open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Armégruppe syd

**Armégruppe syd** (tysk: Heeresgruppe Süd) var en tysk armégruppe under andre verdenskrig.

Tyskland benyttet to armégrupper for å invadere Polen i 1939, armégruppe nord og armégruppe syd. I dette felttoget ble armégruppe syd ledet av generaloberst Gerd von Rundstedt, og hans stabssjef generalløytnantErich von Manstein.

Ved begynnelsen av operasjon Barbarossa var armégruppe syd en av tre armégrupper som invaderte Sovjetunionen. Hovedmålet var å ta Ukraina og hovedstaden Kyiv. Ukraina var et viktig sentrum for sovjetisk industri, og hadde gode landområder for Hitlers planer om lebensraum.

Armégruppe syd skulle deretter avansere opp Volga og rydde veien for armégruppe nord og armégruppe sentrum på deres vei mot henholdsvis Leningrad og Moskva.

For å utføre oppdraget bestod armégruppen av panzergruppe 1 samt de tyske XVI, XVII og XVIII armeer og de rumenske 3. og 4. armeer. Senere ble også den tyske 6. armé, som kjempet i slaget om Stalingrad, underlagt armégruppen.

I 1942 ble armégruppe syd delt i armégruppe A og armégruppe B.

## Se også

* Babij Jar
Anna Caspari Agerholt

**Anna Caspari Agerholt** (født 25. juli 1892 i Kristiania, død 17. august 1943 samme sted) var en norsk kvinnesaksforkjemper og rektor. Hun ble cand.philol. i 1917 og var i perioden 1931–1940 leder av Norske Kvinners Nasjonalråds Sosiale kurser.   Mest kjent er hun for det historiske verket *[[Den norske kvinnebevegelses historie]]*, Gyldendal (1937, ny utgave 1973).  Hun bidro også til artikkelsamlingen *Kvinnelige studenter 1882-1932*, 1932.

Hun var gift med arkivaren Johan Agerholt.

## Bibliografi
* ''Camilla Collett i utvalg'', Gyldendal, Oslo 1930
* ''Den norske kvinnebevegelsens historie'', Gyldendal, Oslo 1937
* ''Kvinna i arbeidslivet'', Kommisjon hos Stenersen, Oslo 1940

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jasmin Tabatabai

**Jasmin Tabatabai** (persisk: یاسمین طباطبائی; født 8. juni 1967 i Teheran) er en iransk-tysk skuespillerinne.

## Bakgrunn
Hennes far er iransk og moren tysk. Foreldrene møttes under Oktoberfest i München i 1956. Hun har dobbelt statsborgerskap.

## Karrière
Hun ble kjent for et større publikum i 1995 med *[[Die Mediocren]]* sammen Jürgen Vogel. Sitt gjennombrudd fikk hun i 1997 som «Luna» i Katja von Garniers musikkfilm *[[bandits]]*. Jasmin Tabatabai har spilt i flere filmer av Peter Stauch (*Help the Old*, *Pieces of my Heart*), Helmut Dietl (*Late Show*), Oskar Roehler (*Gierig*, *Die Unberührbare*), Xavier Koller (*Gripsholm*) og Ralf Huettner (*Mondscheintarif*).

Hun har også arbeidet som komponist og sanger. Hun grunnla plateselskapet *[[Polytrash]]* i 2001. Våren 2002 utgav hun sitt første soloalbum. For den amerikanske spillefilmen *[[Iron Jawed Angels]]* av Katja von Garnier komponerte og sang de fem sangene sammen med sin mann, den amerikanske musikeren Tico Zamora.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Gustav Wiksten

**Gustav Wiksten** (født 8. august 1894 i Estland, død 28. juni 1982 i Norge) var en norsk båtkonstruktør og trebåtbygger i Larvik. Han tok hyre som sjømann og forlot Estland for å slippe tjeneste i Tsarens hær, og endte en dag i en amerikansk havneby rundstjålet for alt han eide. Løsningen ble hyre på stålbarken Bonovento som var hjemmehørende i Larvik, og som skulle hjem. Han kom dit i 1916.

Her ble et kortere opphold til et livslangt virke som båtbygger, først som ansatt hos Harald Johansen ved Stavern Båtbyggeri fra 1923 hvor han ble tatt opp som partner i 1929. I 1937 overtok han Alfred Varilds båtbyggeri i Skiringssalsgate på Torstrand i Larvik, etter Varilds død. Her drev han da Wikstens Båtbyggeri fra 1937. Den første Wikstenbåten, en 18 fots snekke i lerk, ble bygget av gründeren hjemme på Langestrand i Larvik. I 1955 flyttet bedriften inn i nye lokaler bare noen hundre meter fra stedet hvor Colin Archer hadde bodd og arbeidet. Båtbyggeriet ble overtatt av sønnen Hroar Wiksten i 1970, med Gustav Wiksten som ansatt fram til han pensjonerte seg i 1974, 80 år gammel. Ivar Hesselberg ble ansatt ved båtbyggeriet i desember 1992 og overtok senere driften. 

Wikstennavnet forbindes mest med den karakteristiske krummede krysserhekken, og senere med de større plattgatterne i lerk og afromosia konstruert og bygget av Hroar Wiksten.

## Eksterne lenker
* Wiksten Trebåtforening
Ila skole (Trondheim)

**Ila skole** er en barneskole (1-7. trinn) i Ila i Trondheim. Skolen er en kombinert barneskole og mottaksskole for minoritetsspråklige elever i Trondheim. 

## Historie
Ila skole ble etablert i 1770 av biskop Marcus Frederik Bang og er Trondheims eldste barneskole. Det eldste skolebygget er skipperhuset i krysset Skolegata og Mellomila. I 1839 ble det bygget nye skolebygg i området Østre Ila og Mellomila og i 1877 fikk skolen gymsal og klasserom i et murbygg som ble opplyst av gassbluss. Disse byggene står også per 2023 og huser Steinerskolen i Trondheim.

I 1921 sto skolens nåværende bygg ferdig. Det er det fjerde skolebygget i rekken og var tegnet av professor og Olaf Nordhagen.

I 2000 ble Trondheims innføringsklasse for minoritetsspråklige elever lagt under Ila skole. I 2004 til 2005 gjennomgikk skolen en totalrehabilitering forberedt til å være en kombinert barneskole og mottaksskole.

## Utmerkelser
I 2004 ble skolen tildelt Benjaminprisen for sitt arbeid mot rasisme og diskriminering.

Ila skole ble tildelt Dronning Sonjas skolepris i 2016. I juryens begrunnelse for tildeling av prisen ble det fremhevet at skolen har en «helhetlig og systematisk verditenkning, og ved å praktisere likeverd og inkludering i alle ledd».

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ila skole
Margrethe Vullum

**Rota Margrethe Vullum** (født *Lehmann*, senere gift *Rode*, født i København, 14. februar 1846, død i København 14. august 1918) var en dansk-norsk forfatter, pedagog og kvinnesaksforkjemper, bosatt i Norge 1879 – 1914.  

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hun var datter av den danske politiker Orla Lehmann, gift med den danske forfatteren og pedagogen Gotfred Rode 1866 – 1877 og etter Rodes død i 1879 med journalist Erik Vullum. 

### Virke
I sitt første ekteskap med Bjørnstjerne Bjørnsons danske ungdomsvenn fikk hun to sønner, politikeren Ove Rode og dikteren Helge Rode, kjent for sangen «Der er ingenting i verden så stille som sne». Hun grunnla sammen med sin første ekte&shy;mann folkehøyskolen Skovgaard, der hun underviste i kunsthistorie. Etter at hun innledet et forhold til skolens elev, Erik Vullum, tok hun i 1876 ut separasjon fra Rode. 1877 – 78 bodde hun i Paris, som korrespondent for Aftonbladet og Dagbladet.

Ved Ove Rodes død flyttet hun med sine to sønner til Norge og giftet seg med Vullum i 1879. Bryllupet sto på Aulestad. 

I Norge ble hun Dagbladets første faste kvinnelige medarbeider. Hun skrev kunst- og litteraturanmeldelser, senere også kritiske innlegg i anledning kvinnesaken, som også ble stilet til det nyopprettede bladet Nylænde. Hun var ifølge Irene Iversen en «selvstendig og autoritativ» litteraturkritiker, som blant annet vakte oppsikt da hun i Verdens Gang skrev en begeistret omtale av Christian Krohgs «*Albertine*». 

Hun ble tilsluttet Venstre, bistod i etableringen av Norsk Kvindesagsforening i 1884, stod bak de tidlige kvinnelige streiker rundt 1889, og var endatil formann i Norsk Fyrstikkpakkerforening. Hun deltok i stiftelsen av Frisinnede Venstre i 1909. 

Ekteparet Vullum levde et ustabilt liv, basert på hennes formue (som etter hvert tok slutt, blant annet gjennom bidrag til politiske «saker») og få faste inntekter. De bodde i Valdres, på Askøy, og flere steder på Østlandet. Årene 1898–1905 bodde de i utlandet, blant annet Italia. I 1912 slo de seg ned på Lillehammer, hvor de ble en del av byens kulturelle elite. Han døde i 1916, hvoretter hun dro tilbake til hjemlandet. De ligger begravet side ved side på Lillehammer kirkegård. Hennes begravelse ble arrangert av Landskvinnestemmerettsforeningen og Norske Kvinners Sanitetsforening.

## Omtale
* Hanne Engberg: En frigørelseshistorie, Gyldendal, 1994.
* Irene Iversen. 
* Dansk Kvindebiografisk Leksikon.
* Harald Tveterås. «Erik og Margrethe Vullum» I: *Samtiden*, nr 6, 1982. 

## Referanser
BMW M

**BMW M** er et datterselskap av den tyske bilprodusenten BMW. Selskapet ble stiftet mai 1972. BMW M, også kjent som *M-Technik* eller kun *M* (for *Motorsport*) ble stiftet for å bistå i BMW statsning på racing, som oppnådde stor suksess på 1960-tallet og 1970-tallet. Det første prosjektet var BMWs 3,0 CSL.

## Nåværende og fremtidige modeller
* M3
* M5
* M4 Coupé
* M6
* M6 CSL
* Z4 M Roadster
* Z4 M Coupè

## Tidligere modeller
* M1
* M3
* M5
* M6
* M8 (Prototype)
* M Coupe
* M Roadster
* 850CSi

## Eksterne lenker
* 
* BMW Motorsports hjemmeside (konkurranse)
Hochschule für Fernsehen und Film München

**Hochschule für Fernsehen und Film (HFF)** i München er en kunstnerisk høyskole for fjernsyn og film underlagt Fristaten Bayern. Det er en av de mest kjente tyske filmhøyskoler. Den ble grunnlagt i 1966 og har ca. 400 studenter.

## Kjente alumni
*Andreas Dorau
*Roland Emmerich
*Florian Gallenberger
*Katja von Garnier
*Mika Kaurismäki
*Thomas Kronthaler
*Caroline Link 
*Wim Wenders
*Sönke Wortmann
*Rainer Kaufmann
*Byambasuren Daava
*Florian Henckel von Donnersmarck
*Sherry Hormann

## Referanser


## Eksterne lenker
* http://www.hff-muc.de
Annen armé (Storbritannia)

**Annen armé** (engelsk: *Second Army*) var en armé (felthær) i den britiske hæren under første og andre verdenskrig. Under første verdenskrig var hæren aktiv på vestfronten gjennom det meste av krigen og senere aktiv i Italia. Under andre verdenskrig var hæren det viktigste britiske bidraget til landgangene i Normandie 6. juni 1944 og framrykningene over Europa og inn i Nazi-Tyskland.

## Første verdenskrig
Annen armé ble opprettet 26. desember 1914 da korpsene i British Expeditionary Force ble delt i Første&nbsp;armé under generalløytnant Douglas Haig og Annen&nbsp;armé under general Horace Smith-Dorrien og senere general Herbert Plumer. Annen&nbsp;armé tilbrakte det meste av krigstiden rundt Ieper, men ble flyttet til Italia mellom november 1917 og mars 1918.

Øverstbefalende
* 1914–1915 General sir Horace Smith-Dorrien
* 1915–1917 General sir Herbert Plumer
* 1917–1918 General sir Henry Rawlinson
* 1918 General sir Herbert Plumer

## Annen verdenskrig
Annen&nbsp;armé ble opprettet på nytt i annen verdenskrig under generalløytnant Miles Dempsey og underlagt 21. armégruppe. To av armeens forband, I korps og XXX korps, tok del i invasjonen i Normandie (operasjon Overlord).

Øverstbefalende
* Juli 1943–januar 1944 generalløytnant Kenneth Anderson
* Januar 1944–august 1945 generalløytnant Miles Dempsey

## Referanser


## Eksterne lenker
* Battle of the Roermond Triangle, Jan 1945 
* Timeline of 1945 in Western Europe
21. armégruppe

**21. armégruppe** (***21st Army Group***) var en armégruppe i den britiske hæren under annen verdenskrig.

## Normandie
21.&nbsp;armégruppe, anført av general (senere feltmarskalk) Bernard Montgomery, ledet i begynnelsen alle landstridskreftene under operasjon Overlord, men etterhvert som flere amerikanske styrker landet ble deres egen 12. armégruppe aktivert under general Omar Bradley. 21.&nbsp;armégruppe bestod dermed kun av den britiske 2. armé og den canadiske 1. armé.

## Referanser
Katja von Garnier

**Katja von Garnier** (født 1966) er en tysk filmregissør. 

Hun studerte fra 1989 til 1994 ved Hochschule für Fernsehen und Film i München. Hennes øvingsfilm *[[Abgeschminkt!]]* ble lansert føderalt på tyske kinoer og ble sett av 1,2 millioner besøkere. I 1997 kom hennes film *[[bandits]]*, som var en stor suksess. Høsten 2002 spilte hun inn sin første film i USA, *Iron Jawed Angels*, som behandler kvinnerettsforkjemperen Alice Pauls liv. Oscar-vinnerne Hilary Swank og Anjelica Huston spilte i filmen. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Fanside
Byambasuren Daava

**Byambasuren Daava** (født 1971) er en mongolsk dokumentar&shy;film&shy;skaper og regissør.

Hun begynte sin karrière som programleder og regiassistent i det statlige fjernsynet i Mongolia i 1989. Fra 1995 til 1998 studerte hun ved høyskolen for filmkunst i Ulaanbaatar. Fra 2000 til 2005 studerte hun dokumentarfilm og fjernsyns&shy;journalistikk ved Hochschule für Fernsehen und Film München.

Hennes annen film, *[[Historien om den gråtende kamel]]* (*Die Geschichte vom weinenden Kamel*), som hun laget sammen med en italiensk medstudent i München, ble en stor suksess i hele verden og nominert til Oscar i kategorien «beste dokumentarfilm». Filmen ble satt opp på kino i Norge.

## Filmografi
* *[[Die Höhle des gelben Hundes]]*, 2005 (diplomfilm ved filmhøyskolen i München)
* *[[Die Geschichte vom weinenden Kamel]]*, 2003
* *Das orange Pferd*, 1999

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Arthur Nordlie

**Arthur Henry Eugen Nordlie** (født 2. februar 1883 i Kristiania, død 7. januar 1965) var en norsk entreprenør, politiker og idrettsleder. Han var partiformann i Høyre fra 1945 til 1950.

## Politisk karriere
Nordlie kom inn i politikken gjennom verv i håndverkerorganisasjoner. I 1914 ble han styremedlem i Murermesternes Forening og 1918 i Kristiania Håndverks- og Industriforening. Fra 1923 til 1938 var han formann i Norges Håndverkerforbund.

Nordlie ble valgt inn i Kristiania bystyre i 1920 og var bystyrerepresentant helt fram til 1956. Han kom på Stortinget i 1929 og satt der til 1945 som medlem av justiskomiteen, universitets- og fagskolekomiteen, samt i plankomiteene om stortingsbygningen av 1930 og 1937. I 1945 ble Nordlie formann i et arbeidsutvalg som skulle lede Høyre i overgangsfasen som fulgte frigjøringen. Han ble sittende som formann fram til 1950.

## Idrettslederkarriere
Nordlie var en viktig leder for norsk idrett, spesielt for norsk fotball i dens barndom. Han var selv aktiv i Lyn og var med på å stifte både Norges Fotballforbund (i 1902), Oslo Fotballkrets (i 1905) og Norges Landsforbund for Idrett (i 1919). Han var president i fotballforbundet i 1904–1905, og han dømte finalen i norgesmesterskapet i 1905. 

## Utmerkelser
Nordlie ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1933 og til kommandør i 1954. Han var innehaver av Kongens fortjenstmedalje i gull. I 1956 ble han en av de første mottagerne av St. Hallvard-medaljen. Han var også kommandør av Dannebrogordenen, den svenske Vasaorden og Finlands hvite roses orden, storridder av den islandske Falkeordenen og offiser av den franske Æreslegion.

I 1969 ble en vei på Rødtvet i Oslo oppkalt etter ham.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Biografi i Norsk biografisk leksikon
Edmund Harbitz

**Edmund Theobald Harbitz** (født 2. oktober 1861 i Kristiania, død 7. mai 1916 samme sted) var en norsk advokat og politiker for Høyre. Han var leder av partiet i perioden 1905&ndash;1907. Harbitz var mest aktiv som lokalpolitiker. Han var medlem av Kristiania bystyre fra 1898 til 1916 og satt som byens ordfører i årene 1899&ndash;1901. I 1905 ble han bedt om å tre inn i Michelsens samlingsregjering, men avslo denne anmodningen. 

Harbitz ble cand.jur. i 1884 og advokat i 1899. Harbitz etablerte i 1890 en advokatforretning sammen med C.F. Michelet. Han fikk møterett for Høyesterett i 1896. 1902&ndash;1914 var han formann i *[[Morgenbladet]]*s styre.

Han var bror av professor Francis Gottfred Harbitz og sønnesønn av tidligere stortingspresident Georg Prahl Harbitz.

## Kilder
* *Norsk biografisk leksikon*; 1. utg. Bd 5. 1931

## Eksterne lenker
*
Caroline Link

**Caroline Link** (født 1964) er en tysk filmregissør.

Etter artium og ettårig opphold i USA samlet hun teknisk filmerfaring ved et praktikum ved Bavaria Studios i München. Hun studerte fra 1986 til 1990 ved Hochschule für Fernsehen und Film (HFF) i München og arbeidet deretter som regiassisten og manusforfatter.

Ved siden av kortspillefilmen *Bunte Blumen* (1988) var hun 1989 medregissør for dokumentarfilmen *Das Glück zum Anfassen*. Som avslutningsfilm ved HFF spilte hun 1990 inn spillefilmen *Sommertage*, som mottok flere priser.

Hun har også skrevet dreiebøker for fjernsyns&shy;serier produsert av Bavaria Filmstudios. I 1992 spilte hun inn barnefilmen *Kalle der Träumer* for ZDF, og begynte samme år å arbeide med spillefilmen *[[Jenseits der Stille]]*, som ble ferdig i 1996 og mottok en rekke priser (Bayerischer Filmpreis, Bundesfilmpreis, Deutscher Filmpreis, Deutscher Videopreis) og ble Oscar-nominert.

Etter barnefilmen *Pünktchen und Anton* (1999, etter en roman av Erich Kästner) var hennes neste store kinosuksess *[[Nirgendwo in Afrika]]* (2001, etter en selvbiografisk roman av Stefanie Zweig), som i 2002 vant Oscar for beste ikke-engelskspråklige film.

Caroline Link er aktiv i foreningen *Children for a better World* og mottok i 2004 den bayerske fortjenstorden. Hun bor i München med sin mann Dominik Graf.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Ingensteds i Afrika

***Ingensteds i Afrika*** (originaltittel: *Nirgendwo in Afrika*) er en tysk biografisk dramafilm fra 2001 regissert av Caroline Link. Filmen baserer seg på den selvbiografiske romanen med samme navn av Stefanie Zweig. Filmen er spilt inn på de stedene i Afrika som er beskrevet i boken, 

Den har mottatt flere priser, deriblant Oscar for beste fremmedspråklige film.

## Handling
Den tyske familien Redlich flykter i 1938 på grunn av sin jødiske tro til Kenya. Walter Redlich arbeider som forvalter på en farm. Hans kone Jettel har vanskelig for å tilpasse seg livet i det fremmede landet. Datteren Regina derimot, blomstrer opp på det fremmede kontinentet. Hun lærer landets språk og interesserer seg for dets kultur. I kokken Owuor finner hun en god venn. Ekteparet Redlich finner derimot livet stadig vanskelig, og finner bare langsomt tilbake til hverandre.

## Rolleliste

* Juliane Köhler – Jettel Redlich
* Merab Ninidze – Walter Redlich
* Sidede Onyulo – Owuor
* Matthias Habich – Süsskind
* Lea Kurka – Regina (yngre)
* Karoline Eckertz – Regina (eldre)
* Gerd Heinz – Max
* Andrew Sachs – Mr. Rubens
* Diane Keen – Mrs. Rubens
* Anthony Bate – Mr. Brindley
* David Michaels – Robert Green

## Priser og nominasjoner
* Deutscher Filmpreis 2002
** Bester Film
** Beste Kamera: Gernot Roll
** Beste Regie: Caroline Link
** Beste Musik: Niki Reiser
** Bester Nebendarsteller: Matthias Habich
* Bayerischer Filmpreis 2002
** Beste Produktion (Produzentenpreis)
* Bayerischer Filmpreis 2003
** Publikumspreis
* Den 74. Oscar-utdelingen
** Beste ikke-engelskspråklige film

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ivan Bilibin

**Ivan Jakovlevitsj Bilibin** (Иван Яковлевич Билибин; født , død 7. februar 1942) var en russisk maler, illustratør og scenograf. Som del av bevegelsen *[[Mir iskusstva]]* («Kunstens verden»)  og med bidrag til *[[Ballets Russes]]* var Bilibin en av de mest innflytelsesrike utøverne innen illustrasjonskunst og scenografi på 1900-tallet. Han ble særlig kjent for sine jugend-inspirerte illustrasjoner til russiske folkeeventyr. Gjennom hele sin karriere var han sterkt påvirket av slavisk folkekunst.

## Liv og karriere
Ivan Bilibin ble født i en forstad til St. Petersburg. Han studerte under Ilja Repin og fortsatte seinere i München. Fra 1902 til 1904 reiste Bilibin nord i Russland, der han ble særlig opptatt av den tradisjonelle, russiske folkekunsten og trearkitekturen, som han seinere presenterte i monografien *Folkekunst i Nord-Russland* (1904). Han ble også påvirket av tradisjonell japansk grafikk og blant annet Gerhard Munthes dekorative bilder.

Bilibin gjorde seg særlig bemerket i 1899, da han utgav flere nyskapende illustrasjoner til russiske folkeventyr. Under den russiske revolusjonen i 1905 lagde han revolusjonære avistegninger, men han følte seg fremmed for oktoberrevolusjonen i 1917. Etter korte opphold i Kairo og Alexandria slo han seg ned i Paris i 1925. Han begynte å dekorere private herskaphus og russisk-ortodokse kirker. Han lengtet likevel tilbake til Russland og han vendte hjem i 1936 etter å ha lagd dekorasjonarbeider for den Sovjets ambassade. Han foreleste ved det sovjetrussiske Kunstakademiet fram til 1941. Bilibin døde under beleiringen av Leningrad.

## Arbeider (utvalg)

Fil:Bilibin3 saltan.jpg|handelsmennene besøker Tsar Saltan 1905
Fil:Bilibin stage.jpg|Stage-set for the opera Le Coq d'Or 1909
Fil:Dadon shemakha.jpg|Stage-set for the opera Le Coq d'Or 1909
Fil:Biliwar.jpg|The Tale of Igor's Campaign
Fil:Bilibin. Baba Yaga.jpg|Baba Yaga fra *Vassilisa the Beautiful* 1899
Fil:Redsun.jpg|Den røde rytter fra *Vasilisa the Beautiful* 1899
Fil:1932._Билибин._Морозко.jpg|Det russiske folkeeventyret «Fader Frost» (Morozko) illustrert av Ivan Bilibin i 1932
Fil:Ivanbilibin.jpg|Øya Buyan 1905
Fil:Dobryna.jpg|Dobrynya Nikitich redder Zabava fra Gorynych
Fil:Solovej.jpg|Ilya Muromets and Nightingale the Robber

Fil:Bilibin Alkonost.JPG|Alkonost
Fil:bilibin_justice.jpg|Justice of the Rus
Fil:Bilitower.jpg|Sadko
Fil:Kikimora.jpg|Kikimora 1934
Fil:Ruslanil.jpg|Illustrasjon til Pusjkins *[[Ruslan og Ljudmila]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Om Bilibin på Artcycopledia (engelsk tekst)
* Biografi (engelsk tekst)
* Eventyrtegninger av Ivan Bilibin (engelsk tekst)
Venstresosialisme

**Venstresosialisme** er en strømning innenfor den sosialistiske tradisjonen som tar til orde for at kapitalismen erstattes av et sosialistisk samfunn med felleseie over produksjonsmidlene. Venstresosialismen står slik i motsetning til nyere sosialdemokratisk tenkning, som har tatt avstand fra tidligere målsettinger om å avvikle de kapitalistiske produksjonsforholdene.

Venstresosialismen skiller seg fra den kommunistiske tradisjonen ved at den framhever at samfunnsendringer bør gjennomføres gjennom legale vedtak i folkevalgte organer.

Venstresosialismen, spesielt i Nord-Europa, har også skilt seg fra den sosialdemokratiske såvel som den kommunistiske tradisjonen, ved sin nedtoning av økonomisk vekst som hovedmål, og sin vektlegging av "grønn politikk" hvor miljøvern står sentralt.

Mens den kommunistiske tradisjonen har preget partiene lengst til venstre i størstedelen av verden, har venstresosialismen vært en den dominerende politiske strømningen lengst til venstre i Norden. I Norge har venstresosialistisk tenkning stått sentralt i politikken til Sosialistisk Venstreparti (SV) og forløperen Sosialistisk Folkeparti (SF). Det samme kan hevdes om partiet Rødt.

Etter Berlinmurens fall, og etter at den kommunistiske tradisjonen i stor grad ble diskreditert, har venstresosialistisk tenkning også overtatt dominansen lengst til venstre i det politiske landskapet i de fleste andre europeiske land. Det største venstresosialistiske partiet i Europa er det nyopprettede Venstrepartiet (Die Linke) i Tyskland.

Størst betydning har venstresosialismen likevel hatt i Latin-Amerika. Venstresosialismen kan sies å ha preget tenkningen til Salvador Allendes regjering i Chile, som ble styrtet i 1973, og til sandinistene som kom til makten i Nicaragua på 1980-tallet. Også det politiske programmet til president Hugo Chávez i Venezuela kan sies å være preget av venstresosialistisk tenkning. Det samme kan sies om programmet til Evo Morales som ble valgt til ny president i Bolivia i desember 2005.
Stefanie Zweig

**Stefanie Zweig** (født 1932 i Leobschütz i Oberschlesien i Tyskland, død 25. april 2014 i Frankfurt am Main) var en tysk forfatterinne.

I 1938 flyktet Stefanie Zweigs jødiske familie fra nasjonalsosialistenes forfølgelser til Afrika, hvor hun tilbragte barndommen. Etter annen verdenskrig reiste familien i 1947, da hun var 15 år gammel, tilbake til Tyskland. Faren var jurist og fikk jobb som dommer i Vest-Tyskland. Hjemme igjen savnet hun barndommens land og begynte å skrive flere selvbiografiske bøker om sine opplevelser og inntrykk. Hennes bøker solgte i store opplag.

*Ein Mund voll Erde* var hennes første Afrikaroman. Den utkom i 1980 og fikk flere utmerkelser. Romanen skildrer hennes første kjærlighet til en kikuyu-gutt. *Nirgendwo in Afrika* er en selvbiografisk roman. I romanen *Irgendwo in Deutschland* forteller hun om livet etter hjemkomsten til Tyskland.

Nirgendwo in Afrika ble filmatisert i 2001 av Caroline Link, og vant bl.a. Oscar for beste ikke-engelskspråklige film.

## Verker
* *Ein Mund voll Erde* 
* *Nirgendwo in Afrika* 
* *Irgendwo in Deutschland* 
* *Doch die Träume blieben in Afrika*
* *Karibu heißt willkommen*
* *Es begann damals in Afrika*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Bayerischer Rundfunk

**Bayerischer Rundfunk** (BR) er det statlige kringkastingsselskapet i Fristaten Bayern, og har sete i hovedstaden München. Selskapet ble grunnlagt i 1922 og fikk dagens navn i 1930.

Kringkastingsselskapets orkester er Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Helgelandske

**Helgelandske**  er et norsk transportselskap basert i Sandnessjøen.

Selskapet ble etablert under navnet **Det Helgelandske Dampskibsselskab** i 1867 av lensmann Christian Wang, som ble selskapets første styreleder. Selskapets administrasjon ble i 1898 flyttet fra Søvik til Sandnessjøen.  Hovedaktiviteten har vært gods- og passasjertransport, i starten med DS «Helgeland» og DS «Ranen».  Kortvarige forsøk på cruisetrafikk ble gjennomført med DS Ranen på 1920-tallet. Selskapets siste dampskip gikk ut av drift i 1955.

Selskapet gikk inn i landtafikken i 1938 da det etablerte bilruter på Dønna. Etter en rekke oppkjøp av små lokale buss-selskap i 1957, endret selskapet navn til **Helgeland Trafikkselskap A/S**, og i 1976 fikk det sin første hurtigbåt.

Selskapet har også drevet eget reisebyrå i perioden 1959–2000, samt etablert underselskap innen oljebransjen. Dets visuelle kjennemerke er en grønn stripe mellom to røde striper. I 1998 tok det navnet **Helgelandske**, som har vært kallenavnet siden starten.

Dets historie er fortalt av Leif B. Lillegaard i *Selskapet Vårres* som ble utgitt i anledning 125-årsjubileet (1992).

## Bilavdelingen

Omfanget av rutebildriften kan illustreres med data fra rutebilstatistikken 1978. Da hadde selskapet 38 busser, 37 lastebiler, 13 tilhengere, 9 kombinerte person- og godsvogner, og et annet kjøretøy. I alt 94 personer var på dette tidspunkt heltidsansatt i bilavdelingen av selskapet.

Bussrutene som ble drevet av Helgelandske ble i 2006 lagt ut på anbud, og dette anbudet ble vunnet av Nordlandsbuss. 1. april 2006 overtok derfor Nordlandsbuss bussrutene Helgelandske hadde drevet.

## Endring i eierskap
Helgelandske ble i 2005 kjøpt opp av det franske transportkonsernet Connex sin norske avdeling, Connex Norge med 83,14 % av aksjene. Våren 2007 ble selskapet sammen med Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap og virksomhetene i Nordtrafikk Buss og Nordtrafikk Maritim fusjonert inn i Veolia Transport Nord, som i dag heter Boreal Sjø.

Veolia fortsatte å bruke navnet Helgelandske og farger og symboler fra dette selskapet etter overtakelsen. Fra 2009 ble dette imidlertid erstattet av fargesettingen til Veolia. Nytt navn på virksomheten i Sandnessjøen var Veolia region Helgelandske. Fra 2011 ble Veolia-navnet erstattet med Boreal Transport.

## Litteratur
* 
* 

## Referanser
Midtstubakken

**Midtstubakken** er en hoppbakke i Oslo. Bakken ble åpnet 6. september 2010 med et hopp av Maren Lundby. Anlegget ble brukt under Ski-VM 2011.

## Den nåværende bakken
Den nye Midtstubakken ligger i Midtstulia, og har en bakkestørrelse (HS) på 106 meter. Bakken er plastbelagt, slik at den også kan benyttes om sommeren. 
Det er Økaw Arkitekter i samarbeid med Grindaker landskapsarkitekter som har tegnet bakken. De har tilpasset den etter terrenget i Midtstulia, og tilløpet er på bakkenivå. Dermed konkurrerer ikke bakkens profil med Holmenkollbakken sett fra Oslo sentrum. Også tribunene er tilpasset terrenget.

Midtstubakken er en del av Holmenkollen nasjonalanlegg, som var arena for hopp, langrenn og kombinert under Ski-VM 2011. Oslo bystyre vedtok i desember 2007 å bygge nye hoppbakker både i Holmenkollen og i Midtstuen. Det måtte man gjøre slik at bakkene kunne tilfredsstille de sportslige kravene fra det internasjonale skiforbundet FIS til å arrangere et mesterskap.

Utbygger av den nye Midtstubakken har også laget et vannmagasin nederst i Midtstulia. Det brukes til snøproduksjon i Holmenkollen nasjonalanlegg. Tjernet kan også benyttes til bading om sommeren. Det ble åpnet fire rekrutteringshoppbakker i Midtstulia i 2012. Rekrutteringsbakkene ligger tett opptil Midtstubakken. Disse bakkene er også plastbelagt, slik at de kan benyttes om sommeren.

## Den gamle bakken
Tidligere stod det en mindre hoppbakke med størrelse K 85 i Midtstuen, like ved der den nye bakken er anlagt. Den første Midtstubakken ble anlagt i 1927. Bakken har blitt revet og ombygget tidligere, blant annet ble det gjort en stor ombygging av bakken i 1956. Også i 1980 ble det gjennomført en større ombygging. Tilløpet ble revet i 1992. Normalbakkerennene både under ski-VM 1966 og ski-VM 1982 ble arrangert her. 19. februar 1966 gikk Bjørn Wirkola til topps etterfulgt av Dieter Neuendorf og Paavo Lukkariniemi. 21. februar 1982 gikk Armin Kogler til topps etterfulgt av Jari Puikkonen og Ole Bremseth. I samme renn satte Jari Puikkonen bakkerekord med 85,5 meter.

## Annen bruk av området
Snøbrettkonkurransen The Arctic Challenge som Terje Håkonsen tok initiativ til, ble arrangert i Midtstubakken i 2006 og 2007. Konkurransen foregikk i en snøbrettarena («quarterpipe») som lå på det sted der den gamle hoppbakken i sin tid stod. I 2007 satte Terje Håkonsen verdensrekord med et hopp på 9,8 meter.

Om sommeren har Midtstubakken blant annet blitt brukt som en arena for terrengsykling.

## Viktige renn
### Menn
#### VM og verdenscup

#### NM

### Kvinner
#### VM og verdenscup

#### NM

## Se også
*Holmenkollbakken
*Korketrekkeren
*Midtstuen stasjon
*Kombinert under Holmenkollrennene

## Referanser



## Litteratur
*
* «I ly av Kollen». I: *[[Arkitektur N]]* nr. 3–2011, side 38–41.

## Eksterne lenker
* Om Midtstubakken hos Oslo kommune Holmenkollenprosjektet
* Holmenkollenprosjektet: Midtstubakken
* Skisprungschanzen-Archiv: Oslo – Midtstuen
* The Arctic Challenge
* Om Holmenkollen hos Grindaker landskapsarkitekter
Misvær kirke

**Misvær Kirke** er en trekirke på stedet Misvær i Bodø kommune. Den ble bygd i 1912 på dugnad av bygdas folk, og innviet den 31. oktober 1912. Den ble restaurert i 1991.  Den har plass til 200.
Altertavlen er malt av Ola Abrahamsen.  Kirken er omgitt av gravhauger.

Kirkens område ble brukt som religiøs samlingsplass vinterstid frem til 1700-tallet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
AF1

**AF1** kan blant annet sikte til: 

* Air Force One, radiokallesignalet til United States Air Force-flyet som har den amerikanske presidenten ombord.
* AF1 (TV-serie), en norsk TV-serie for barn.
Boeing VC-25A

**Boeing VC-25A** er en militær variant av passasjerflyet Boeing 747-200B, brukt av det amerikanske flyvåpenet for transport av presidenten og hans stab. Det amerikanske flyvåpenet har to fly av typen VC-25A, med henholdsvis **28000** og **29000** på malt halen. Når presidenten er ombord anvendes kallesignalet *[[Air Force One]]* over radioen.

VC-25A har en rekkevidde på 12&nbsp;600&nbsp;km uten omtanking, men kan fylle drivstoff i luften, slik at rekkevidden i teorien er ubegrenset. Flyet har et mannskap på 26 og en totalkapasitet på 102 personer.

Det første flyet (28000) ble tatt i bruk 6. september 1990 og det andre flyet (29000) ble tatt i bruk 26. mars 1991. Begge opereres av *Presidential Airlift Group* som er del av 89th Airlift Wing på Andrews Air Force Base i Maryland.

## Bilder

Air Force One President Office.jpg
President's office aboard Air Force One.jpg
P033109PS-0047 (3484851342).jpg
President's Conference Room aboard Air Force One.jpg
Barack Obama talks with Josh Earnest, left, and Gene Sperling, 2011.jpg
Korketrekkeren

: *Se også [[Korketrekkeren (andre betydninger)]].*

**Korketrekkeren**, eller **Korken**, er en akebakke i Oslo på ca. 2&nbsp;000 meter som går fra Frognerseteren stasjon til Midtstuen stasjon. Fallhøyden er på 255 meter. Akebakken blir stort sett preparert hver morgen i vintersesongen. Ansvarlig for vedlikehold er Oslo kommune. Nedenfor Midtstuen stasjon er det også mulig å ake videre ned til Skådalen stasjon. Denne turen krever imidlertid forsering av et boligfelt og kryssing av bilvei.

Besøkende til Korketrekkeren kan leie kjelke i Akeforeningens hus ved parkeringsplassen nedenfor Frognerseteren kafé eller hos Tomm Murstads senter 100 meter nedenfor Frognerseteren stasjon. Det er også anledning til å bruke egen kjelke. Ettersom hele området rundt Frognerseteren, Holmenkollbakken og Tryvann er mye besøkt i vintersesongen kan parkering med egen bil være vanskelig. Adkomst via Holmenkollbanen er å foretrekke hvis man ikke har egen parkering. De akende tar normalt denne banen opp fra Midstuen etter hver tur.

Den første akekonkurransen fant sted i 1922. Allerede i 1920-årene ble det arrangert store akekonkurranser her, med opptil 400 deltakere og 2&nbsp;000 tilskuere. Det første verdensmesterskapet i aking ble arrangert i Korketrekkeren i 1955. Korketrekkeren har også blitt benyttet til motorsykkel- og bilrace.

## Korketrekkeren ble ikke brukt under vinter-OL 1952
Til vinter-OL i Oslo i 1952 ble det bygget en bob-bane lenger øst parallelt med øvre del av den nåværende skiløypa fra Frognerseteren til Midtstuen. Den var ca. 1508 meter lang. Banen sto ferdig for treningskjøring i februar 1951. Norge hadde ingen erfaring med bobsleigh og heller ingen utøvere før OL i St. Moritz i 1948. Arrangementskomitéen hyret derfor inn Heinz Cattani og Emil Ingold, to sveitsiske konstruktører med erfaring fra slike anlegg, til å bestemme hvor den beste banen kunne ligge i terrenget. Banen fikk 13 doserte kurver og en fallhøyde på 124 meter. Doseringene ble anlagt med et loddrett, inneoverhellende overheng slik at utkjøring kunne unngås. 

Anleggskomitéen tok seg ikke råd til å bygge et permanent anlegg, men satset heller på en løsning med en vannledning nedover hele anlegget og en årviss konstruksjon av en ny bane i snø. Når banen var ferdig planert og dosert i snø den aktuelle vinteren, spylte man helt enkelt vann på og lot doseringene fryse. Vannledningen som løp parallelt med banen fikk et stort antall uttak for vann. Den sveitsiske ingeniøren og bob-baneeksperten Luigi Angelini var ansvarlig for oppbyggingen av banen til lekene.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Aking i Oslo på Oslo kommune, bymiljøetatens side.
* Akeforeningen i Oslo
Homansbyen

**Homansbyen** er et strøk i Bydel Frogner i Oslo. Området er oppkalt etter brødrene advokat Jacob Homan og Henrik Homan. Strøket består av leiligheter, et særegent villa/enebolig-miljø, noe næringsvirksomhet og to ambassader.

## Avgrensing

Strøket ligger mellom gatene Pilestredet i øst og Uranienborgveien i vest,  Underhaugsveien i nord og Grønnegata i sør. De øvrige gatene er Josefines gate, Oscars gate nord for Uranienborgveien, Gustavs gate, Homansbakken og Uranienborg terrasse. Hegdehaugsveien går tvers gjennom strøket (nord-sør), og her finner man Homansbyen holdeplass for trikk.

Strøket grenser dermed til Bislett i øst, Hegdehaugen i nord, Uranienborg og Briskeby i vest og sørvest, Bak Slottet i sør, og i sørøst det navnløse strøket i sentrum som strekker seg ned helt til rundt Holbergs plass.

## Historie
Homan kjøpte sammen med ekspedisjonssjef Johan Collett løkkeeiendommen Frihedssæde i 1853. Tomten ble kjøpt med tanke på å parsellere ut boligtomter for salg. Året etter kjøpte Homan og Lars Rasch løkken Frydendal. På det tidspunktet var Christiania en liten by som strakte seg fra dagens Oslo sentralstasjon i øst til Egertorget i vest, og fra Akershus festning i sør til Legevakten i nord. I tillegg var det løkkeeiendommer rundt byen som fungerte som fritidseiendommer for velstående byborgere. 

Tomtene i dagens Homansbyen lå den gang langt utenfor byen, og få kjøpere meldte seg. I 1857 solgte Collett sin andel til J. Homans yngre bror Henrik Homan, og i 1858 begynte brødrene Homan å bygge nøkkelferdige eneboliger i området.

I 1858 laget stadskonduktør Georg Andreas Bull en byplan for Homansbyen, og tegnet tre villaer samme sted: Oscars gate 23, Josefines gate 15 og 17. Oscars gate utviklet seg nordfra, gjennom Homansbyen, i tiden 1858 til ca. 1870. Etter at Homansbyen var ferdig, fortsatte man å bygge ut sørvestover på Uranienborg basert på gateplanen til «Villabyen» Homansbyen.

Bydelens arkitekter hadde i stor grad sin bakgrunn fra studier i Berlin. Gudmund Hernes har sagt at den best bevarte delen av Berlin nå, er Homansbyen. «Problemet med norske arkitekter er ikke at de reiser til Berlin,» sa Nils Kjær. «Problemet er at de kommer tilbake.»

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* Oslo Bymuseum: *Byminner* nr. 3, Oslo, 1962

## Eksterne lenker
* Homansbyen blir til
* Bilder fra Homansbyen
* Homansbyens hus
* Historisk turtips i Homansbyen
Termostat

**Termostat** er enkelt sagt en temperaturstyrt bryter eller vannkran (temperaturstyrt blandebatteri). Den mest vanlige bruken av termostat er styring av varme- eller kjøleelement (for eksempel i hus, fabrikker, med mer), men også alarmer for å indikere for høy eller for lav temperatur.

## Anvendelse i bil
I biler brukes termostater for å regulere kjølevæsken slik at motoren får kjøling. Den lukkes og åpnes når kjølevannet har oppnådd en bestemt temperatur. Dette resulterer i at motoren ikke blir overopphetet. Er termostaten ødelagt vil dette vises ved for høy eller lav temperatur. Hvis bilen har for lav temperatur kan det øke drivstofforbruket.

## Se også
* Smarttermostat
* Termostatventil

## Eksterne lenker
*
Ekaterina Dafovska

**Ekaterina Dafovska** (bulgarsk: ; født 28. november 1975 i Tsjepelare) er en bulgarsk tidligere skiskytter.

Dafovska vant 15&nbsp;km under OL 1998 i Nagano. På den samme distansen har hun også to bronsemedaljer fra VM: 1995 i Antholz og 1997 i Osrblie.

Hennes beste sammenlagtplassering i verdenscupen er en fjerdeplass fra sesongen 2002/03.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 240

**Fylkesvei 240** går mellom Brandbu i Gran og Vangsmølla i Jevnaker.

Tidligere var veien del av riksvei 35, som gikk mellom Aurdal og Tønsberg.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

###### 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Fylkesvei 245

**Fylkesvei 245** går mellom Dokka i Nordre Land og sentrum i Jevnaker.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

###### 

## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
* Oppland - vegliste fylkes- og kommunale veger gjeldende fra 1. oktober 2015.pdf
*
Sebastian Freiherr von Rotenhan

**Sebastian [[friherre|Freiherr]] von Rotenhan** (1949–2022) var en bayersk politiker (CSU), godseier og skogbesitter. Han er siden 1998 medlem av den bayerske landdag.

Etter Abitur (artium) i 1969 avtjente han verneplikten som offiserskadett frem til 1971. Han forlot hæren som kaptein av reserven. Deretter studerte han bedriftsøkonomi, og var stipendiat i St. Paul, Minnesota, USA. Siden 1978 leder han driften av familiegodset.

Freiherr von Rotenhan var fra 1981–1985 kretsformann i Junge Union og 1978–1996 medlem av kommunestyret. Fra 1984–1996 var han kretsråd. Han er medlem i den bayerske skogeierforeningens styre.

I desember 2005 kritiserte han bl.a. statsminister Edmund Stoiber offentlig.

Han er protestantisk, gift og har syv barn. Han bor i Rentweinsdorf.

## Referanser


## Eksterne lenker
* https://web.archive.org/web/20051106005615/http://www.bayern.landtag.de/lebenslauf/lebenslauf_555500000198.html
Anders Dass

**Anders Dass** (født 25. juli 1675 på Alstahaug, død 1736) var en norsk prest.

Han var yngste sønn av dikterpresten Petter Dass (1647–1707), og den eneste av sønnene som vokste opp. Tretten år gammel reiste han med broren Lars/Lauritz (1674–1689) til  Bergen for å gå skole, fra 1688 til 1691.  I denne tiden døde broren. Fra seksten års alder studerte Anders alene i København 1691–1693. Han var heime et par år 1695–1697 før han reiser til Tyskland, Nederland og England, der han også tilbrakte tid ved  Oxford University og Cambridge University. Etter utdanningen titulerte han seg som magister.  Han virket deretter som lærer ved Trondheim katedralskole. Anders Dass fikk i 1703 *[[ekspektansebrev|ekspektanse]]* på prestekallet efter sin far som var syk med nyrestein.

Anders returnerte til heimstaden for å bli kallskapellan og ble innsatt i 1704. Fire dager etter ble han gift med Rebecha Lorentzdatter Angell (1681–1735) som var datter av den styrtrike kjøpmann i Trondheim, Lorentz Mortensen Angell (død 1697), og ble dermed eier av det enorme Tjøttagodset som svigerfaren hadde tilegnet seg i 1675. Rebecha hadde etter arveskiftet i 1703 fått 1/5 av arven. Resten gikk til brødrene Albert, Lorentz, Hans og Peter.  Anders kjøpte i tur og orden flere femtedeler av svogrene sine, først i 1705 fra svogeren Hans Angell, en rekke gårder i Vefsn, Rana, Tjøtta og Alstahaug til en pris av  riksdaler. Fra Peter Angell kjøpte han i 1706 ytterligere gårder, og en del skogeiendommer langs Vefsna og i Dunderlandsdalen.

Han ble etterhvert forfremmet fra kapellan  til sogneprest i Alstahaug. Fra 1715 medførte embetet også at han var forvalter av Nordlandske kirke- og skolefond. Han holdt også preste/kapellanskole på gården, den såkalte «skrothaugen».  Anders og Rebecha fikk ti barn. Albert Dass ble byfogd i Bergen. Jacob Dass ble lagmann i Nordland. Petter Dass arvet jordegodset. Abelone giftet seg med presten Sommer (som overtok efter Anders' død i 1736).

Dass døde som en velhavende mann i 1736 og etterlot seg en 28–30 hus og ei boksamling på  bind og  riksdaler. Han ble lagt under sakristiet i kirka si, sammen med faren og etterkommerne, og gjeldet delt i tre:  Alstahaug, Hemnes og Nesna. Hans svigersønn, lappemisjonær i Rana, Morten Hansen Sommer (1704–1756), overtok prestegården. Han var også opprinnelig fra Trondheim og hadde ektet Abel Margrethe Dass (1710–1791). Etter hans bortgang i 1765 var det slutt med Dass på Alstahaug.

## Utgivelser
**Forteignelse paa mit Livs og Levnits Fremfart*, gjengitt i Norsk Slektshistorisk Tidsskrift.

## Referanser
Valfar

**Terje «Valfar» Bakken** (født 3. september 1978, død 14. januar 2004) var en norsk musiker og grunnlegger av «sognametal»-bandet Windir. 

Bakken ble funnet omkommet ved Reppastølen i Sognsdalen i Sogndal, 17. januar 2004. Han frøs ihjel på vei til familiehytten på Fagereggi. Han hadde vært savnet siden 14. januar. Han ble gravlagt ved Stedje kirke 27. januar 2004.

Artistnavnet «Valfar» kommer fra det norrønske ordet «Valfoðr», som betyr «de falnes far» (altså et annet navn for Odin).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Et siste farvel til Valfar og Windir – Artikkel hos ballade.no
M. M. Warburg & CO

**M.M. Warburg & CO [[KGaA]]** i Hamburg er med en forvaltningskapital på € 3 mrd. (ca. 25 milliarder NOK) den nest største privatbank i Tyskland. Banken er utelukkende eiet av privatpersoner.

Bankhuset ble grunnlagt i 1798 av brødrene Marcus Moses og Gerson Warburg. Warburg-familien var jødisk, og til tross for at bankens sjef Max Warburg var en glødende tysk patriot ble familien presset til å forlate Tyskland på slutten av 1930-tallet. Den lojale befullmektigede dr. Rudolf Brinckmann og vennen Paul Wirtz overtok ledelsen av banken. Warburgfamiliens gjenværende eierandel ble beslaglagt ved krigsutbruddet, og banken måtte omdøpes til *Brinckmann, Wirtz & Co.*. I 1946 kom Eric M. Warburg tilbake til Tyskland. Fra 1969 het banken M. M. Warburg-Brinckmann, Wirtz & Co., og i 1991 tok den tilbake sitt gamle navn.

Banken har bevart sin uavhengighet og ledes av to personlig ansvarlige innehavere samt to andre medinnehavere.

Gjennom overtagelsen av en rekke andre tyske privatbanker, *[[Marcard Stein & Co]]* i Hamburg, *[[Bankhaus Carl F. Plump & Co]]* i Bremen, *[[Bankhaus Hallbaum]]* i Hannover og senest i 2003 Berlin-banken *[[Bankhaus Löbbecke|Löbbecke]]* har banken de seneste årene vokst betydelig.

Den har dessuten datterselskapene M.M. Warburg Bank (Schweiz) AG og M.M. Warburg & CO Luxembourg S.A., 

Bankens hovedforretningsområder er (formuende) privatkunder, formueforvaltning og investeringsvirksomhet. Gjennom sitt datterselskap Atalanta deltar den også i rederivirksomhet.

Bankens hovedkontorer har siden 1867 ligget i Ferdinandstraße 75 i Hamburg. Banken har også kontorer i Köln og Frankfurt am Main vertreten.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Warburg Bank
Kansas City (Kansas)

**Kansas City** er en by i Wyandotte County i delstaten Kansas i USA. Kansas City grenser til en by med samme navn i delstaten Missouri. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 145 786 innbyggere.

Kansas City, som vokste fram der Kansaselva munner ut i Missourielva, er sentrum i et stort jordbruksområde i Midtvesten.

Den største flyplassen i området, Kansas City internasjonale lufthavn, ligger i delstaten Missouri.

## Se også
*Kansas City (Missouri)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Verdensteatret

:*Se også [[Verdensteateret]].*

**Verdensteatret** i Tromsø er Nord-Europas eldste kino som fortsatt er i drift.

Kinoen ble åpnet 4. juni 1916. Fram til desember 2004 var Verdensteatret en del av den ordinære kommunale kinoen i Tromsø. Bygningen er fortsatt i kommunal eie, men i 2006 overtok Tromsø Internasjonale Filmfestival (TIFF) driftsansvaret. 

Filmfestivalen arrangerer egne stumfilmdager ved kinoen hvert år. Stumfilmfestivalen markerte også starten på Verdensteatret som cinematek. Cinemateket har daglige visninger av eldre klassikere, ny kinofilm og filmer som ellers ikke vises på ordinær kino i Norge. I tillegg har Tromsø filmklubb visninger hver onsdag og lørdag. Kinoen brukes også jevnlig av Tromsø Barnefilmklubb, og til konserter, seminarer, m.m. 

I januar 2006 ble det etablert en kafé og bar i vestibylen.

Legg merke til at navnet på kinoen følger rettskrivningsnormen fra før 1917. Navnet er derfor Verdensteatret og ikke Verdensteateret.  

## Se også
* Tromsø Internasjonale Filmfestival (TIFF)
* Tromsø Filmklubb 
* KulturHuset 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Verdensteatret
* Tromsø Filmklubb 
* Artikkel om Verdensteatrets bygning i Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard 
*
Fylkesvei 287

**Fylkesvei 287** (**Fv287**) går mellom Bromma i Nesbyen og Åmot i Modum.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Frem til 2016 var strekningen mellom Bromma i Nes og Pletan i Sigdal sekundær fylkesvei 211 (Buskerud) (35,7 km).

## Kommuner og knutepunkter
###### 

## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Max Warburg

**Max Warburg** (født 5. juni 1867 i Hamburg, død 26. desember 1946) var en tysk bankier fra Hamburg. Han var direktør for privatbanken M. M. Warburg & CO fra 1910 til 1938. Under første verdenskrig var han rådgiver for keiser Wilhelm II, og deltok i den tyske delegasjonen ved forhandlingene om Versaillestraktaten. Han forlot forhandlingene i protest mot betingelsene som ble stilt Tyskland.

Warburg var en brennende tysk patriot, og valgte å forbli i Tyskland etter 1933, til tross for at han var jøde. Han håpet på en bedre fremtid for landet, og var styremedlem i den tyske Riksbanken fra 1933 til 1938, da han ble presset til å selge sin bank og emigrere til USA, hvor han døde i landflyktighet i 1946.

Han var bror av Paul Moritz Warburg.

## Referanser
Paul von Hatzfeld

**Melchior Hubert Paul Gustav, greve von Hatzfeld-Wildenburg** (1831–1901) var en tysk diplomat og politiker. Han var sønn av grev Edmund von Hatzfeld-Wildenburg og grevinne Sophie von Hatzfeld.

Grev Paul von Hatzfeld var fra 1874 tysk gesandt i Madrid, fra 1878 tysk ambassadør i Konstantinopel, i 1881 statssekretær og dermed leder av utenriksdepartementet, og fra 1885 tysk ambassadør i London. Han gikk av som ambassadør i 1901, og døde senere samme år.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Zur Geschichte des Geschlechts derer von Hatzfeld und Einzelheiten zum Leben des Grafen
Fylkesvei 670

**Fylkesvei 670** (**Fv670**) går mellom Skei i Surnadal og Ålvundfoss i Sunndal. Veien (unntatt fergestrekningen) er 21,3&nbsp;km lang.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

* Ferge fra Kvanne (10 min, 1-2 turer/time)

* til Rykkjem

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kartverkets norgeskart
* Vegvesenets vegkart 
* Vegliste Møre og Romsdal
* 
* Fergeinfo Rykkjem-Kvanne
* Møre og Romsdal Fylkesbaatane
Riksvei 681

**Riksvei 681** (**Rv681**) gikk mellom Øygarden og  Kristiansund lufthavn, Kvernberget. Veiens lengde var 1,4&nbsp;km.

2019 ble veien del av riksvei 70.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart
*