Tritonus

En **forstørret kvart**, også kalt **tritonus** er betegnelsen på intervallet (avstanden) mellom to toner som strekker seg over tre heltoner, for eksempel avstanden mellom C og F. Dette tilsvarer 6 kromatiske halvtoner. Navnet tritonus er av gresk opphav og betyr *tre toner*. Siden en tritonus deler en oktav i midten, kan den ikke inverteres (omvendes).

## Frekvensproporsjon

Frekvensproporsjonen i en likesvevende tritonus – dvs. svingingsforholdet mellom de to intervalltoner – kan ikke uttrykkes med hele tall. Helt fram til tidlig klassisistisk musikkteori ble en tritonus derfor ansett som selve *djevelen i musikken* (lat. diabolus in musica) eller *djevelens intervall*.

En tritonus deler en oktav i to og har derfor en frekvensproporsjon av 1: \sqrt2. Definerer man avstanden mellom to likesvevende halvtoner med 100 på en såkalt cent skala, er avstanden mellom tonene i en oktav på 1200 cent. I en tritonus er avstanden mellom tonene dermed på 600 cent.

Musikkteoretikere og matematikere har definert tritonus på forskjellig måte:

## Eksempler
I klassisk musikk finner man en tritonus i hver dominantseptimakkord mellom andre og fjerde tone, dvs. tersen og septimen i akkorden. I jazz spiller tritonus i form av tritonussubstitusjon en stor rolle ved reharmoniseringen. I rock er det spesielt Death Metal gitarister som bruker tritonus i sine riff. Av de diatoniske skalaene er det bare lydisk som har tritonus som fjerde trinn. I alle andre skalaene benyttes ren kvart.

Prominente eksempler for bruk av tritonus i musikken gjennom tidene er
* Kantate BWV 170 av Johann Sebastian Bach: Inngangsintervallet på arien *Mir ekelt mehr zu leben*
* Den flyvende hollender av Richard Wagner: Flere ganger i Hollenderens monolog
* *Fantasia quasi [[Sonate|Sonata]]* «Après une lecture du Dante» av Franz Liszt: Ledemotiv for hele komposisjonen
* Sonate for klaver op. 7 av Edvard Grieg: Innledning og slutt av gjennomføringsdelen i finale satsen, både melodiføring og akkordprogresjon 
* West Side Story av Leonard Bernstein: Inngangsintervallet til sangen *Maria*
* Purple Haze av Jimi Hendrix: Intro som starter på A# og havner på E
* Black Sabbath av Black Sabbath: Både riff i intro og gitar ostinato i vers
* Tittelmelodi til TV-serien South Park av Primus mellom 1. og 2., 3. og 4. samt 5. og 6. tekstlinje
* Tittelmelodi til TV-serien om Hercule Poirot med David Suchet av Christopher Gunning: Trinnvis i outro (bass) rett før sluttakkorden
* 7/4-takts-bluesvarianten av tittelmelodien til TV-serien The Persuaders av John Barry: Tritonus som inngangsintervall i både 1. og 4. takt. Høres best i episoden *Angie... Angie*.

Også de tre første satsene i Gustav Mahlers *6. [[symfoni]] i a-moll* står i tritonusforhold til hverandre. 1. satsen slutter i A-dur, 2. satsen begynner og slutter i E-dur, 3. satsen begynner i a-moll.

## Tritonus i skjønnlitteraturen
Romanen *Djevelens kvint* av den danske forfatteren Anne-Marie Vedsø Olesen hentyder i tittelen på tritonus intervallet. Den beskriver den egyptiske guden Sets gjenfødelse i nåtidens København og er bygget rundt motiver av egyptisk mytologi samt Wolfgang Amadeus Mozarts opera Tryllefløyten.Romanen er del av en trilogi som også omfatter bøkene *Tredje Ikaros* (2004) og *Gudernes tusmørke* (2007).

## Referanser


## Se også
* kvart

## Eksterne lenker
*  Will Hodgkinson fra The Guardian om djevelens intervall