Vandalsk

**Vandalisk** var et germansk språk som trolig var nært beslektet med gotisk, det klassifiseres derfor tradisjonelt som et østgermansk språk. 

Språket ble benyttet av folkegruppen vandaler i perioden omtrent fra det 3. til det 6. århundre og er nå utdødd. Dokumentasjonen er svært fragmentarisk, hovedsakelig på grunn av vandalenes stadige migrasjoner og deres sene introduksjon til skriftlig kommunikasjon. Alle moderne kilder fra tiden da vandalisk ble talt, regnes som protohistoriske.

## Klassifisering
Vandalisk er tradisjonelt klassifisert som et østgermansk språk, selv om årsakene til denne klassifiseringen for det meste er historiske og ikke språklige.  På grunn av oppfatningen av vandalisk som et østgermansk språk, er den etymologiske rekonstruksjonen fra greske og romerske kilder basert på gotiske former. Derfor er det vanskelig å vurdere hvorvidt vandalisk faktisk er nært beslektet med gotisk eller ikke.

Teoriene varierer fra at gotisk og vandalisk, sammen med burgundisk, danner et dialektkontinuum, via at språket til vandalene faktisk var gotisk,  til at dette var forskjellige språk som skilte lag tidlig, uten en felles mellomliggende østgermansk stamkilde.

## Historie
Ifølge egen mytologi kom goterne opprinnelig fra Skandinavia. Det er derfor debattert om gotisk, og dermed også vandalisk, stammer fra Skandinavia eller ikke. Språklige bevis viser ingen spesifikk forbindelse mellom nordgermansk og enten gotisk eller vandalisk. Likevel er det mulig at både goterne og vandalene migrerte sørover fra Skandinavia, der deres respektive språk begynte å avvike fra urgermansk.

Den språklige urheimat til vandalisk ligger sannsynligvis sør for Østersjøen. Vandalene krysset Rhinen på 400-tallet, og etablerte seg sammen med hasdingene og silingene i Gallaecia (Nord-Portugal og Galicia) og i Sør-Spania, i ca. år 410, etter å ha fulgt andre germanske og ikke-germanske folk (vestgotere, alanere og suebere), før de vandret videre til Nord-Afrika på 430-tallet. Riket deres blomstret på begynnelsen av 500-tallet, men etter nederlaget i 534 ble de satt under bysantinsk administrasjon.  Det antas at vandalisk språk fortsatt ble snakket på tidspunktet for den bysantinske erobringen,  men det forsvant sannsynligvis før slutten av århundret.

## Dokumentasjon
Veldig lite er kjent om det vandaliske språket, bortsett fra enkelte fraser og et lite antall personnavn av vandalisk opprinnelse, hovedsakelig kjent fra dokumenter og mynter.  De fleste vandaliske navnene ble nedskrevet av latinsk- eller gresktalende, som kan ha mistolket fonemer eller tilpasset navnene til de som var vanlige på deres eget språk.

Det regionale navnet Andalucía antas tradisjonelt å ha blitt avledet fra vandalisk, selv om dette er omstridt. Etter umajjadenes erobring av Hispania, fra 700-tallet til slutten av 1400-tallet, ble regionen kalt Al-Andalus.

I en inskripsjon fra vandalenes kongerike er den kristne bønnen *[[Kyrie eleison]]* gjengitt på vandalisk som “Froia arme” (“Herre, miskunn deg!”). Den samme frasen dukker opp i *Collatio Beati Augustini cum Pascentio ariano* 15 av Pseudo-Augustin: “Froja armes”. Det er mulig at denne setningen faktisk er gotisk, ettersom vandalene kan ha brukt gotisk som liturgisk språk.

Epigrammet *De conviviis barbaris* i den latinske antologien, av nordafrikansk opprinnelse og med usikker datering, inneholder et fragment på et germansk språk som noen forfattere mener er vandalisk,  selv om fragmentet selv refererer til språket som “gotisk”. Dette kan skyldes at begge språk var østgermanske og nært beslektet. Forskere har påpekt i denne sammenhengen  at Prokopios refererer til goterne, vandalene, vestgoterne og gepidene som “gotiske nasjoner” og hevder at de “alle er av ariansk tro og har ett språk kalt gotisk”.

## Fonologi
De fonologiske trekkene ved vandalisk ligner på gotiske.

## Grammatikk
Svært lite er kjent om vandalisk grammatikk, men noen ting kan utledes fra eksisterende materiale.

### [[Morfologi (lingvistikk)|Morfologi]]
Den opprinnelige urgermanske *-z, som ble brukt for å markere nominativ maskulin entall i substantiver, og som gikk tapt tidlig i vestgermansk, er bevart i noen vandaliske former som -s eller som en del av -x (noen ganger romanisert i navneformer som -us). Denne markøren kan betraktes som et arkaisk trekk, siden det er tapt i de fleste ord og helt forsvunnet i østgotiske navn fra og med det 6. århundre.

Epitetet *Vandalirice* (‘konge av vandalene’) gir mulig belegg for en genitiv flertallsending -e (sammenlign med gotisk -ē), selv om det er skrevet som ⟨i⟩ i denne formen. Gamle germanske språk utenfor østgermansk har -a (som i gammelengelsk og norrønt) eller -o (som i gammel nederlandsk eller gammelhøytysk) som tilsvarende ending.

## Vokabular
Tabellene nedenfor viser ulike vandaliske ord, fraser og former som har overlevd i (eller som) navn og ulike latinske tekster. De fleste av disse er hentet fra Nicoletta Francovich Onesti.

## Skrifttegn
De få navnene på mynter utstedt av det vandaliske kongeriket ble skrevet med latinsk skrift.

## Se også

* Vandaler
* Gotisk språk
* Østgermanske språk

## Referanser