fjelltopp». Sammen med han er det en forsamling av 12&nbsp;000 munker, 80&nbsp;000 bodhisattva-mahasattvaer, såvel som guder, drager, yakṣaer, ånder og dyr. Sammen med disse vesener var det også nonner, mannlige lekmenn, kvinnelige lekmenn, konger, prinser, ministere, rike folk, ordinære folk, menn og kvinner.

Tekstens første kapittel er en hymne til Buddhas tre kropper.

## Se også
* Lotussutraen

## Referanser




## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* Taishō No. 0276 hos SAT Daizōkyō Tekst Database
* T09N0276 無量義經, WWW Database of Chinese Buddhist texts
* Lewis R. Lancaster, Sung-bae Park: K 114 (T. 276) (H. 269), The Korean Buddhist Canon: A Descriptive Catalogue
* Taisho Tripitaka Vol. T09, No. 276 無量義經, Chinese Buddhist Electronic Text Association