Perpetuus av Tours

**Den hellige Perpetuus** (fransk: *Saint-Perpetue*; død 30. desember 490 i Tours) var den sjette biskopen av Tours. Han ble biskop omkring år 460, og var overhode for bispedømmet i Tours frem til han døde i 490. Han etterfulgte sin slektning (trolig en onkel) Eustochius i embetet. Etterfølgeren hans var en annen nær slektning, Den hellige Volusianus.
## Episkopat
I det første året av sitt episkopat presiderte Perpetuus ved et konsil hvor åtte biskoper møttes i Tours på Martins festdag. Dette konsilet var kalt sammen for å stanse det galliske presteskaps verdslighet og utsvevelser, og det ble promulgert en viktig regel for kirkelig disiplin. Få år senere, på det første konsilet i Vannes i Bretagne i 467, som åpenbart hadde samme formål, konsekrerte han sin første biskop, den hellige Paternus av Vannes. Denne konsekrasjonen på et bispekonsil i Vannes i 467 er en velkommen dato i en periode med svært lite dokumentasjon. På konsilet møttes seks biskoper fra provinsen Tours under forsete av metropolitten, Perpetuus, og formålet var åpenbart å opprette bispedømmet Vannes og konsekrere Paternus til dets første biskop. På et brev som ble sendt til to biskoper som var fraværende, undertegnet Paternus som nummer to etter Perpetuus, *Paternus episcopus subscripsi* («undertegnet biskop Paternus»).

Perpetuus holdt et omhyggelig øye med oppførselen til presteskapet i sitt bispedømme, og det nevnes prester som ble fjernet fra sine embeter fordi de hadde vist seg uverdige. Gregor av Tours nevner 120 år senere at Perpetuus bestemte at alle mennesker i hans bispedømme skulle faste på onsdager og fredager, bortsett fra på noen få kirkelige festdager. Han gjorde også flere mandager i kirkeåret til fastedager, spesielt i tiden som ble til advent. 

Hans innflytelse var så stor at disse fastedagene ble fulgt i bispedømmet Tours over et århundre etter hans død. 

Den tidligste referansen til en adventstid er den fasten Perpetuus innførte før jul med start på Martins festdag den 11. november. Denne tiden var kjent som «St. Martins fastetid», og skikken ble utvidet til andre frankiske kirker av konsilet i Mâcon i 581.

Perpetuus bygde klostre og en rekke kirker, men fremfor alt er han kjent for sitt hovedverk, nemlig den basilikaen han bygde over den hellige Martins sarkofag. Martins etterfølger Brictius hadde i 437 bygd et lite kapell av tre for å beskytte Martins grav, men dette var blitt for lite på grunn av alle pilegrimene. Perpetuus utvidet i 470 dette kapellet til den praktfulle basilikaen St. Martin, som Gregor av Tours omtaler med beundring. Siden det var biskop Gregors egen kirke, har vi fått overlevert mange interessante detaljer om den. En samtidig forfatter sier at basilikaen var et av verdens underverker og verdig til å sammenlignes med Salomos tempel. Perpetuus bygde også en kirke til ære for apostelfyrstene Peter og Paulus for å gjenbruke taket på den gamle kirken for Martin, siden det var et elegant stykke håndverk.

Kirken som står på stedet i dag ble bygget på slutten av 1800-tallet, og tjener som domkirke i Tours. Avbildninger av Den hellige Perpetuus viser gjerne helgenen ved siden av en kirke under oppførelse.

Det blir sagt om biskop Perpetuus at han skjenket avkastningen fra sine eiendommer til de fattige. Men testamentet til biskop Perpetuus, hvorav det fremgår testamenterer eiendommen sin til de fattige, foreldreløse og enkene, ble først publisert av Dom Luc d'Achery i hans *Spicilegium*, og det er sannsynligvis en forfalskning.

I henhold til Perpetuus' eget ønske ble han gravlagt ved foten av St. Martins sarkofag.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Den katolske kirkes norske nettbiografi om Perpetuus