Prajñāpāramitā i en enkelt stavelse

**Prajñāpāramitā i en enkelt stavelse**  er den minste av de mange forkortede utgavene av den store prajñāpāramitāsūtraen. I teksten forkynner Buddha til Ānanda og en stor forsamling av munker og bodhisattvaer at hele prajñāpāramitā inneholdes i den enkelte stavelsen a.

## Den tibetanske teksten
Teksten er ikke bevart på sanskrit. Det finnes derfor ingen indiske kommentarer til teksten, verken i originalspråk eller i tibetansk oversettelse. Sanskrit-tittelen *ekākṣarīmātā­nāma­sarva­tathāgata­prajñā­pāramitā* er hentet fra det originale manuskriptet fra Nepal, som lå til grunn for den tibetanske oversettelsen. Tittelen betyr ordrett «Mor til Tathāgata. Prajñāpāramitā i en enkelt stavelse». Den tibetanske tittelen er དེ་བཞིན་གཤེགས་པ་ཐམས་ཅད་ཀྱི་ཡུམ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་མ་ཡི་གེ་གཅིག་མ་ཞེས་བྱ་བ།, som i wylietranslitterasjon er *de bzhin gshegs pa thams cad kyi yum shes rab kyi pha rol tu phyin ma yi ge gcig ma zhes bya ba*.

Oversetteren er ikke oppgitt, men det er rimelig å anta at det må ha vært Yeshé Dé (སྣ་ནམ་ཞང་ཡེ་ཤེས་སྡེ་) eller andre i hans team som virket under Trisong Detsen (ཁྲི་སྲོང་ལྡེ་བཙན, 742–797) den 38. keiser av Tibet.

En engelsk oversettelse av den tibetanske versjonen ble publisert 16. desember 2025 av Padmakara Translation Group. De har primært benyttet seg av versjonen i Degé Kangyur, men har også kryss-sjekket oversettelsen med Stokpalassets Kangyur og Pedurma Kangyur.

Selv om det ikke finnes indiske kommentarer til teksten i Tengyur, har det blitt produsert tallrike eksegeser av tibetanske kommentatorer. Disse tekstene tilbyr praktiske instruksjoner som kombinerer sūtra’ens resiteringer med praksiser som formløs meditasjon, visualiseringer, rituell renselse, med mere. Noen av disse forfatterne er Chomden Rikpé Reldri (1227–1305), Khenpo Karma Ratna, Jangsem Bairo, Sachen Kunga Nyingpo (1092–1158), Tashi Pel av Taklung (1142–1209/1210), Trophu Lotsāwa Jampé Pel (1172–1236) og Jamyang Khyentsé Wangpo (1820–92).

### Klassifisering
Orientalisten Edward Conze karakteriserte dette som en tantrisk tekst. Selv om flere av de andre forkortede prajñāpāramitātekstene også finnes i Kriyatantra-seksjonen av Derge Kangyur, gjelder det ikke denne sūtraen.

Den regnes som et av 11 «barn» i prajñāpāramitāseksjonen (*sras bcu gcig*), blant 17 «mor og barn»-tekster (*yum sras bcu bdun*).

I Orgyen Lingpa’s (f. 1323) avslørte skattetekst (*gter ma*), «Krøniken av Padma» (*pad+ma bka’ thang*) karakteriseres den som den niende av ti «kongelige sūtraer» (*rgyal po’i mdo bcu*). Dette var et sett med skrifter som ble anbefalt til kong Trisong Detsen av mesteren Padmasambhāva. Blant disse ti, kalles denne teksten for «essensens sūtra» (།སྙིང་པོའི་མདོ།, *snying po’i mdo*).

### Stavelsen A

Stavelsen A har ulike nivåer av betydning i sanskrit-grammatikken og i indisk språkfilosofi (mīmāṃsā). Det er den første bokstaven i sanskrit-alfabetet, og den følger med alle konsonantene i det fonetiske grunnstavelsessystemet på sanskrit. Det sies derfor at den genererer all lyd og gjennomsyrer alt språk.

Idèen om at Buddha bare snakket én stavelse, og at de mange vesenene som var samlet, likevel forstod på sine forskjellige språk, helheten av hans mangfoldige lære, er en forestilling som kan spores tilbake til tiden for de tidlige buddhistiske skolene eller klosterlinjene.

I sin undersøkelse av doktrinene til disse tidlige skolene bemerker den buddhistiske lærde munken Vasumitra fra det andre århundre e.Kr. at denne ideen ble hevdet av mahāsāṃghikaene, men ble avvist av sarvāstivāda. Forestillingen om at Buddha formidlet sin lære gjennom en enkelt lyd, er også funnet flere steder i mahāyāna-litteraturen (se f.eks. den tibetanske *[[Vimalakirtisutraen|Vimalakīrti­nirdeśa]]* (Toh. 176) 1.24–1.26 og kapittel 4 i *Pitāputra­samāgama­sūtra*).

En annen utbredt idé i indisk språkfilosofi er at all eksistens oppstår fra lydene i sanskrit-alfabetet. På sanskrit og andre indiske språk legges stavelsen A også til som et prefiks for negasjon til mange substantiver, ikke ulikt måten bokstaven «A» brukes i ordet *atypisk*. På et dypere nivå sies stavelsen A å være representativ for negasjonen av eksistens eller det ufødte (*anutpāda*) ved alle fenomener.

Som sådan er det selve legemliggjørelsen av tomheten (*[[śūnyatā]]*) i alle ting – en læresetning som er sentral i prajñāpāramitā-litteraturen. Ideen om at stavelsen a samtidig representerer både alle tings fylde og deres tomhet, kulminerer i påstanden om at Buddha aldri «ytret en eneste ord», men at vesener likevel forstod læren hans på måter som passet til hvert enkelt individ. Denne påstanden finnes uttrykt i teksten «hemmelighetene til de realiserte» 8.1 (Toh. 47, *[[Tathāgataguhyakasūtraen|Tathāgataguhya]]*).

Stavelsen A er den første bokstaven i arapacana-alfabetet (kharoṣṭhī). Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers inneholder en meditasjon på bokstavene i arapacana-alfabetet. Dette er en del av en praksis som betegnes som «inngangsdøren til dhāraṇīene, inngangen til bokstavenes utlegning». Sūtraen sier at bokstaven A betyr anutpāda, «ikke-oppstående» eller «ikke-født». Den sier at A «er en port til innsikten om at ingen dharmaer er produsert fra selve begynnelsen (*akāro mukhaḥ sarvadharmāṇāṃ ādyanutpannavāt*).»

Kapittel 16, vers 99 av den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 18 000 vers  sier: «Bokstaven A er inngangsporten til alle dharmaer, fordi de ikke er produsert helt fra begynnelsen (*ādyanutpannatvād*)».

Dette utsagnet ble et eget mantra i *[[Hevajra|Hevajra Tantra]]*.  Anutpāda er assosiert med den ultimate sannheten og tomheten. Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers sier videre at «enhver bodhisattva som erkjenner denne ferdigheten i bokstavene A osv., vil ikke bli bundet av noen lyder. Han vil oppnå alt gjennom likheten i alle dharmaer, og han vil tilegne seg ferdigheten i å erkjenne lyder.» Dharmaenes likhet refererer til hvordan alle fenomener er like tomme og uten essens (*svabhava*).

Bruken av stavelsen A som et mantra eller dhāraṇī forekommer også i andre sūtraer, som i kapittel 12 av «sūtraen om møtet mellom far og sønn» (*Pitāputrasamāgamasūtra*, Toh 60). Den forekommer også i tantraer som *resitering av navnene til Mañjuśrī* (*Mañjuśrīnāmasaṃgīti*, Toh 360).

I den tibetanske *Forkynnelsen om Tathāgata's store medfølelse* (*Tathāgata­mahākaruṇā­nirdeśa*, Toh 147) gis det en presentasjon i kapittel 2, vers 561. I den tibetanske versjonen av *Stykket i sin helhet* (Lalitavistaraḥsūtraen, Toh 95) finnes en redegjørelse i versene 10.16-10.23.

Som oppsummering, representerer teksten et eksempel på en lang tradisjon som bruker stavelsen a til å avsløre skjæringspunktet mellom språk og årsakssammenheng, og til å uttrykke den ellers ubeskrivelige naturen til den ultimate virkeligheten.

### Oversettelsen

## Den kinesiske versjonen

Teksten finnes ikke i den kinesiske buddhistiske kanon. Det finnes en oversettelse av den tibetanske versjonen til kinesisk; den bærer tittelen 一切如來母一字般若波羅蜜多經  (*Yīqiè rúlái mǔ yī zì bōrě bōluómì duō jīng*). Den ble foretatt i moderne tid av *The Kumarajiva Project*.

Under det nordlige Song-dynastiet (宋朝, 960–1279) foretok Dānāpala (施護, Shī hù, d. 1017) en oversettelse av tre tekster som én tekst: Prajñāpāramitā i en enkelt stavelse, hjertesutraen og prajñāpāramitā med noen få ord. Oversettelsen fant sted i året 985 e.Kr. Den kinesiske tittelen er 佛説聖佛母般若波羅蜜多經 (*Fú shuō shèng fú mǔ bōrě bōluómì duō jīng*), som betyr «de hellige Buddha-mødres prajñāpāramitā». Den rekonstruerte tittelen på den originale teksten er **Bhagavatīprajñāpāramitāhṛdaya(sūtra)*. Teksten finnes i Taishō Shinshū Daizōkyō (大正新修大藏經), bind 8, som tekst nr 257.

## Fotnoter


## Referanser




## Kilder

*
* 
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
* 
* 
*
* 
*
*
*
*