Bukefalos

**Bukefalos** (gresk: Βουκέφαλος, av βοός, *bous*, og κεφάλη, *kephalē*, «oksehode») var Aleksander den stores hest og en av de mest berømte hestene i antikken. Bukefalos ble født en gang rundt 355 f.Kr. og døde under de indiske felttogene i juni 326 f.Kr.

Antikke kilder hevder at Bukefalos døde etter slaget ved Hydaspeselven i 326 f.Kr. i hva som i dag er provinsen Punjab i Pakistan, og ble gravlagt i Jalalpur Sharif utenfor byen Jhelum i Punjab. En annen redegjørelse hevder derimot at hesten ble gravlagt i Phalia, en pakistansk by i distriktet Mandi Bahauddin i Punjab, som fikk navn etter hesten, Bukefalia eller Aleksandria Bukefalos (gresk: Βουκεφαλία eller Αλεξάνδρεια Βουκέφαλος).

Bukefalos fikk navn etter et brennmerke som forestilte et oksehode på hans hofte.

## Temmingen av Bukefalos

Bukefalos er beskrevet som et stort dyr med et massivt hode og svart pels, med en stor hvit stjerne i pannen. Han skal også etter sigende å ha hatt glassøyne/måneøyne, det vil si blå øyne, og skal ha vært av beste «tessaliske art». Plutark forteller at i 344 f.Kr., da Aleksander var tolv eller tretten år gammel vant han en hest ved å inngå et veddemål med sin far: En hestehandler ved navn Filonikos  tessalineren hadde tilbudt Bukefalos til kong Filip II for en uhørt høy sum på 13 talenter (omtrentlig $182,000 i 2017-dollar), men ettersom ingen klarte å temme dyret, var ikke kongen interessert. Det var imidlertid Aleksander, og han tilbød å betale for den selv om han ikke klarte det.

Unge Aleksander fikk sjansen og overrasket alle ved å greie å temme hesten. Han snakket beroligende til den og snudde den mot solen slik at den ikke lenger kunne se sin egen skygge som var årsaken til dens engstelse. Da dens nervøsitet minsket greide Aleksander å temme heste. Plutark forteller at hendelsen imponerte hans far Filip som sa: «Å, min sønn, se deg ut et kongerike likestilt med og verdig deg selv, for Makedonia er altfor liten for deg!» Filips utsagn lyder som den eneste falske tonen i denne anekdoten, i henhold til A.R. Anderson, som merket seg hans ord som fosterstadiet til den senere legenden som utviklet som historien til Aleksander den store.

Aleksanderromansene, legendariske fortellinger om Aleksander som utviklet seg fra 300-tallet e.Kr., presenterer en mytisk variant av Bukefalos’ opprinnelse. I denne fortellingen overgår hestens heltemodige opptreden selv den bevingede Pegasus. Her ble hesten presentert for Filip II og oraklet i Delfi kom med det profeti at det er bestemt at den som skal bli konge av verden vil bli den som rir Bukefalos, en hest med merket til et oksehode.

## Aleksander og Bukefalos

Bukefalos ble Aleksanders favoritthest og fulgte ham i det ene slaget etter det andre. Den verdien som Aleksander plasserte på Bukefalos etterlignet hans helt og påståtte stamfar Akilles som uttalte at man må «... vite hvor høyt mine hester står over de andre. Himmelske er de av ætt, og Poseidon har skjenket dem begge fordum til Pelevs, min far, og av ham har jeg fått dem begge som gave.»

Arrianos skrev, med Onesikritos som kilde (og som fulgte Aleksander på hans reiser), at Bukefalos døde tretti år gammel. Andre kilder har derimot oppgitt at det ikke var alderdom eller at den var utslitt, men dødelige skader i slaget ved Hydaspeselven i juni 326 f.Kr. da Aleksanders hær beseiret kong Poros. Aleksander grunnla deretter en by, Bukefalia, som fikk etter hesten. Den lå på vestbredden av elven Hydaspes, i dag hetende Jhelumelven. Den moderne pakistanske byen Jalalpur Sharif, utenfor Jhelum, er antatt å være hvor Bukefalos ble gravlagt.

Legenden om Bukefalos vokste i takt med Aleksanders berømmelse, som begynte med den fiksjonen at de var født samtidig, en del senere versjoner av Aleksanderromansene synkroniserte også tidspunktet for når de begge døde. Paret fikk også smidd en form for kult hvor det var forventet at en erobrer skulle ha en særskilt favoritthest. Julius Cæsar hadde en, og det samme hadde den eksentriske keiser Caligula som gjorde stort oppstyr rundt sin hest Incitatus, holdt fødselsdagsselskap for ham og red på ham mens han selv var kledd i en brystplate dekorert med avbildning av Aleksander, og bestemte at hesten skulle bli romersk konsul. Senere rytterstatuer av keisere var en forlengelse av det samme propagandaen.

## I kunsten og litteraturen
Det er mange referanser til Bukefalos i kunsten og litteraturen.

Den franske maleren Charles Le Brun på 1600-tallet malte aleksandrinske emner, inkludert av Bukefalos, som nå henger i Louvre. En i særdeleshet, *Le Passage du Granique* («Passasjen av Granikos», 1665), framstilte krigshesten kjempe mot vanskelighetene ved mudrete elvebredde, bitende og sparker med hovene.

En fortolkning (blant flere) av den antikke statuegruppen «Hestetemmerne» i Romas Quirinalet er Aleksander og Bukefalos.

Pierre Rousseau skrev en tragedie om Bukefalos' død, *La mort de Bucéphale* på midten av 1700-tallet.

På musikkalbumet *Come to Daddy* (1997) av Aphex Twin, har en av sporene tittelen «Bucephalus Bouncing Ball» for la lytterne tenke på hamrene hestehover i slag.

## Referanser


## Litteratur
* Green, Peter (1992): *Alexander of Macedon. A historical Biography.* University of California Press.
* Willekes, Carolyn (2016): *The Horse in the Ancient World: From Bucephalus to the Hippodrome*, I.B.Tauris.
* «Bucephalas», *[[The Oxford Classical Dictionary]].* 3. oppl., s. 264.

## Eksterne lenker
*