Dr. Strangelove

***Dr. Strangelove*** (full tittel *Dr. Strangelove or: How I Learned to Stop Worrying and Love the Bomb*) er en britisk-amerikansk svart filmkomedie fra 1964 regissert av Stanley Kubrick. Filmen er lagt til et kaotisk USA på randen av storkrig. Amerikanske fly med atomvåpen er blitt beordret mot Sovjetunionen. Det settes inn felles anstrengelser på å stoppe dem. Peter Sellers spiller tre roller, og er således en bærende kraft i filmen. Manus er basert på Peter Georges roman *[[Red Alert (roman)|Red Alert]]* (1958).

Filmens motiv er den atomvåpenbaserte maktbalansen mellom USA og Sovjetunionen under den kalde krigen. 

Filmen er i sort-hvitt.

Kubrick gjorde stor suksess med *Dr. Strangelove* der undertittelen *..or how I learned to stop worrying and love the bomb* signaliserte at det var en satire. Den paranoide generalen i filmen heter Jack D. Ripper og en av figurene fremstilt av Peter Sellers heter Captain Mandrake. Tittelfiguren er en tidligere nazistisk vitenskapsmann hovedsakelig inspirert av den virkelige Wernher von Braun (med trekk inspirert av Edward Teller). Filmen veksler mellom tilsynelatende realistisk/dokumentarisk stil og mer stilisert parodiske tablåer. *Dr. Strangelove* fanget opp den politiske atmosfære under den kalde krigen. Kubrick skal selv ha vært oppriktig redd for atomkrig. *Dr. Strangelove* er Roman Polanskis favoritt blant Kubricks filmer. Francis Ford Coppola har uttalt at filmen viser at Kubrick både var en viktig stilskaper og en original tenker. Planen var at Kubrick og Harris skulle lage *Dr. Strangelove*, men partnerskapet ble oppløst og Kubrick laget den alene. 

Produksjonen av *Dr. Strangelove* forsterket Kubricks rykte som en eneveldig *[[auteur]]*. *Dr. Strangelove* ble produsert samtidig med Sydney Lumets *[[Helgardert?]]* (engelsk: *Fail Safe*). Kubrick gikk til sak mot Lumets manusforfatter og filmselskapet for å ha stjålet hans manus. Saken endte med forlik der Lumets film skulle lanseres etter Kubricks. *Dr. Strangelove* passet godt med den «syke humoren» som ble populært på den tiden. Den fikk innflytelse på antikrigsfilmer som *[[MASH (film)|M*A*S*H]]* (1970) og antiatomvåpenfilmer som *[[WarGames]]* (1983), samt på senere satireprogrammer som *[[The Daily Show]]*. Kubrick endret stadig manuskriptet også mens innspillingen pågikk. Endringen i manus ble til dels initiert av skuespillerne som improviserte der noe av den minneverdige dialogen ble skapt av Sellers. Filmen inkluderte originalversjon av  Vera Lynns "We'll meet again..." noe som ga sangen og Lynn fornyet popularitet.

## Manus
Manus er basert på enkel roman (*pulp fiction*) av Peter George (under pseudonymet Peter Bryant). Boken bygger på den faktiske militære strategien og teknologien på den tiden særlig atomvåpen. Opprinnelig var våpensystemene defensive og atomvåpen kunne bli brukt bare etter direkte ordre fra den amerikanske presidenten. President Eisenhower innførte en ordning der offiserer på lavere nivå, i tilfelle sammenbrudd i kommunikasjonssystemene, kunne avfyre atomraketter på egen hånd. Denne ordningen var utgangspunktet for Georges roman (innen filmen ble lansert var ordningen reversert). Etter en tids arbeid med å omdanne romanen til filmmanus bestemte Kubrick seg for å lage en satire og komedie i stedet for en seriøs historie på grunn av det absurde i situasjonen. Kubrick gjorde i tillegg og på egen omfattende undersøkelser av atomkrig.

## Handling

En høyere amerikansk offiser i Strategic Air Command blir gal og beordrer amerikanske bombefly til å angripe Sovjetunionen. Mesteparten av handlingen i filmen er lagt til russernes og amerikanernes felles anstrengelser for å hindre de amerikanske flyene i å bombe Sovjet. 

De fleste flyene blir enten tilbakekalt eller skutt ned av det russiske forsvaret, men ett fly slipper gjennom og dropper sin bombelast på målet. Dette fører til at den nylig utviklede sovjetiske «dommedagsmaskinen» utløses.

## Om filmen

### Popularitet og økonomi
Dr. Strangelove ble populær i USA hvor den innbrakte $9,1 millioner. Den havnet på 12-plass over de mest innbringende filmene i USA i 1964.

Produksjonskostnadene var på $1,8 millioner.

### Anmelderne
Den ble meget godt mottatt av anmelderne, noe som gjenspeiles i at den har fått 98 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske anmelderen Roger Ebert gav den toppkarakter. Det gjorde også Leonard Maltin.

Den ble meget godt mottatt av de norske anmelderne. Blant annet så gav *[[Aftenposten]]* og *[[Arbeiderbladet]]* den terningkast seks, mens *[[Dagbladet]]* og *[[VG]]* gav den fem. Pål Bang-Hansen skrev i *Arbeiderbladet* 14. april 1964 at «Dette er en glimrende film som på alle måter utnytter alle mediets muligheter, et verk som vi kommer til å minnes med glede.»

### Priser
Filmen ble belønnet med flere filmpriser. Dette inkluderer fire BAFTA (blant annet for beste britiske film). 

Den ble nominert til fire Oscar (blant annet beste film), men oppnådde ingen av dem. Til gjengjeld vant den flere europeiske filmpriser. Filmen ble tildelt Bodilprisen i 1964 for beste europeiske film.

### Trivia
* Peter Sellers var opprinnelig også tiltenkt rollen som major «King» Kong, men da han uheldigvis brakk benet under innspillingene, måtte denne planen oppgis. 
* Under filmens avslutningsscener spilles «We'll Meet Again» som var Vera Lynns store suksess fra den andre verdenskrig.
* Filmen var opprinnelig planlagt med premiere 12. desember 1963, men på grunn av mordet på John F. Kennedy 20 dager før, mente man at det var upassende, så premieren ble utsatt til 29. januar 1964.
* Flere av rollene har navn med betydningsfulle ordspill. For eksempel Jack D. Ripper, Alexi de Sadesky og den sovjetiske presidenten, Dimitrij Kisoff.

## Medvirkende
Blant de medvirkende:
* Peter Sellers som president Merkin Muffley/dr. Strangelove/Lionel Mandrake
* George C. Scott som general Buck Turgidson
* Sterling Hayden som brigadegeneral Jack D. Ripper
* Slim Pickens som major T.J. «King» Kong
* Keenan Wynn som «Bat» Guano
* Peter Bull som den russiske ambassadør Alexi de Sadesky
* James Earl Jones som løytnant Lothar Zogg
* Tracy Reed som Miss Scott

## Referanser




## Litteratur
* 
* George Case (2014): *Calling Dr. Strangelove: The Anatomy and Influence of the Kubrick Masterpiece.* Jefferson, NC: McFarland and Company, ISBN 978-0-7864-9449-1

## Eksterne lenker
*