open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gilles Deschamps

**Gilles Deschamps** (på latin: *Aegidius Campensis*; født ca. 1350 i Rouen i Frankrike, død 15. mars 1413 samme sted) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av Robert Deschamps, borgermester av Rouen, og hans hustru Thomasse de Maudétour.

### Prest
Deschamps var kannik i Rouen og med på å forhandlingene med motpaven Benedikt XIII med det mål å få ham til å abdisere. Han var skriftefar og alymosiar for kong Karl VI av Frankrike.

Jean Gerson studerte ved universitetet i Paris under både Deschamps og D'Ailly.

### Biskop
Gilles Deschamps ble utnevnt til biskop av Coutances i 1408. Han deltok ved konsilet i Pisa i 1409, i sin egenskap som biskop, og som ambassadør for den franske konge.

### Kardinal
Gilles Deschamps ble kreert til kardinal *(«[[pseudokardinal]]»)* den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII.

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Cardinals of the Holy Roman Church
*Consistories 
*The Avalon Project
Tommaso Brancaccio

**Tommaso Brancaccio** (død 8. september 1427) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Tricarico.

Han ble kreert til kardinal *(«[[pseudokardinal]]»)* den 6. juli 1411 av motpaven Johannes XXIII, med *[[Santi Giovanni e Paolo (Roma)|Santi Giovanni e Paolo]]* som tittelkirke.

## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Simon de Cramaud

**Simon de Cramaud** (født ca. 1345 i Caramaud, død 19. januar 1423) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var latinsk patriark av Alexandria og erkebiskop av Reims i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal («pseudokardinal») den 13. mai 1413 av motpaven Johannes XXIII, med *[[San Lorenzo in Lucina]]* som tittelkirke.

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Pierre de Foix

**Pierre de Foix** (født 1386, død 13. desember 1464) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Lescar i Frankrike. de Foix var fransiskaner.

Han ble kreert til kardinal (pseudokardinal) i 1414 av motpaven Johannes XXIII.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Isla Fisher

**Isla Lang Fisher** (født 1976) er en australsk skuespiller, modell og forfatter av skotsk opprinnelse. Hun spilte tenåringen Shannon Reed i den australske såpeserien *[[Home and Away]]* fra 1994 til 1997. Hun skrev også to bøker i denne perioden, *Seduced by Fame* og *Bewitched*. Hun spilte også i komedien *[[Wedding Crashers]]* (2005).

## Privatliv
Isla Fisher møtte i 2001 den engelske komikeren og skuespilleren Sacha Baron Cohen under en fest i Sydney. Paret forlovet seg i 2004 og giftet seg 15. mars 2010 ved en jødisk seremoni i Paris.

Fisher konverterte til jødedommen før ekteskapet. Sammen har de tre barn, født i 2007, 2010 og 2015. Den 5. april 2024 kunngjorde Fisher at hun og Cohen hadde søkt om skilsmisse etter å ha vært separert siden slutten av 2023. Den 13. juni 2025 opplyste de at skilsmissen var fullført.

## Filmografi
* *[[Klovn Forever]]* (2015)
* *[[Den store Gatsby (film fra 2013)|The Great Gatsby]]* (2013)
* *[[Rango]]* (2011)
* *[[Horton hører en hvem!]]* (2008)
* *[[Wedding Daze]]* (2008)
* *[[En Shopoholikers Bekjennelser]]* (2008)
* *[[Definitely, Maybe]]* (2008)
* *[[The Lookout]]* (2007)
* *[[Wedding Daze]]* (2006)
* *[[London (2005 film)|London]]* (2005)
* *[[Wedding Crashers]]* (2005)  
* *[[I ♥ Huckabees]]* (2004)
* *[[Scooby-Doo]]* (2002)
* *[[Oliver Twist (miniseries)|Oliver Twist]]* (1999) (miniserie)
* *[[Home and Away]]* (1994–1997)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Jenny Marx

**Jenny Marx** (født **Jenny von Westphalen**; 12. februar 1814 i Salzwedel, død 2. desember 1881 i London) var en tysk sosialist og gift med Karl Marx.

Jenny von Westphalen tilhørte en tysk lavadelsfamilie. Faren Ludwig von Westphalen var godseier og embedsmann i den prøyssiske statstjenesten. Jenny fikk en omfattende utdannelse og var en vakker pike som gikk under betegnelsen «Triers balldronning». Forlovelsestiden med ungdomsvennen Karl Marx varte i syv år, før de gav hverandre sitt ja i 1843.

Hun var deretter virksom med å støtte mannen i hans arbeide, fungerte som hans sekretær og deltok i redigeringen av hans skrifter. Hun skrev også egne politiske tekster og artikler i tyske aviser om livet i London. Karl og Jenny Marx fikk syv barn, hvorav imidlertid kun døtrene Eleanor, Jenny og Laura Marx overlevde.

## Sitater
* *Was eine solche Frau mit so scharfem, kritischem Verstande [...] geleistet, das hat sich nicht an die Öffentlichkeit vorgedrängt, das steht nicht in den Annalen der zeitgenössischen Presse verzeichnet.* (Friedrich Engels om Jenny Marx)

## Referanser


## Litteratur
* Luise Dornemann: *Jenny Marx: Der Lebensweg einer Sozialistin*. Diez Verlag. Berlin, 1980.

## Eksterne lenker
* http://diestandard.at/?id=1660091
Queensberry-reglene

**Queensberry-reglene** ( også kjent som *Marquess of Queensberry rules*) er betegnelsen på med allment aksepterte regler som moderne boksing bygger på. Boksing som en egen kampsport ble en realitet da den walisiske idrettsutøveren John Graham Chambers introduserte de nye reglene i 1867. Reglene fikk sitt navn på grunn av den offentlige støtten fra John Douglas, 9. Marquess of Queensberry.

De var de første som krevde bruk av hansker i boksing. Andre nye innovasjoner omfattet at hver runde besto av tre minutters kamp etterfulgt av ett minutts pause, og enhver bokser som falt måtte reise seg uten hjelp innen 10 sekunder. Hvis han ikke kunne det, ble han erklært slått ut.

Hanskene skulle være «*fair size*», av rimelig størrelse, og bryting og andre former for nærkontakt ble spesifikt forbudt. Hanskenes formål var å beskytte knokene. Den første bokseren som erobret verdensmestertittelen under Queensberry-reglene var James J. Corbett da han i 1892 beseiret John L. Sullivan i New Orleans.

Aksepten av Queensberry-reglene ført til at boksingen utviklet seg i to retninger, en for profesjonelle og en for amatører, begge med ulike variasjoner av reglene.

## De opprinnelige Queensberry-reglene
Følgende er teksten til reglene:
#Det skal være en rettferdig, stående boksekamp i en 24 fots ring, eller så nær denne størrelsen som praktisk mulig.
#Ingen bryting eller omfavning er tillatt.
#Rundene skal vare i tre minutter, med et minutt mellom hver runde.
#Hvis en av mennene faller på grunn av svakhet eller annet, må han reise seg uten assistanse, noe han får ti sekunder på seg til å gjøre, mens den andre mannen vender tilbake til sitt hjørne, og når den falne er på bena igjen skal kampen tas opp igjen og fortsette til de tre minuttene er omme. Hvis en mann ikke klarer å komme til streken på de ti sekundene som gis, skal det være i dommerens makt å gi seieren til den andre.
#En mann som henger i tauene i hjelpeløs tilstand, med tærne ovenfor gulvet, skal regnes for å være nede.
#Ingen sekundanter eller andre personer skal tillates å være i ringen under rundene.
#Skulle kampen bli stoppet av uunngåelige forstyrrelser, skal dommeren så snart som mulig angi tid og sted hvor kampen skal fullføres, slik at kampen kan bli vunnet og tapt, såfremt ikke begges sponsorer trekker innsatsen.
#Hanskene skal være boksehansker i sømmelig størrelse, av beste kvalitet og nye.
#Skulle en hanske sprekke eller falle av, må den erstattes til dommerens tilfredsstillelse.
#En mann med et kne i gulvet anses for å være nede, og hvis han blir slått har han rett til innsatsen.
#Ingen sko eller støvler med fjærer er tillatt.
#Kampen skal på alle andre felter styres av de reviderte London Prize Ring-reglene.

## Se også
*James J. Corbett vs. John L. Sullivan

## Referanser
Verdensmestere i tungvektsboksing

**Liste over verdensmestere i [[tungvekt]]boksing** er en kronologisk gjennomgang, slik de er godkjent av følgende bokserforbund:

* World Boxing Association (WBA), grunnlagt i 1921 under navnet National Boxing Association (NBA)
* World Boxing Council (WBC), grunnlagt i 1963
* International Boxing Federation (IBF), grunnlagt i 1983
* World Boxing Organization (WBO), grunnlagt i 1988
* International Boxing Organization (IBO), grunnlagt i 1991
Figgjo (bydel)

**Figgjo** er en bydel i Sandnes i Rogaland. Figgjo er i sør vokst sammen med stedet Ålgård i Gjesdal kommune, og de utgjør sammen tettstedet Ålgård/Figgjo. Figgjo er kjent for porselensprodusenten Figgjo AS og for ulvarefabrikk (avdeling av Aalgaards Uldvarefabrikker). l Tettstedet ligger ca. 10 km sør for sentrum langs E39. 

## Navnet
Lokalt blir navnet uttalt *fiɟɟʝ´o* og tidligere også *fiɟɟʝ´å*. *Figgjo* er navnet til et bruk på Figved i Sandnes som er oppkalt etter elva Figgjo. Opprinnelsen er gammalnorsk *Figg* som kan ha sammenheng med *feit* og *fit* (eng ved vann). På det eldre riksmålet ble navnet vanligvis skrevet *Figgen, fra 1916 ble navnet endret til Figgjo etter Figgens Uldvarefabrik skiftet navn til Figgjo Co / DFU Figgjo.*

## Fiske
Figgjo er kjent for lakseelven som er vernet i henhold til Verneplan I for vassdrag.

## Historikk
Historisk deler man Figgjo i to, Håland og Figved. 

Figgjo er i stor utviklet rundt klesfabrikken DFU og Figgjo AS. DFU trakk til seg arbeidere som bosatte seg på Figgjo, men fabrikken er nå nedlagt. 

Kraftverket på Figgjo forsynte ullvarefabrikken elektrisk kraft. 

Figgjo var et stoppested på Ålgårdbanen (i drift fra 1924), skinnegangen er intakt og banen denne drives videre som kultur- og museumsstasjon. Ålgårdbanen er ikke nedlagt, det er ordinær togdrift som er innstilt på ubestemmt tid. Figgjo bydelsutvalg gjorde et forsøk på å få lov til å rive en del av Ålgårdbanen, dette ble stoppet av jernbaneverket som eier sporet. 

Sandnes kommune, ved kulturetaten, sponset i flere år driften av veterantoget til Figgjo, sist i 1999 med over tusen reisende på en søndag. 

Kommunen  søkte og om muligheter for å legge en bro over Åslandsveien. Kommunen har og satt opp nye trafikkskilt, bygget nye planoverganger og satt opp ledegjerder og porter for å ivareta sikkerheten ved banen.
## Referanser
Sampo

:*For den sovjet-finske filmen fra 1959, se [[Sampo (film)]]

*'Sampo''' er et finsk finanskonsern med interesser i bank- og forsikringstjenester i Norden og Baltikum.

Det eier skadeforsikringsselskapet If Skadeforsikring.

## Eksterne lenker
*
Marianne Aasen

**Marianne Aasen** (født 1967) er en norsk politiker (Ap). Hun har sittet på Stortinget for Akershus fra 2005 til 2017.

Aasen er cand.polit. med hovedfag i statsvitenskap fra 1994, samt historie grunnfag og sosialøkonomi mellomfag. Hun arbeidet som journalist for A-pressen fra 1991 til 1995. Fra 1995 til 1996 var hun politisk rådgiver for Sylvia Brustad.

Fra 1998 til 2000 var Aasen informasjonssjef i Europabevegelsen. Hun var leder for Europabevegelsen i Asker fra 2003 til 2004. I Jens Stoltenbergs første regjering, fra 30. mars 2000 til 19. oktober 2001, var Aasen politisk rådgiver i Kommunal- og regionaldepartementet. Hun var politisk rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe fra 2001 til 2005. I 2005 ble hun valgt inn på Stortinget fra Akershus, og ble senere gjenvalgt i 2009 og 2013.

Marianne Aasen tok ikke gjenvalg i 2017, og har siden vært leder for Simula School of Research and Innovation. Fra 2021 til 2022 var hun leder for et offentlig utvalg som foreslo nytt regelverket for opptak til universiteter og høyskoler.

Hun er bosatt i Asker og var tidligere gift med sjakkspilleren Simen Agdestein.

## Regjering
* 2000–2001: politisk rådgiver i Kommunal- og regionaldepartementet

## Stortingskomiteer
* 2013–2017: Medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
* 2009–2013: Leder i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
* 2005–2009: Medlem i Finanskomiteen
* 2005–2009: Medlem i Valgkomiteen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  
* Kommunens oversikt over folkevalgte i nye Asker kommune
Zdeněk Fibich

**Zdeněk (Zdenko) Fibich** (født 21. desember 1850, død 15. oktober 1900 i Praha) var en tsjekkisk komponist av klassisk musikk. Han skrev blant annet to strykekvartetter og en kvintett for piano, strykere og blåsere), tre symfonier, operaer og en stor syklus med pianoverker. Internasjonalt er han mest kjent for sitt "Poeme", som en del av det symfoniske diktet "Våren".

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Valentina Teresjkova

**Valentina Vladimirovna Teresjkova** (født 1937) er en russisk og tidligere sovjetisk kosmonaut, og senere politiker. Hun var den første kvinnen i verdensrommet, om bord på Vostok 6 i 1963.

## Biografi
### Kosmonaut
Den 16. juni 1963 ble hun den første kvinne og den første sivile person som fløy ut i verdensrommet. Hun kretset rundt jorden i 48 timer og tilbrakte nesten tre døgn i rommet.

Det skulle ta 19 år til neste kvinne, Svetlana Savitskaja, fulgte etter.

### Ekteskap
Den 3. november 1963 giftet Valentina Teresjkova seg med Andrijan G. Nikolajev, kosmonauten ombord på Vostok 3. De fikk en datter, Elena Andrionova (senere lege, og ble den første person hvis begge foreldrene har vært i verdensrommet), før ekteskapet brøt sammen. De ble ikke skilt offisielt før i 1982.

Hun giftet seg på nytt i 1999.

### Politiker
I 2011 ble hun valgt inn i statsdumaen i Russland fra partiet Forent Russland på Jaroslavl oblast regionale liste. 

Valentina Teresjkova er sammen med Elena Mizulina, Irina Jarovaja og Andrej Skotsj  medlem av en tverrfraksjonsgruppe for beskyttelse av kristne verdier; i denne egenskap støttet hun innføringen av endringer i den russiske grunnloven, ifølge hvilken «den ortodokse tro er grunnlaget for Russlands nasjonale og kulturelle identitet.» Hun ble nestleder i statsdumaens komité for føderal struktur og lokalt selvstyre den 21. desember 2011.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  BBC: Tereshkova received the Greatest Woman of the Century Award
Pierre de la Chapelle Taillefer

**Pierre de la Chapelle Taillefer** (død 16. mai 1312)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Carcassonne og så av Toulouse i Frankrike.

Han ble bispeviet 15. november 1291	av pave Nikolas IV, og kreert til kardinal 15. desember 1305 av pave Klemens V.

## Referanser

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Σ-algebra

En familie \mathcal{A} av delmengder av mengden X kalles en **sigma-algebra** dersom

# \mathcal{A} er ikke tom. (Det finnes minst en delmengde A \in \mathcal{A}.)
# Lukket under komplement: Hvis A er med i \mathcal{A} så er komplementet A^{c}=X \setminus A også være med i \mathcal{A}
# Lukket under tellbare unioner: Hvis (A_n)_{n=1}^{\infty} er en samling av mengder i \mathcal{A} er også unionen \cup_{n=1}^{\infty} A_n med i \mathcal{A}

Det følger at \emptyset og X er med i \mathcal{A}:
Tar vi en vilkårlig mengde A i \mathcal{A} (som finnes, ved egenskap 1) har vi at komplementet A^c er i \mathcal{A} ved egenskap 2, og ved egenskap 3 får vi at da må unionen A \cup A^c = X og dens komplement \emptyset være i \mathcal{A}.

## Eksempel
Den enkleste \sigma-algebraen på en gitt mengde X er den trivielle: \mathcal{A}=\{\emptyset, X, A, A^c\}, for en delmengde A av X. Går vi til den andre enden av skalaen er den største \sigma-algebraen på en gitt mengde samlingen av alle delmengder av X, \mathcal{P}(X).

La X={1,2,3,4,5,....} være mengden \mathbb{N} av alle naturlige tall, og la
familien \mathcal{A} bestå av de 4 delmengdene \emptyset, {1,3,5,....} (alle oddetall)
{2,4,6,...} (alle partall) samt X selv.
\mathcal{A} er da en sigma-algebra.

En svært viktig \sigma-algebra er **Borel <math>\sigma</math>-algebraen.**  Denne definerer vi som \sigma-algebraen generert av alle de åpne mengdene på en mengde X. Dersom vi betrakter de reelle tallene vil da de åpne mengdene være åpne intervaller, og dermed kan vi skrive \mathcal{B}=\sigma((a,b)). Ved egenskapene 2 og 3 kan vi vise at også de lukkede mengdene, de halvåpne mengdene og åpne og lukkede stråler genererer Borel \sigma-algebraen. Igjen for de reelle tallene får vi da at Borel \sigma-algebraen også er generert av [a,b],[a,b),(a,\infty) og [a,\infty).

## Referanser
Bartle, Robert G: The Elements of Integration and Lebesgue Measure. Wiley Classics Library
Australian Federal Police

**Australian Federal Police** (**AFP**) er en føderal politietat i Australia. Etaten ble opprettet i 1979 for å håndheve føderale lover, delvis med bakgrunn i bombeattentatet mot Samvelde-toppmøtet i Sydney i 1978.

## Politigrader

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Brynjar Meling

**Brynjar Nielsen Meling** (født 1967) er en norsk advokat.

Han ble cand.jur. i 1994 og har arbeidet som advokat siden 1997. Meling er mest kjent som forsvarer for Mulla Krekar. Han har også vært forsvarer i en lang rekke større straffesaker. Han var i Gulating lagmannsrett, i NOKAS-saken, forsvarer for den lokale Stavangermannen, som i etterkant av ranet stilte boligen til disposisjon for ranerne. Han var videre forsvarer for en av de tiltalte i norgeshistoriens første terrorforbundsak. Han har vært forsvarer i en rekke menneskehandelsaker. I Christoffer-saken var Meling forsvarer for stefaren. Meling er også forsvarer i norgeshistoriens første gjenopptakelsessaker til ugunst for tiltalte, Kristin-saken. 

Meling er tidligere frelsesarmésoldat. Fordi noen hadde problemer med å skille hans rolle som advokat og hans engasjement i Frelsesarmeen, valgte Meling å melde seg ut av Frelsesarmeen. Flere hadde truet med å slette Frelsesarmeen fra sitt testamente, og Meling ønsket ikke hans engasjement som advokat skulle gå ut over den organisasjonen han var oppvokst i. Flere familiemedlemmer av Brynjar Meling er fortsatt medlemmer i Frelsesarmeen, bl.a. hans bror Jostein Nielsen.  

Meling er fortsatt aktiv musikant. Han har bl.a spilt tuba med Reidar Larsen og Terje Tysland. Han spiller også piano. 

Han deltok i den 4. sesongen av TV2-programmet *[[Forræder (TV-serie)]]* i 2024.

## Diskografi
* Terje Tysland: *[[Liddeli gla]]* (2009)
* Reidar Larsen: *[[Blåtoner fra bakrommet]]* (2015)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
The Elder Scrolls III: Morrowind

***The Elder Scrolls III: Morrowind*** (eller bare ***Morrowind***) er et rollespill fra 2002 til PC og Xbox. Det inngår i *[[The Elder Scrolls]]*-serien utviklet av Bethesda Softworks.

## Spillets oppbygning
*Morrowind* er et veldig ikke-linært spill, hvilket vil si at spilleren i stor grad kan gjøre akkurat det han/hun vil. Dette har vært et kjennemerke på *[[The Elder Scrolls]]*-serien. Alle spillene i serien utspiller seg i den samme fantasiverdenen, på kontinentet «Tamriel». I *Morrowind* befinner spilleren seg i provinsen «Morrowind», på øyen «Vvardenfell», hvis hovedstad heter «Vivec». Øyen er dominert av tre forskjellige *hus*: «Hlaalu», med hovedsete i «Balmora»; «Redoran», med hovedsete i «Ald'ruhn»; og «Telvanni», med hovedsete i «Sadrith Mora». Spilleren kan bli medlem av ett av disse husene i løpet av ett spill. Hovedhistorien går ut på å redde øyen fra den onde «Dagoth Ur», med tilholdssted på fjellet «Red Mountain» midt på «Vvardenfell», men med alle mulighetene spillet byr på, er det mange som rett og slett ser bort fra hele hovedhistorien.

Oppfølgeren, *[[The Elder Scrolls IV: Oblivion]]*, ble utgitt våren 2006.

## Utvidelsespakker
To utvidelsespakker har blitt laget til *Morrowind*:

* *[[The Elder Scrolls III: Tribunal]]*
* *[[The Elder Scrolls III: Bloodmoon]]*

Begge utvidelsene inneholder en ny hovedhistorie, i tillegg til mange nye småoppdrag.

I 2003 utga Bethesda Softworks en *Game of the Year*-pakke som inneholder både *Morrowind* og de to utvidelsene. Utvidelsene var ikke tilgjengelig til Xbox før lanseringen av samlepakken.

## Modifikasjoner
Med Morrowind følger *The Elder Scrolls Construction Set* (TESCS), et program som kan brukes til å lage ''modifikasjoner'', eller *plug-ins*, til spillet. En modifikasjon i *Morrowind* vil si et tillegg til det opprinnelige spillet, for eksempel en ny person, et nytt hus eller en hel ny by. Det har imidlertid blitt laget modifikasjoner som fjerner hele det opprinnelig spillet og gir spilleren en helt ny verden å utforske.

Det finnes tusener av modifikasjoner laget av spillerne selv, men i tillegg har Bethesda Softworks utviklet et antall offisielle modifikasjoner, tilgjengelig for nedlasting på *Morrowinds* hjemmeside.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Germanenorden

:*Se også [[Den germanske orden]] for informasjon om den militære utmerkelsen ved dette navn.*

**Germanenorden** («Den germanske orden») var et völkisch-antisemittisk hemmelig selskap i Tyskland på begynnelsen av det 20. århundre. Det utgikk av Reichshammerbund, og ble grunnlagt av flere kjente tyske okkultister i 1912, med en hierarkisk struktur som minner om frimureriets, uten sammenligning for øvrig. Selskapets symbol var hakekorset. Læren inkluderte nasjonalistiske ideer og den nordiske rases overlegenhet, antisemittisme og okkult filosofi.

I 1918 gikk en del av selskapet over i Thule-Gesellschaft («Thuleselskapet»), stiftet av Rudolf Glauer som senere kalte seg baron von Sebottendorf. Fra denne gruppen ble så Deutsche Arbeiter-Partei (DAP) stiftet, og dette ble i sin tur reorganisert som NSDAP.

## Referanser
Furusetbanen

**Furusetbanen** er en av de fire østlige linjene på T-banen i Oslo. Den betjener den sørlige delen av Groruddalen med linje 2. Etter at Fellestunnelen ble utstyrt med strømskinner 1993 ble alle T-banelinjene omgjort til pendellinjer gjennom sentrum, slik at linje 2 også betjente Fellestunnelen og Røabanen. 

Mye av Furusetbanen går i tunnel, på «selve» Furusetbanen er Haugerud stasjon den eneste friluftsstasjonen. Trosterud stasjon ligger også over bakken, men er bygget inn.

## Utbygging
* 18. november 1970: Hellerud-Haugerud 
* 15. desember 1974: Haugerud-Trosterud
* 19. februar 1978: Trosterud-Furuset 
* 8. november 1981: Furuset-Ellingsrudåsen

### Fremtidsplaner
Det har lenge vært planer om å bygge ut en Ahusbane som en forlengelse av Furusetbanen, denne linjen vill få 2 stasjoner på , Lørenskog Sentrum og ny endeholdeplass på Akershus universitetssykehus (Ahus), med en samlet reisetid til Jernbanetorget på ca. 27 minutter. Prosjektet er en del av Oslopakke 3.

En forlengelse fra Ellingsrudåsen til Ahus vil koste 2,5 milliarder kroner, mens å forlenge banen helt fram til Lillestrøm vil koste ytterligere 1,8 milliarder kroner, viste en rapport fra fylkesrådmannen i 2010. De mente samtidig at passasjergrunnlaget var for lite til å forsvare denne investeringen «på kort eller mellomlang sikt».

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Air America

**Air America** var et flyselskap som i hemmelighet var eiet av den amerikanske etterretningsetaten CIA. Air America støttet hemmelige operasjoner i Sydøst-Asia under Vietnamkrigen. I løpet av sommeren 1970 disponerte organisasjonen rundt 50 fly og 30 helikoptre, og hadde over 300 piloter, copiloter og fraktspesialister. Selskapet var i drift fra 1950 til 1976.

## Eksterne lenker
* 
* CIA CAT activity elsewhere in the Asian theater is discussed CIA CAT aktiviteter andre steder i det asiatiske området blir diskutert i forbindelse med at agentene John T. Downey og Richard Fecteau, ble skutt ned og fengslet i Kina i 1952–1973.
* Air America Association nettside
* Online Materials about Air America in the Vietnam Archive at Texas Tech
* Special Forces Roll of Honour – Air America
* Robbins, Christopher. ''Air America''
* Robbins, Christopher. ''The Ravens, Pilots of the Secret War in Laos'' (*The Ravens, Pilotene i den hemmelige krigen i Laos*)
* Air America: Helio H-500 Twin Couriers
Trombocytose

**Trombocytose** er en tilstand hvor antallet trombocytter i blodet er forhøyet. Trombocytter – eller blodplater på norsk – er involvert i koagulasjonen. Trombocytose kan ofte være asymptomatisk (især det kommer sekundært som resultat av annen sykdom), men det øker risikoen for trombose, dannelsen av blodpropp.

Referanseområdet ligger på ca. 150-400 * 109/L, men kan variere mellom ulike laboratorier. Trombocyttverdier som ligger over dette betegnes *trombocytose*, verdier som ligger under betegnes *[[trombopeni]]* (ev. trombocytopeni). Hvor mye forhøyet verdien er vil gi indikasjon på hvorvidt dette må utredes videre og muligens behandles. Generelt betegner tromboytose blodplater fra øvre normalområde til 1000, mens trombocytemi betegner et platetall på 1000-1500 * 10^9 pr. liter.

Økt nivå av trombocytter må enten komme av økt produksjon i den røde benmargen, eller redusert nedbryting. Som oftest skyldes det økt produksjon. Om milten opereres bort, vil dette kunne føre til redusert nedbryting.

## Primær og sekundær trombocytose

Vi skiller mellom primær og sekundær trombocytose. Primær trombocytose oppstår som en del av det kliniske bildet ved forstyrrelser i produksjonen av røde blodceller (myeloproliferative forstyrrelser). Herunder finner vi sykdommer som essensiell trombocytemi og en rekke (myeloide) blodkreftsykdommer. Generelt, kan man si at trombocytemi betegner plater på over 1000, mens trombocytose betegner plater fra øvre normalområde opp til 1000.

Sekundær trombocytose – ofte kalt reaktiv – er et resultat av annen sykdom som fører til økt antall blodplater. Inflammasjon, vevsskade (operasjoner, skader), vaskulitt eller andre faktorer frisetter interleukiner (en type signalstoffer) som stimulerer til økt blodplateproduksjon. Når disse faktorene forsvinner, vil blodplatetallet etterhvert normaliseres.

Ved en grunnlidelse som gir sekundær trombocytose, kan trombocytter iblant brukes i monitorering av sykdomslidelse. Ved revmatoid artritt vil trombocytose indikere en høy sykdomsaktivitet.
Obergruppenführer

**Obergruppenführer** var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA), avdelinger innen det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Den ble gitt til medlemmer av den øverste kommandogruppen i SA og til veteraner fra visse grupper innen organisasjonen, samt til ledere på høyt nivå i SS. Graden tilsvarte general (og admiral) i Wehrmacht.

I SS ble graden innført som et resultat av veksten under Heinrich Himmler. Han var selv en av de første som fikk graden, som han hadde samtidig som han var Reichsführer-SS; dette var i utgangspunktet en tittel og ikke en grad. En av grunnene til at rangen ble brukt var at man ønsket å plassere to personer på samme nivå for å unngå maktkamp, et problem partiets organisasjoner ofte slet med. Dette skjedde f.eks. med Kurt Daluege, som ledet det meste av SS i Berlin mellom 1930 og 1934. For å slippe en oppsplitting av SS fikk Daluege graden SS-Obergruppenführer, slik at han formelt sett hadde samme rang som Himmler.

Inntil 1942 var SS-Obergruppenführer høyeste grad med unntak av Reichsführer-SS (som Himmler innen da hadde fått bekreftet som grad og ikke bare tittel). Det året ble graden SS-Oberstgruppenführer innført som parallell til generaloberst i Wehrmacht. 

Flere av de mest beryktede medlemmene av SS hadde denne graden, som Reinhard Heydrich, Ernst Kaltenbrunner og Karl Wolff. Leder for SS i Norge, Wilhelm Redieß, var Obergruppenführer.

Graden ble også gitt til de høyeste lederne i politiet, som var underlagt SS, og til divisjonskommandanter i Waffen-SS.
## Referanser
Eternit

**Eternit** er et registrert varemerke for byggemateriale. Navnet kommer av at materialet ble markedsført som et «evig, evigvarende» byggemateriale, dannet fra latin *aeternus*, jf. engelsk *eternity*, «evighet». 

Materialet ble mest lagd av asbestfibre blandet med sement i forholdet 1:9. Fordelen med eternit er at materialet holder seg uansett temperatur og vær. Eternit har bl.a. blitt brukt til å kle husvegger, og som takplater. En eternitvegg trenger ikke husmaling, slik f.eks. trevegger gjør. Eternit har god flammebestandighet, da det inneholder asbest. I Norge ble eternit mye brukt i 1950- og 1960-årene.

## Helsefare
Etter hvert kom det frem at ved produksjon av og saging i eternit, ble det dannet helsefarlig støv. Dette er årsak til sykdommen asbestose, og er svært kreftfremkallende. Asbestose ble allerede oppdaget i begynnelsen av 1900-tallet. Lungekreft forårsaket av asbestose ble i Tyskland anerkjent som yrkessykdom så tidlig som i 1943. Eternit er klassifisert som spesialavfall.

I slutten av 1970-årene og i 1980-årene viste det seg at mange ansatte ved eternitfabrikker var blitt syke. I 1978 ble det innført forbud mot asbestholdige bygningsplater for innvendig bruk, og i 1979 ble forbudet utvidet til også å omfatte bygningsplater til utvendig bruk. 

## Produksjon i Norge
Norsk Eternit-Fabrikk startet produksjon av eternitplater i Slemmestad i 1946. Fabrikken var den eneste i Norge og var eid av Christiania Portland Cementfabrik, som i 1968 ble en del av Norcem. På det meste hadde fabrikken 350&nbsp;ansatte, og en årsproduksjon på 70&nbsp;000&nbsp;tonn. Fabrikken ble nedlagt i 1980. Det nedlagte fabrikkanlegget ble grunnlaget for Bjerkås nærings- og industrianlegg.

## Referanser


## Litteratur
* Gartmann, Frithjof (1990): *Sement i Norge 100 år*. Oslo 

## Se også
*Kreft
*Kreftfremkallende stoffer

## Eksterne lenker

* Riksantikvaren informasjon om vedlikehold av eternitt på fredete og verneverdige bygninger
Vardåsen og Gullbekkåsen fort

**Vardåsen og Gullbekkåsen fort** er to tvillingfort like nord for Kongsvinger by. Fortene har også blitt kalt **Vardefortet** og **Gullbekkfortet**. *Vardåsen fort* benyttes ofte som en fellesbenevnelse for begge fortene.

## Historie
De ble bygget i perioden 1901&ndash;1903 som et ledd i stryrkingen av det norske forsvaret forut for unionsoppløsningen i 1905. Hvert fort hadde to fastmonterte 12&nbsp;cm Schneider Canet-kanoner med en rekkevidde på 10&nbsp;km, samt flere mindre feltkanoner, og var omringet av skyttergraver og piggtrådgjerder. Bygningene som mannskapene holdt til i ble reist inne i tunneler sprengt ned i berget.

Ved forhandlingene i 1905 krevde svenskene at alle moderne festningsanlegg langs grensen skulle legges ned, men gikk til slutt med på at anleggene ved Kongsvinger kunne bestå mot at de ikke ble utvidet. Fortene ble likevel påvirket av den generelle nedrustningen av det norske forsvaret i årene før andre verdenskrig og i 1939 ble hovedskytset demontert.

Den 14. april 1940 ankom den svenske fenriken Gösta Benckert Kongsvinger med et kompani av 131 Finlands-frivillige, blant dem flere nordmenn som «Shetlands-Larsen» og Max Manus. Benckert ble dagen etter utnevnt til kaptein og gitt kommando over de gamle feltkanonene. Troppene på Vardåsen fikk i oppdrag å hindre tyskerne i å ta seg fra Sør-Odal og falle Kongsvinger i ryggen, noe som ville sperre retretten for de norske troppene vest for Kongsvinger. Utpå dagen fikk Benckert sammen med de norske avdelingene beskjed om å slå retrett, men Benckert ville bli til han i det minste hadde sett fienden. Hans ønske om å bli ble innfridd, men de norske styrkene uskadeliggjorde kanonene før de dro slik ordren var. De Finlands-frivillige forsøkte å gjøre kanonene i stand igjen, men kunne bare finne ett sluttstykke. Benckerts styrker gjorde hard motstand mot det tyske angrepet på formiddagen den 16. april med kun to kanoner som benyttet det ene tilgjengelige sluttstykket annenhver gang. Likevel måtte Benckert se seg nødt til å oppgi stillingen og flykte nordover da det viste seg at forsøket på å sprenge broen over Glomma var mislykket.

Etter dette ble tvillingfortene på Vardåsen liggende forlatt. Naturen og pøbler fikk herje fritt, og snart var det lite av verdier igjen. I 1946 ble det opprettet en radiopeilestasjon på toppen av Vardåsen, og hæren lekte med tanken om å restaurere anleggene i 1948, men det ble med tanken.

Gullbekkåsen skulle likevel ha fremtiden foran seg. I 1952 begynte man å bygge en radarstasjon som stod klar i 1955. Fra 1957 til 1962 var anlegget sektor operasjonssenter. Deretter ble stasjonen omgjort til opplæringssenter, fra 1972 kalt Luftforsvarets kontroll- og varslingsskole. 1. august 2002 ble denne skolen flyttet til Mågerø. I løpet av 2003 ble Nye Kongsvinger fengsel bygget der militærleiren lå.

## Kilder
* 

## Eksterne lenker
* Hjemmesidene til Kongsvinger fengsel
Gerhard Klopfer

**Gerhard Klopfer** (født 18. februar 1905 i Schreibersdorf i Schlesien, død 29. januar 1987 i Kulm) var en tysk nazist, SS-offiser og embetsmann i det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Han arbeidet i partikanselliet, hvor han var assistent for Martin Bormann.

Klopfer var advokat, og meldte seg inn i NSDAP i 1934. Han fikk graden SS-Oberführer (tilsvarende oberst) som æresrang. På Wannsee-konferansen i 1942 var han Bormanns representant i diskusjonen om samordning av det pågående holocaust. Han gjorde lite av seg på konferansen.

Etter andre verdenskrig ble han siktet for krigsforbrytelser, men han ble frikjent på grunn av manglende bevis. Han arbeidet etter dette som skatterådgiver. Da han døde i 1987 var han den siste overlevende deltageren ved Wannsee-konferansen.

## Referanser


## Litteratur
* Markus Heckmann, NS-Täter und Bürger der Bundesrepublik. Das Beispiel des Dr. Gerhard Klopfer, hrsg. für das Dokumentationszentrum Oberer Kuhberg Ulm e.V. von Silvester Lechner und Nicola Wenge, Verlag Klemm & Oelschläger, Ulm 2010, ISBN 978-3-932577-72-7. Rezension Vorwärts.de  von Anton Maegerle.
* Markus Heckmann: *Dr. Gerhard Klopfer – Ein ‚integrer und nobler Rechtsanwalt der alten Schule?’* In: Gedenkstättenrundbrief (hrsg. Stiftung Topographie des Terrors) Nr. 138 (August 2007), S. 28–32.
* Ernst Klee: *Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945*. Fischer Taschenbuch Verlag, Zweite aktualisierte Auflage, Frankfurt am Main 2005, ISBN 978-3-596-16048-8, S. 317.
* Gernot Römer, *Es gibt immer zwei Möglichkeiten... Mitkämpfer, Mitläufer und Gegner Hitlers am Beispiel Schwaben*, Augsburg 2000. ISBN 3-89639-217-4. Darin: Aufsatz zu Gerhard Klopfer (Ulm) „Dann haben Sie bei der Sitzung geschlafen...“
Oljekontinuerlig fase

**Oljekontinuerlig fase** refererer til den blandingen av olje, gass og vann som strømmer ut av en oljekilde ved oljeutvinning. Denne blandingen kan være i enten *oljekontinuerlig* eller *vannkontinuerlig fase*. I oljekontinuerlig fase omgir olje dråper av vann i blandingen, mens vann omgir oljedråper hvis den er i *vannkontinuerlig fase*. 

Kjøpere av olje vil ikke betale for vannet som er i blandingen, og det er derfor utviklet metoder for å finne ut hvor stor del av blandingen som består av vann, og hvor mye som er olje. En vanlig metode er å måle den elektriske konduktiviteten. 

På dypt vann har vannet nemlig gjerne høyt saltinnhold, og høy elektrisk konduktivitet, i motsetning til olje og gass, som leder strøm dårlig. I oljekontinuerlig fase fungerer metoden ypperlig da vanndråpene øker konduktiviteten betraktelig i forhold til en oljeblanding uten vann, ved at vanndråpene drar til seg noen elektroner med sin sterke ledeevne, og skyver dem raskt fremover. Man nullstiller med andre ord den elektriske konduktiviteten til oljen, finner den samlede konduktiviteten til vannet, og kan beregne hvor stor del av blandingen som består av vann.
 
Når blandingen derimot er i den *vannkontinuerlige fasen* skaper oljedråpene liten forskjell. På samme måte som resistanser i en strømkrets vil virke dårlig hvis du plasserer dem som små øyer blant en god kontinuerlig leder, vil strømmen primært gå gjennom vannet, og ikke bry seg om oljedråpene som knapt drar til seg noen av elektronene, og dermed ikke senker konduktiviteten til blandingen. Konduktivitetsmålere kan derfor ikke benyttes i blandinger i *vannkontinuerlig fase*.
Dalton-brødrene (Lucky Luke)

**Dalton-brødrene** dukker opp med jevne mellomrom i tegneseriene om Lucky Luke. Den 'virkelige' Dalton-gjengen dukker bare opp i én historie, der de blir drept og begravd like før slutten. Noen hefter senere dukker deres fiktive og like forbryterske fettere opp. De heter **Joe**, **Jack**, **William** og **Averell**, og hver av dem er litt høyere og dummere enn den forrige. De to mellomste brødrene har ingen utpregede karaktertrekk, men yngstemann, hissigproppen Joe, og den høye og dumsnille Averell er mer interessante figurer.

I senere historier opptrer også Dalton-brødrenes mor. Hun er glad i sønnene sine, og er selv en forbryter, dog mer harmløs enn sønnene.

## Kilder
*  comicwiki.dk: [Dalton-brødrene (opdigtede)](https://comicwiki.dk/wiki/Dalton-br%C3%B8drene_(opdigtede))
Paul Scharner

**Paul Josef Herbert Scharner** (født 11. mars 1980 i Scheibbs) er en østerriksk tidligere fotballspiller som sist spilte for Wigan Athletic, på lån fra Hamburger SV i Tyskland, etter at kontrakten med West Bromwich Albion gikk ut 2012. Scharner har en fortid i Brann.

## Spillerkarriere

Scharner spilte frem til slutten av sesongen 2005 midtbane på det østerrikske landslaget og i Brann, men ble etter det brukt som midtstopper. Han kom til Brann høsten 2004, og var blant annet med på å vinne cupen med Brann samme år. 

Han slo for alvor gjennom i bergensklubben i 2005-sesongen da han både av Brann-supporterne, og fotballeksperter ble regnet som Branns beste spiller. Av Brann-supporterne fikk han blant annet kallenavnet *Fussballgott (fotballgud)*. Den 22. desember 2005 ble han solgt fra den norske eliteserieklubben Brann til den engelske Premier League-klubben Wigan Athletic for ca. 30 millioner kroner.

Scharner debuterte for Wigan 10. januar 2006. Som innbytter i den første av to semifinaler i ligacupen mot sin egen favorittklubb Arsenal, ble østerrikeren matchvinner. Etter at kontrakten hans gikk ut med Wigan sommeren 2010 gikk han vederlagsfritt til West Bromwich Albion i slutten av august.

## Meritter
* 11 Landskamper for landslaget til Østerrike (per januar 2006).
* Vant cupen med Brann 2004. 
 
## Klubbstatistikk

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Paul Scharners hjemmeside
* SK Brann om Paul Scharner
Nicolas Toussaint Charlet

**Nicolas Toussaint Charlet** (født 20. desember 1792, død 30. desember 1845) var en fransk maler som malte en rekke malerier av militære motiver. Faren døde tidlig, og mor og barn satt igjen i stor fattigdom. Men han fikk litt skolegang, og mora, som var en stor beundrer av Napoleon, formidlet denne interessen til sin sønn. 

## Biografi
Sin første jobb fikk Charlet i administrasjonen til Paris, hvor han ble satt til å registrere rekrutter. Han tjenestegjorde i Nasjonalgarden i 1814. Etter at han i 1816 måtte slutte i sin jobb, fikk han en stilling i atelieret til Baron Gros. Her lærte han litografi og fikk også gi ut noen verker som ble begynnelsen på hans karriere som kunstner. En av hans gode venner var maleren Géricault. Charlet giftet seg i 1824 og fikk to sønner som overlevde ham. I 1838 begynte helsen å skrante, og i 1845 døde han. 

Charlet var svært produktiv. Ved hans død talte hans verkliste over 2000 litografier i tillegg til akvareller, sepiategninger, oljeskisser og etsinger. En statue av ham er satt opp på torget Denfert-Rochereau i Paris.

## Verker
Noen kjente verker av Charlet er
* *Grenader ved Waterloo* (Grenadier de Waterloo, 1817)), en populær litografi
* *Fra felttoget mot Russland* (Episode in the Campaign of Russia (1836), oljemaleri
* *Kryssing av Rhinen ved Moreauæ* (Passage of the Rhine by Moreau" (1837)), oljemaleri
* *Sårede soldater stopper i en kløft* (Wounded Soldiers Halting in a Ravine" (1843)) oljemaleri
* *Det sivile, politiske og militære livet til korporal Valentin* (Vie civile, politique, et militaire du Caporal Valentin,) 50 litografier, fra 1838 til 1842.

## Referanser


## Litteratur
*A life of Charlet* ble gitt ut i 1856 av en venn fra militæret, de la Combe.

## Eksterne lenker
Obersturmbannführer

**Obersturmbannführer** var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). Den ble først innført i SA i 1932, da man trengte en ekstra feltoffisersgrad over SA-Sturmbannführer. Den ble samtidig innført i SS for at offiserer skulle være på samme nivå i de to organisasjonene. 

Den var under *[[Standartenführer]]* og over *[[Sturmbannführer]]*.

Navnet betyr «over-stormenhetsfører», og graden tilsvarte Oberstleutnant i Wehrmacht (Fregattenkapitãn i Kriegsmarine.  På norsk: kommandørkaptein i marinen ).

Graden ble i 1961 en av de mest kjente av de mange i SS' og SAs spesielle hierarki, ettersom Adolf Eichmann hadde hatt denne graden. Da han i rettssaken i Jerusalem hevdet at han kun var en kontorarbeider som fulgte ordre, spurte anklageren Gideon Hausner: «Var du en Obersturmbannführer, eller en kontorpike?». Blant andre beryktede innehavere av graden var kommandanten i Auschwitz, Rudolf Höss. Obersturmbannführerene Herbert Kappler og Joachim Peiper var skyldig i massakrene i henholdsvis Ardeatine og Malmedy. 

Insigniene var fire sølvknapper og en stripe, plassert på venstre jakkeslag. Man bar også skulderklaffene  til en Oberstleutnant i Wehrmacht. Graden var den høyeste hvor man hadde enhetsmerke på høyre jakkeslag; i de høyere gradene hadde man insignier på begge sider.  

To nordmenn mottok graden SS-Obersturmbannführer, Egil Reidar Hoel og Arthur Qvist. Begge mottok graden i 1945.  

## Referanser
Bérenger Fredol den eldre

** Bérenger Fredol ** (den eldre) (født ca. 1250, død 11. juni 1323)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Béziers i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop Giovanni Castrocoeli, O.S.B. (?-1295) *bispeviet ca 1282
* Kardinal Hugues Aycelin de Billom, O.P. (1230-1298) *1294
* Pave Celestin V (1215-1296) *1294
* Kardinal Bérenger de Frédol (sr.) (1250-1323) *1294 

## Referanser
Pierre Arnaud de Puyanne

** Pierre Arnaud de Puyanne**  (død 4. september 1306)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var abbed for klosteret Sainte-Croix i Bordeaux i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av pave Klemens V.

## Eksterne lenker
* The Cardinals of the Holy Roman Church
Bérenger Fredol den yngre

**Bérenger Fredol den yngre** (død 1323) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Béziers i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal den 23. desember 1312 av pave Klemens V. Han var nevø av Bérenger Fredol den eldre, som ble kreert til kardinal i 1305.

## Referanser
Etienne de Suisy

**Etienne de Suisy**  (død 1311) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkediakon av Brugge. Han ble kreert til kardinal den 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Han kom fra, og muligens var født i, Suizy nær Laon i Picardie i i Frankrike. I januar 1290 opptrer han som medlem av *Garde des sceaux*, og i februar samme år nevnes han som visekansler for Frankrikes konge. Fra 1302 til 1304 tjenestegjorde han som kansler for den franske konge. De Suisy var erkediakon av Brugge i bispedømmet Tournai;  derfor var han kjent som erkediakon av Flandern. 

I 1300 ble han valgt til biskop av Tournai, men valget ble aldri bekreftet av paven. I 1302 deltok han i en generalforsamling for det franske presteskap i Paris.
### Kardinal
I konsistoriet den 15. desember 1305 opphøyde hans onkel pave Klemens V ham, på initiativ av Filip den smukke, til kardinalprest med titulærkirken *[[San Ciriaco alle Terme]]*. 

Fra 1310 til 1311 tjenestegjorde han som kammerherre i Kardinalkollegiet.

Kardinal Etienne de Suis ledsaget paven til Bordeaux, og kom deretter for å diskutere flere viktige saker og arrangere et møte med kongen, som fant sted i Poitiers i 1307. Den 1. juni 1307, også i Poitiers, beseglet han e en ratifisering av freden som ble inngått mellom Frankrikes konge og greven av Flandern. Etter Poitiers dro kardinal Etienne og to av hans kolleger til Chinon for å avhøre  Jacques de Molay - stormesteren av Tempelridderne, og Frankrikes visitator, og kommandantene på Kypros, i Aquitaine og Normandie om forbrytelsene som Tempelridderordenen ble anklaget for. Étienne de Suisy var, sammen med Thomas Jorz, Béranger Frédol den eldre, Landolfo Brancacci og Pietro Colonna, en av de fem kardinalene som gjennomførte etterforskninger mot medlemmer av Tempelridderne og deres stormester. Disse undersøkelser strakk seg fra 1307 til 1310. Det er rapportert at han nektet å anerkjenne tilståelser fremtvunget under tortur, og lot legge til grunn de anklagedes avstandtagelser. 

Étienne de Suisy døde i Vienne den 10. desember 1311, og ble gravlagt i kirken til Benediktinerklosteret i Laon.

Kardinal de Suisy var altså død da det likevel kom til en henrettelse av Jacques de Molay (i 1314).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Thomas Jorz

**Thomas Jorz** eller **Joyce, Anglus, Anglicus** (engelsk, død 13. desember 1310 i Grenoble i det som i dag er Frankrike) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var en viktig teolog, og var skriftefar for kong Edward I av England.

Han ble kreert til kardinal 15. desember 1305 av sin onkel pave Klemens V.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Sjimpanser

* dvergsjimpanse
* sjimpanse

**Sjimpanser** (*Pan*) er en slekt i familien store aper (Hominidae) og trolig menneskets nærmeste slektninger. Arten kan være både en primærkonsument, sekundærkonsument og tertiærkonsument i næringskjeden. Slekten består av kun to arter; dvergsjimpanse (*P. paniscus*) og sjimpanse (*P. troglodytes*). Begge er endemiske for Afrika sør for Sahel.

## Biologi

Sjimpansene er flokkdyr og blant de fysisk største primatene. Begge artene har hårløs hud i ansiktet og store øyne. En vanlig sjimpanse har en kroppslengde på cirka  og veier typisk , mens en dvergsjimpanse gjerne har en kroppslengde på maksimalt  og gjerne veier . Sistnevnte har i forhold til kroppsstørrelsen lengre armer og ben enn førstnevnte. Artene viser kjønnsdimorfisme, i det hannene veier i snitt cirka 25 prosent mer enn hunnene.

Den mest åpenbare forskjellen mellom sjimpanser og dvergsjimpanser er, at sjimpanser er noe større fysisk, mer aggressive, og mannlig dominante, mens dvergsjimpanser er mer ynkelig, fredfulle, og kvinnelig dominante.

Dietten består i hovedsak av frukt, men sjimpanser eter også vegetasjon, bark, honning, insekter og av og til andre aper.

Sjimpansene trives i tett skog og lever i Vest- og Sentral-Afrika. Arten har relativt stor spredning og er utbredt i fire større populasjoner nord for Kongofloden.

Dvergsjimpansene, som også kalles bonobo, trives i jungel og tropisk regnskog. Arten har mer begrenset spredning og er utbredt i kun én stor populasjon i Sentral-Afrika, sør for Kongofloden og nord for Kasaielven i Den demokratiske republikken Kongo.

I motsetning til hva som er vanlig tro, kan sjimpanser ha omsorgsfull oppførsel med medlemmer av flokken og være til fordel for gruppemedlemmene foran seg selv.

## Inndeling

Inndelingen under følger Goodman *et al.* (1990) og Groves (2005). Slektskapsforholdene mellom menneskeapene er, gjengitt i hierarkisk skrivemåte og supplert med en evolusjonær tidsskala.

* Hominoidea, menneskeaper (i vid forstand), 20,4 millioner år
** Hominidae, store aper, 15,7 millioner år
*** Ponginae, store eurasiske aper
**** Pongini, store sørøstasiatiske aper
***** *[[orangutanger|Pongo]]*, orangutanger
****** *[[borneoorangutang|P. pygmaeus]]*, borneoorangutang
****** *[[sumatraorangutang|P. abelii]]*, sumatraorangutang
*** Homininae, store afrikanske aper, 8,8 millioner år
**** Gorillini, gorillaaper
***** *[[gorillaer|Gorilla]]*, gorillaer
****** *[[vestgorilla|G. gorilla]]*, vestgorilla
****** *[[østgorilla|G. beringei]]*, østgorilla
**** Hominini, sjimpanser og mennesker, 6,3 millioner år
***** *[[sjimpanser|Pan]]*, sjimpanser
****** *[[dvergsjimpanse|P. paniscus]]*, dvergsjimpanse
****** *[[sjimpanse|P. troglodytes]]*, sjimpanse
***** *[[menneskeslekten|Homo]]*, mennesker
****** *[[menneske|H. sapiens]]*, menneske
** Hylobatidae, gibboner

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Arnaud de Falguières

** Arnaud de Falguières **  (død 12. september 1317)  var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Arles i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal 19. desember 1310 av pave Klemens V.

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Fasikkulasjon

**Fasikkulasjon** eller **leamus** er ufrivillige, kortvarige, rytmiske og sitrende sammentrekninger av skjelettmuskulaturen, men som ikke fører til bevegelser over andre ledd enn tå- eller fingerledd. Vanligst oppstår dette i små muskler i ansiktet, særlig rundt øyet, men kan oppstå i alle musklene i kroppen. Sammentrekningene kan vare i flere timer om gangen og er synlige utenpå huden.

Fasikkulasjoner er vanlige, og er vanlig hos friske personer. Fasikkulasjon kan derimot også være tilstede ved visse nerve- og muskelsykdommer. I små muskler kan det skyldes en ubalanse mellom væske og mineraler, og inntak av magnesium eller kalsium kan motvirke langvarig fasikkulasjon. I større muskler kan fasikkulasjon oppstå etter uvant eller intensiv trening.

## Referanser