open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Søråsen

**Søråsen** er et fjellområde i sørøstre delen av Gol kommune, grensende mot Sør-Aurdal og Nesbyen. Grense mot Nystølsfjellet i nord, med Nystølsvarden som høyeste punkt (1296 moh), og mot Vardefjellet i sør (1182 moh). Nystølsvarden er høyeste punkt i Gol med utsikt til Norefjell i sør, Hallingskarvet og Reineskarvet i vest og Jotunheimen i nord. Andre fjellområder på Søråsen er Holtelifjellet (1152 moh) og Raudalsfjellet (1205 moh). Andre fjelltopper er Endefjell med Søthaugberget (1169 moh), Meitebekkfjellet (1241 moh), Bergaleinnatten (1138 moh), Kyrkja (1063 moh), Nøsen (1086 moh) og Røggenatten (1130 moh). 

Av fiskevann er Myklesjøen (968 moh), Grøsetvatnet (904 moh), Kroktjern (962 moh), Røggjin (970 moh), Andsjøen (882 moh), Raudalsvatnet (921 moh), Store Grevsjøen (1053 moh) og Høvren (820 moh) av de største fiskevann med sik og ørret. Nordåsen er den lokale betegnelsen på det som ofte forbindes med Golsfjellet, og kjente hoteller som Storefjell, Oset, Kamben, Guriset, Hallingen og Ørterstølen. Søråsen er den høyestliggende del av Gol og mer tilbaketrukket med hytter og tradisjonsrike stølslag. På Søråsen finnes gamle stølslag som Eivindli, Holt, Vestreli, Frøysoksstølan, Vassvollstølan, Nystølen, Raudalen, Høvresli, Andsjøstølan og Røggjin.

Oslo's byrådsleder Erling Lae er lommekjent på Søråsen og har sagt følgende: "Å gå på kryss og tvers i fjellet er det gode liv. – Ro, stillhet, stor himmel. Frihetsfølelsen du får når du ser vidt. Ensomheten. Søråsen er det gode sted å være. Nystølsfjellet er det flotteste området i Gol. Det er hit han søker seg om livet går han imot. Noen ganger går han inn til Bjørnsanli, langt inn på Søråsen og utenfor mobilrekkevidde. – Helt fenomenalt. Det er en ulempe i vår tid at du kan ta med deg jobben overalt. Det kan være praktisk, men har også sin pris. Erling Lae liker at det fremdeles finnes steder der ingen kan nå deg. Der du ikke ser ett eneste elektrisk lys eller hører en eneste bil."

Kjente personer som har eller har hatt hytte i området er bl.a. jazzmusikeren Tore Jensen, skilandslagstreneren Dag Kaas , polfareren Fridtjof Nansen "Nansenhytta", og lyrikeren, botanikeren og ornitologen Harald Sverdrup. Han påviste bl.a. viltvoksende kanelroser (Rosa Majalis) ved Nøsen. Valdresen Mikkjel Fønhus har bl.a. skrevet om Raudalsdansen. Søråsen grenser til Vassfaret mot sørøst. Det har vært streifdyr av brunbjørn og jerv og i tidligere tider var det helårsbosetninger med fangstfolk på Søråsen.
Musdal

**Musdal** er ei grend på vestsiden av Gudbrandsdalslågen på Tretten i Øyer kommune.  

Navnet Musdal kommer fra elva *Musa* som renner gjennom Musdal. Musa får tilløp fra Mustjernene som ligger på *Musdalseter*, og Musa renner ut i Gudbrandsdalslågen.  

I Musdal ligger ei lysløype som også er skiskytterløype. Tretten Skiskytterlag bruker  denne løypa, og laget arrangerer årlig et nasjonalt skiskytterrenn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Norske alpine redningsgrupper

**Norske alpine redningsgrupper** (**NARG**, tidligere *KARG* &ndash; Kontaktutvalget for Alpine Redningsgrupper) er en norsk organisasjon som består av frivillige, spesialtrente redningsklatrere. De bistår politiet og Hovedredningssentralen i redningsaksjoner i bratt og vanskelig terreng.

## Avdelinger
Det er ti alpine redningsgrupper i Norge, med i overkant av 200 klatrere.

* Tromsø
* Svolvær
* Bodø
* Romsdal
* Sunnmøre
* Nord-Gudbrandsdal
* Indre Sogn
* Langfjella (inkluderer Østlandet)
* Hordaland
* Rogaland

## Utmerkelser
I 2018 ble Norske alpine redningsgrupper tildelt prisen Årets Fjellgeit.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Norske alpine redningsgrupper
Stefan III av Moldavia

**Stefan III av Moldavia** (rumensk: *Ștefan cel Mare, «*Stefan den store»; født 1437 i Borzești, død 2. juli 1504 i Suceava) var fyrste av Moldavia fra 1457 til 1504. Det historiske fyrstedømmet Moldavia omfattet både den nåværende region Moldova i det nåværende Romania, og territoriet som etter andre verdenskrig ble avstått til Sovjetunionen og nå utgjør republikken Moldova. Til tross for at han var omgitt av fiender på alle kanter, representert ved Ungarn, Polen og Det osmanske riket, klarte Stefan lenge å forsvare landets uavhengighet mot overmektige fiender, før han til slutt i 1503 ble tvunget til å slutte fred med sultan Beyazid II og anerkjenne tyrkisk overhøyhet. Landet beholdt indre selvstyre, men måtte betale en årlig tributt til sultanen.

## Bakgrunn
Stefan den store tilhørte dynastiet Mușat. Hans far, Bogdan II, hadde hersket over Moldavia i to år (1449 – 1451) og ble drept i et slag mot Stefans onkel Petru Aron. Mellom 1451 og 1457 ble Moldavia kastet inn i en borgerkrig mellom Petru Aron og Alexăndrel – en nevø av Alexandru cel Bun.

## Meritter
Stefan ledet sitt folk i mer enn 40 kriger og tapte bare fire av dem – områder som han senere vant tilbake. En av hans mest berømte seire var i krigen mot sultan Mehmet II i 1457. Slaget fant sted nær Podul Înalt, der Stefan nedkjempet en armé på 120&nbsp;000 mann med sine 40&nbsp;000 soldater.

## Karakterbeskrivelse
* Den russiske historiker N. Karamasin beskriver Stefan slik: *«Han var fryktløs i møte med fare, sterk i ledelse, han forundret konger og riker og oppnådde store resultater med små ressurser.»*
* Krønikeforfatteren Grigore Ureche maler videre: *Han var som en løve klar til angrep, ingen kunne temme ham og han betraktet andre menneskers hvile som årsak til skadeverk.*

## Anerkjennelse
Etter at pave Sixtus IV hadde hørt om hans seire over tyrkerne, gav han Stefan den store tilnavnet «Kristendommens bekytter». 
Etter sin død ble Stefan av mange betraktet som hellig. Den rumensk-ortodokse kirke kanoniserte ham under navnet: «Den rettroende voivod Stefan den store og hellige».

I dag feires Stefan som Moldavias store helt og forbilde. I Sovjet-tiden ble de fleste hovedgatene i Moldovas byer oppkalt etter Lenin eller andre kommunistiske koryfeer. Etter revolusjonen i 1989 ble gatene omdøpt til «Ștefan cel Mare-gaten».
## Referanser

## Eksterne lenker
* Mushati-dynastiet
*  Kart over Ștefan cel Mares Moldova
John Georg Ljosdal

**John Georg Ljosdal** (født 5. juli 1903 på Flå i Birkenes, Aust-Agder, død 25. oktober 1974) var visedikter, novelleforfatter, musiker og sjømann.

Han er mest kjent for å ha skrevet vestlandsgruppa Salhuskvintettens ønskekonsertslager «Gryta hennar mor», innspilt på plate i 1965. I 1933 fikk han på trykk sin første novelle i *[[Arbeidermagasinet]]*. For leserne ble han av Prøysen-venn og redaktør Nils Johan Rud presentert for leserne som «fullblods romani – en skribent utenom den vanlige sort». Samme år fikk han også på trykk novellen «Reisen til Lykkeland» i Omstreifermisjonens blad *[[På Hjemveien]]*.

John Ljosdal, (ofte skrevet Jon Ljosdal) var tater og tilhørte slektene Gripenfeldt, Allting og Lindbom. Hans mor Gunhild Marie, var datter av Rasmus Lindbom. John Georg Ljosdals far Jakob, skal ifølge Eilert Sundts Fantefortegnelse fra 1862, vært Ole Christian Jakobsen fra Skien, «Aarelader, kaldt Ole Blodtapp».  Ljosdal ble seks år gammel plassert av norske myndigheter i åtte års isolasjon på Lindøen Opdragelsesanstalt utenfor Stavanger, et sted opprettet av vekkelsespredikant Lars Oftedal, stortingsmann og grunnlegger av *[[Stavanger Aftenblad]]*. 16 år gammel dro han til sjøs, og var fyrbøter på skip som gikk i fart på England, USA og Canada. I 1929 vendte han tilbake til Norge, og vandret i mange år langs veiene mellom Arendal og Stavanger med sitt følge og sin ledsagerske Lisa Fredriksen. Hun var av Flintian-slekt, datter av hans stefar, og også født på gården Flå. Som forfatter brukte Ljosdal stabbestein som skrivebord. Han leverte dikt til Alfred Maurstad og hadde utstrakt brevkontakt med andre norske kunstnere, bl.a. Sigrid Undset og Alf Prøysen. 

Ljosdal spilte flatfele, trekkspill og munnspill. I 1971 utga Rune forlag boken *Gryta hennar mor* med en rekke av hans tekster. Enkelte, som bl.a. «De lappede seil» og «Det nye bedehuset» er også representert i andre visebøker.  Sangen «Juledrømmen», med melodi av Valborg Tveite, er innspilt av Stor Johan-folkets sangere Elias Akselsen (*[[Her kommer dine arme små]]*, Via Music 2003) og Veronica Akselsen (*[[Fattige var de som først fikk se]]*, Via Music 2004).

Han døde av hjerneslag i Marnardal (Vest-Agder), mens han leste sitt eget vinnerdikt under er prisutdeling.

## Referanser
Mistreat

**Mistreat** er et rock band fra Finland. De ble stiftet i 1988. Tekstene synges på engelsk og finsk.

## Album
**[[Mistreat-EP]]* 1990
**[[Faith And Fury]]* 1995
**[[The Flame From The North]]* 1997
**[[Waffenbruder]]* 1997
**[[Battle Cry]]* 2000
**[[Ultimate Mistreat]]* 2001
**[[Beer Bottles & Hockey Sticks]]* 2001
**[[Best Of...]]* 2002
**[[Unfinished Business (Mistreat)|Unfinished Business]]* 2003
**[[Never Forgive - Never Forget]]* 2005
**Greatest Hits* 2014
**Heartless Bastards* 2018
**The Rough - The Rare & The Rock-O-Rama Recordings* 2019
**Patriotic Tunes* 2020
**Pro Patria Fiant Eximia* 2020

## Eksterne lenker
*
Louise av Hessen-Kassel

**Louise Vilhelmine av Hessen-Kassel** (1817–1898) var dansk dronning 1863–1898. Hun var datter av Wilhelm av Hessen-Kassel og Louise Charlotte av Danmark.

Hun ble gift i 1842 med sin slektning prins Christian av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg, senere konge av Danmark som Christian IX.

## Barn
#Frederik VIII  (1843–1912), gift med Louise av Sverige-Norge.
# Alexandra (1844–1925), gift med Edvard VII av Storbritannia.
# Vilhelm (Georg I) (1845–1913), konge av Hellas.
# Dagmar (keiserinne Maria Feodorovna av Russland)  (1847–1928), gift med keiser Alexander III av Russland.
# Thyra (1853–1933), gift med Ernst August av Cumberland.
# Valdemar (1858–1939), gift med Marie av Orléans.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 
* Thorsøe, Alexander. 

## Eksterne lenker
* 
* Biografi på Gravsted.dk
Rottefangeren fra Hameln

**Rottefangeren fra Hameln** er et tysk middelaldersk folkeeventyr som blant annet er bevart og spredt i brødrene Grimms versjon fra 1816.

## Handling
Historien utspiller seg i 1284 i byen Hameln som har pådratt seg en oppblomstring av rotter. En mann som påstår å være rottefanger tilbyr befolkningen sine tjenester. Rottefangeren tar fram fløyten sin og lurer rottene ned i elven Weser med fløytespillingen sin. Rottene drukner, men han får ikke betalt og forlater byen i sinne. Flere dager senere, den 26. juni, vender han tilbake. Mens folket er i kirken spiller han igjen på fløyten sin og lurer med seg byens barn inn i en grotte utenfor byen, der de forsvinner.

I brødrene Grimms versjon etterlates to barn – det ene blindt, det andre lamt – som kan rapportere hva som har skjedd.

## Historien
Historien er kjent siden 1300-tallet. Rottene ble imidlertid ikke introdusert i historien før slutten av 1500-tallet. 

Det er ikke kjent hva som kan ha gitt opphav til sagnet, men det finnes flere teorier. Barna kan ha kommet ut for en ulykke, kanskje druknet i Weser eller blitt begravet i et jordskred. De kan også ha blitt rammet av en epidemisk sykdom og forvist fra byen i et forsøk på å stoppe smitten; det kan dreie seg om pest (en tidlig variant av svartedauden) eller chorea. I så fall ville rottefangeren stå som et symbol for Mannen med ljåen.

Det finnes også teorier om at barna har gjort en pilegrimsferd eller reist østover i barnekorstog tidlig på 1200-tallet for å kolonisere. I disse tilfellene ville rottefangeren vært en voksen leder, kanskje en geistlig som tok barna med seg. Koloniseringsteorien holdes i dag som den mest sannsynlige, fordi det gikk barnekorstog fra Sentral-Europa mot Palestina i året 1212, som antakelig endte i dyp tragedie ved at barna omkom under kryssingen av Balkan og Anatolia til lands. Ingen av barna kom noen gang frem til Jerusalem men ble tatt til fange i Anatolia og solgt som slaver, bl.a. til Sultanen av Egypt. 

## Se også
* Magiske Maurits og hans gløgge gnagere, barnebok fra 2001 med en vri på eventyret

## Eksterne lenker
* Engelsk oversettelse av Robert Browning med illustrasjoner av Kate Greenaway, 1888
H.M. Kongens gullmedalje

**H. M. Kongens gullmedalje** er en norsk medalje innstiftet av kong Haakon VII i 1907.

Medaljen erstattet den tidligere H.K.H. Kronprinsens gullmedalje innstiftet av kronprins Carl av Norge og Sverige i 1849. Kronprinsens medalje ble ikke utdelt etter 1905.

Medaljen blir årlig utdelt til «en fremragende, yngre forsker for et vitenskapelig arbeid bedømt ved Universitetet i Oslo». Ifølge reglementet må «arbeidet må være anerkjent som et virksomt bidrag til fagfeltets forskningslitteratur». Fram til og med 1995 ble Hans Majestet Kongens gullmedalje utlyst som en prisoppgave med gitt tittel. Etter en reglementsendring i 1995 utdeles medaljen for allerede bedømte arbeider. 

Medaljen har Kong Haakons portrett prydet på advers, mens revers har den latinske innskriften «JUVENI OPTIMAE SPEI» («ung mann/kvinne av høyeste håp») inne i en laurbærkrans. Medaljen har en diameter på 40 millimeter. Medaljen er utformet av Ivar Throndsen, som var myntgravør ved Den Kongelige Mynt.

Statuttene for medaljen ble skrevet av det Akademiske kollegium, og ble godkjent 26. juni 1908 av Kongen. De første tildelingene skjedde 2. september samme år. 
## Vinnere (utvalg)
*1907 Adam Fredrik Trampe Bødtker for «Om franskens Inflydelse paa den engelske Syntaks»
*1908 Carl August Drougge 
*1915 Gudrun Ruud
*1917 Ragnvald Iversen for «Syntaksen i Tromsø bymål».
*1920 Toralf Berntsen for Norske traditioners betydning i norrøn sagaskrivning
*1922 Ragnar Ullmann
*1924 Henrik Printz for «Die Algenvegetation des Trondheimsfjordes»
*1933 Eirik Vandvik for «Genitivus und Ablativus Qualitatis im Latein»
*1936 Isak Undås
*1963 Victor Hellern
*1964 Torleiv Austad
*1969 Kjell Noreik
*1977 Jon Bing og Trygve Harvold for «Legal Decisions and Information Systems»
*1988 Øyvind Grøn og Harald H. Soleng for «The First Second»
*1990 Alexandra Bech Gjørv
*1996 Erling E. Guldbrandsen
*2003 Farrukh Abbas Chaudhry
*2003 Hallgjerd Aksnes
*2006 Hans Kristian K. Eriksen
*2007 Helge Jordheim

## Referanser


## Eksterne lenker
* Universitetet i Oslo: Reglement for utdeling av H. M. Kongens gullmedalje
* Mottakere av UiOs medaljer (samlet oversikt) Inkludert liste over vinnere av H.K. Kongens gullmedalje før 1982.
* Liste over vinnere etter 1995
Koralldyr

* fjærkoraller
* stjernekoraller

**Koralldyr** er en stor delgruppe av nesledyrene. Koralldyr har en livssyklus som bare består av larve (planula) og polypp, det fins altså ingen maneter. Koralldyrenes polypp er ofte stor og kraftig bygd og kalles korall. Korallene lever enkeltvis eller i kolonier, og varierer i størrelse mellom få millimeter til tre meter. Koralldyr lever både i tropene og i tempererte strøk («kaldtvannskoraller»), i kolonier som vokser til korallrev. Verdens største er det store barriererevet på Australias østkyst som har gitt navn til Korallhavet.

Tropiske koralldyr lever i symbiose med algeceller som vokser på korallenes hud;, mens kaldtvannskoraller klarer seg uten alger og kan leve i mørke, faktisk dypere enn tusen meter. Enkeltrev kan vokse seg opptil 50 meter høye. Unge, levende koralldyr utgjør revets overflate, et dekke på ca 10% av revet over gamle, døde koraller. Helst vokser koraller mot strømmen, for der er tilgangen på mat størst.

Fossile koraller finnes helt tilbake til ordoviciumtiden (begynte for 488.3±1.7 millioner år siden og sluttet for 443.7±1.5 millioner år siden), og de er blant annet funnet i Oslofeltet som er rikt på fossile bikakekoraller. 

Korallenes *gastrovaskulærrom* (dvs. «magehulen») er delt i flere kamre ved hjelp av «septer» (skillevegger). Denne egenskapen og svelget (*stomodaeum*) er unike blant nesledyr og viser at koralldyr er en naturlig gruppe.

De to delgruppene av koralldyr er fjær- og stjernekoraller. Fjærkorallene har åtte septer i gastrovaskulærrommet, og fjærete tentakler. Kjente representanter er lærkoraller, sjøfjær og sjøtrær. Stjernekorallene har seks septer i gastrovaskulærrommet (eller det mangedobbelte av seks), og en spesiell type nesleceller (såkalte *spirocyster* med to tråder). 

På Filippinene brukes gift som cyanid når det dykkes etter mat- og akvariefisk i revene. Fiskene bedøves; men koralldyrene dør.''Explosives and cyanide are destroying coral reefs in the Philippines Korallrev tar opp mindre enn to tidels prosent av havbunnen, men her lever nesten en firedel av alle kjente havfiskearter og tusenvis av andre livsformer, der kanskje bare en tidel er kartlagt. I 1998 ble det registrert massedød av koraller. I 1999 var det indiske hav verst rammet. Ved Maldivene, Sri Lanka og Seychellene døde opp mot 90 % av alle korallene på grunne områder. Også utenfor India, Kenya og Tanzania var korallene i sterk tilbakegang. Det er uvisst om det skyldes sterk solstråling, forurensing eller vann med lavt saltinnhold, fulgt av kraftig regn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mosdyr

* Eurystomata
* Phylactolaemata
* Stenolaemata

**Mosdyr** er en rekke av små vannlevende, fastsittende dyr. Enkeltdyrene er vanligvis under 1&nbsp;mm store, men de lever i kolonier som kan bli mange centimeter store (opptil 1&nbsp;m). Dyrenes bakkropp danner et eskeformet skall (kalt *zooecium*), som hele dyret kan trekke seg tilbake i.

Koloniene består av mange slike zooecier som sitter tett i tett, og kan danne et hvit- eller gråaktig «belegg» på steiner, muslingskall, krepsdyr eller alger. De fleste artene er marine, men klassen Phylactolaemata lever i ferskvann.

Mosdyrene har et coelom, men mangler et sirkulasjonssystem og ekskresjonssystem. Forkroppen danner en tentakelkrans som dyrene filtrerer vannet med, for å livnære seg på organiske partikler og plankton. Tarmkanalen er U-formet, slik at endetarmsåpningen også ligger på forkroppen.

Til forskjell fra kamptozoene, som ligner litt i sin kroppsbygning, munner endetarmen ikke i tentakkelkransen. Dette er bakgrunnen for det vitenskapelige navnet Ectoprocta (gresk *ektos* = «utenfor», *proktos* = endetarmsåpning). Kamptozoer ble til tider betegnet som «Bryozoa Entoprocta» (*entos* = «innenfor»). I dag har man gått bort ifra å sammenfatte disse to gruppene.

Tidligere antok man at mosdyr var nærmest beslektet med armfotinger og foronider, og at de stod nærmere deuterostomiene enn protostomiene. Nyere fylogenetisk forskning har vist at de hører til protostomiene, men de nøyaktige slektskapsforholdene er ikke klarlagt ennå.

Mosdyr har en karakteristisk, lueformet larve (cyphonautes).

## Eksterne lenker
*
Belteormer

* Branchiobdellida
* Diplotesticulata
* Haplotaxidae
* igler
* Lumbriculata
* Tubificata

**Belteormer** er jord- og ferskvannslevende leddormer. Gruppen omfatter bl.a. meitemakk, igler og enchytraeider.

Belteormer er kjennetegnet av det navngivende «beltet», clitellum, som er en fortykkelse av noen segmenters lengde. Bare kroppssegmentene i denne fortykkelsen inneholder kjønnsorganer. Videre har stamarten til belteormene mistet en del egenskaper som er bevart hos flerbørstemarkene: Tentakler og nuchalorganet mangler, larvestadiet er tapt. Også antall børster er kraftig redusert i forhold til det som antas for leddormenes stamart.

Belteormene som ikke er igler, har tradisjonelt blitt sammenfattet som fåbørstemakker. En slik gruppering er imidlertid parafyletisk, siden f.eks. Branchiobdellida og Lumbriculata er nærmere beslektet med igler enn med meitemakker.

## Eksterne lenker
*
Fåbørstemakker

* Branchiobdellida
* Diplotesticulata
* Haplotaxidae
* Meitemarker
* Tubificata

**Fåbørstemakker**, **fåbørsteormer** eller **jord- og ferskvannsleddormer** er en klasse av leddormer. De norske navnene (og det vitenskapelige navnet Oligochaeta som betyr «fåbørstede») fremhever forskjellene fra de marine flerbørstemarkene: Fåbørstemakker har mindre og kortere børster, ofte er de ikke synlige i det hele tatt.

Grupperingen er parafyletisk, siden flere av representantene er nærmere beslektet med igler enn med hverandre. Sammen med iglene utgjør fåbørstemakker en monofyletisk gruppe, belteormene.

Fåbørstemarkene er en ekstremt tallrik gruppe. Det er over 10 000 arter, men enn halvparten av alle leddormartene er fåbørstemark. De er særlig dominerende blant markene i ferksvann, og fullstendig dominerende på landjorden. De mest kjente fåbørsteormene er meitemarker.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Flerbørstemarker

* Aeolosomatidae
* Amphinomida
* Capitellida
* Cirratulida
* Cossurida
* Diurodrilida
* echiurider
* Eunicida
* Flabelligerida
* *[[Jennaria pulchra]]*
* *[[Lobatocerebrum psammicola]]*
* Nerillida
* Opheliida
* Orbiniida
* Oweniida
* Phyllodocida
* Poeobiida
* Polygordiida
* *[[Potamodrilus fluviatilis]]*
* Protodrilida
* Psammodrilida
* Questida
* Sabellida
* skjeggbærere
* Spintherida
* Spionida
* Sternaspida
* Terebellida

**Flerbørstemarker** (Polychaeta) er en klasse av leddormene. Samtlige arter er havlevende, og er kjennetegnet ved at de bærer fire «børster», dvs. spesielle hår på hvert ledd. Disse er lange og tydelige og omgitt av varierende grad av gjeller eller papiller. Kjente delgrupper eller arter av flerbørstemarkene er fjæremakker, nereider og poseorm.

## Anatomi
Flerbørstemarkene er segmentert, som betyr at kroppen består av mange ledd, som stort sett inneholder det samme settet med organer (metameri). Det fremste leddet (*protostomium* eller «hodet», som egentlig ikke regnes som ledd, men ligger foran disse) har flere særtrekk: ett par nuchalorganer (som er smaks- eller lukteorganer) og flere vedheng, som omtales som antenner, palper eller tentakler.

## Slektninger
Også fåbørstemarker har børster, selv om disse er svært små og korte. Fåbørstemarkene og iglene stammer sannsynligvis fra flerbørstemarkene, slik at flerbørstemarkene egentlig utgjør en parafyletisk gruppe. Trolig er enkelte delgruppe er nærmere beslektet med belteormene, selv om det ikke er klart hvilke dette er.

## Delgrupper
Tradisjonelt har man inndelt flerbørstemarkene i urleddormer («Archiannelida»), fritt bevegelige ormer («Errantia») og ormer som graver i sedimentet («Sedentaria»). Denne inndelingen er økologisk meningsfull, men det er ikke sikkert i hvilken grad dette gjenspailer slektskapsforholdene. Trolig er Errantia og Sedentaria monofyletiske grupper.

Samtidig har fylogenetiske analyser vist at flere tidligere gåtefulle grupper faktisk stammer fra børstemarker. Dette gjelder for:
* skjeggbærere
* echiurider
* *[[Jennaria pulchra]]*
* *[[Lobatocerebrum psammicola]]*
* *[[Potamodrilus fluviatilis]]*

Også myzostomidene har lenge blitt regnet til flerbørstemarkene, men det kan hende at de er nærmere beslektet med hjuldyr.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Firroing

**Firroing** er en robåt med fire par årer, ofte også utstyrt med seil. På Midt-Vestlandet kunne den bli kalt *firkeiping* eller *slagkeiping*, på Sørvestlandet for åttring. Begrepet *åttring* har ellers flytende bruk, og betyr ulike robåtstørrelser forskjellige steder på kysten.  I Trøndelag kaltes den gjerne *firing* eller *fyreng*, men kunne ha et ekstra par årefester «på slaget», dvs. i framskuten, og slik ha fem par årer.  I Nord-Norge kaltes den ofte for *firing* eller *firæring*.

## Referanser
Gnistgap

Et **gnistgap** er en elektrisk innretning som leder strøm ved en fastsatt overspenning. Gapet består av to ledere plassert nær hverandre. Strømledningen skjer ved at lufta som gnistgapet står i blir ionisert av spenningen; ioner er ladningsbærerne. I luft er ioniseringsspenningen ca. 1000 V per mm gap. Spenningen synker noe mens ledningen foregår. Den indre motstanden er svært lav; beskyttelsen er ganske udiskutabel.

Overspenninger oppstår oftest på grunn av lynnedslag. Overspenninger kan også oppstå som transienter i kraftdistribusjonslinjer ved forstyrrelser som plutselige utfall (kortslutninger og brudd). Elektromagnetiske forstyrrelser fra sola kan også forårsake overspenninger i nettet. 

Bruksområder er:
*Tennanretninger, eksempelsvis  tennplugger
*Radiomottakere med strekkantenne (150kHz til 30 MHz)
*(Yagiantenner kan jordes direkte)
*Radiosendere med strekkantenner
*Overspenningsvern for strømnettet i distribusjonen
*Overspenningsvern for strømnettet i hjemmet

Overspenningsbeskyttelsen leder energien fra lynet eller transienten ned til jord. 

Fagbetegnelsen på et gnistgap er «disneuter».

Et gnistgap i husholdningsdimensjoner kalles overspenningsvern som kan kobles mellom stikkontakten i veggen og et elektrisk apparat man vil beskytte mot overspenninger, som for eksempel en datamaskin, TV eller stereoanlegg. 

Det finnes to forskjellige typer overspenning som trenger beskyttelse på forskjellige vis. Den ene er overspenning i forsyningsspenningen *mellom* fasene. For eksempel en 1000 V puls i 220 V kabelen. Slike transienter kommer gjerne fra forstyrrelser i distribusjonsnettet og setter apparater i fare. Den andre typen er at begge fasene opplever en kraftig transient samtidig. Dette er typisk for lynnedslag og setter liv i nærheten av apparatet i fare hvis det ikke er tilstrekkelig jordet. TV-er er oftest ikke jordet.   

Gnistgap er for en stor del blitt erstattet av komponenter laget av halvledermateriale som leder strøm først ved høye spenninger, likt virkemåten til zenerdioder. De kalles på engelsk transient absorbers (transorbs) eller TVS diode for Transient Voltage Supression diode. Slike beskyttere er gjerne ikke polariserte og er robuste. De finnes i alle størrelser og spenninger, og de er svært nøye spesifiserte. De er laget for å danne en kortslutning hvis energiopptaket blir destruktivt stort.

## Kilder
*
Pipe

**Pipe** kan referere til:

* Pipe (gammel måleenhet)
* Fløyte
** Blikkfløyte
** Båtmannspipe
** Panfløyte, består av piper
** Pipeorgel
** Sekkepipe
* Rør/sylinder
**Våpenpipe, pipen på et skytevåpen
** Pipe rigate, en type pasta
** Pipenøkkel, et verktøy
**Rørledning
* Røyking
** Bongpipe
** Opiumspipe
** Piperøyking
** Pipetobakk
** Tobakkspipe
** Vannpipe
* Skorstein, et avløpsrør for røyk fra en forbrenningsovn
Tiæring

En **tiæring** er en robåt med fem par årer.  Rene femromsbåter med fem par årer og velegnet for roing finnes først og fremst sør for Stad.  Også lengre nord er det båter med fem par årer, men bortsett fra Nordmørsbåtene, er dette ofte nokså svære båter, ofte med flere enn fem rom.

På Midt-Vestlandet kalles slike båter gjerne for *femkeipinger*.
Tolværing

**Tolværing** er en robåt med seks par årer, også kalt *sekskeiping*.  Slike båter fantes først og fremst på Nordvestlandet, men forekom også på Sørvestlandet. Båtene kunne også utrustes med seil. Båter med seks par årer fantes også lenger nord, der begrepet tolværing var vanligere. Dette var til dels ganske store båter gjerne med flere enn seks rom. Disse større båtene var mer beregnet for seildrift, og mindre egnet for roing.
Vindpark

En **vindpark** er en samling av vindturbiner i et felles område for produksjon av elektrisk energi. Vindparken kan være lokalisert på land, eller på kontinentalsokkelen ute i havet («offshore»).

I mange land finnes store vindparker hvor en eller flere eiere har vindturbiner i en felles vindpark. Ofte er slike områder lokalisert sammen med eksisterende vindmøller.

Verdens største vindpark er Gansu vindpark i Kina med en ytelse på rundt  MW, ferdig utbygd skal den år 2020 få en kapasitet på  MW. Europas største vindpark er London Array i Nordsjøen utenfor munningen av Themsen. Den har 175 turbiner med en samlet kapasitet på 630 MW, og er samtidig verdens største offshore-vindpark.

## Norge
Anleggene i Norge har en samlet installert ytelse på 811 MW fordelt på 356 turbiner med en årsproduksjon på 1898 GWh (2013). Bortsett fra prototypen Karmøy Hywind står alle vindkraftverkene i Norge på land.

### Liste over vindkraftverk i Norge
Listen inneholder alle vindkraftverk i Norge per 12. august 2015 med minst 0,4 MW ytelse.

## Danmark

Danmarks vindkraftkapasitet var i 2006 på  MW, nok til å dekke mere enn halvparten av landets elektrisitetsforbruk, alt avhengig av hvordan vinden blåser. Horns Rev Havmøllepark er en av verdens største vindmølleparker med en kapasitet på 160 MW. Andre vindparker er:
* Horns Rev 2
* Nørhede–Hjortmose
* Anholt Havmøllepark
* Middelgrundens Vindmøllepark
* Vindmølleparken Nørrekær Enge
* Rødsand Havmøllepark

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* www.nve.no Vindparker i Norge
Addington (Croydon)

**Addington** er et område i distriktet Croydon i sørlige London. I praksis er stedet en landsby, som har beholdt mye av sitt historiske særpreg i stedet for å bli et typisk forstadsområde. Det er lokalisert 18 km sør for Charing Cross og ligger innenfor det tradisjonelle grevskapet Surrey.

## Historie
Stedsnavnet er angelsaksiske og har betydningen *Eadas ton*, og hvor første ledd *Eada* eller *Æda* er et mannsnavn og *ton* er en gård. I *[[Domesday Book]]* (1086) nevnes to herregårder, med Godric og Osward som eiere. I gamle dager var navnet Edintona, og deretter  Eddintone. Landsbyen lå innenfor den angelsaksiske administrative inndelingen Wallington *hundred* (herred).

Kirken St. Mary the Blessed Virgin er fra 1080, og var opprinnelig sognekirke for et større område som inkluderte Shirley. Skipet og vinduene er fra 1000-tallet, mens tårnet først fikk sin nåværende form i 1876. Krypten er stengt; blant gravene i den finner man en Lord Mayor of London, den lokale Leigh-slekten og fem erkebiskoper av Canterbury; seks av erkebiskopene hadde en residens like ved, Addington Palace. Det er et minnesmerke for dem på kirkegården (se bilde).

Addington Palace dominerer landsbyen. Herregården til Leigh-slekten lå tidligere bak kirken. Pamela, grevinne Mountbatten er en etterkommer av denne slekten. Det er en ganske enkel herregård som ble bygget i 1780 med en landskapsplanlegging av Capability Brown. Det var hjemmet til en erkebiskop av Canterbury på 1800-tallet. I løpet av det påfølgende århundret var det i rekkefølge en hjemmet til en diamantforhandler, et Røde Kors-sykehus, et hotell og musikkskole, og er nå et sted som leies ut for ulike anledninger, hovedsakelig brylluper.

En lokal historie forteller at Henrik VIII beilet til Anne Boleyn på en kongelig jaktstue i nærheten. Jaktstuen skal ha tilhørt familien som eide Wickham Court. Denne historien er ikke sann, men fortelles ofte.

Et palladiansk gods ble reist i Addington rundt midten av 1700-tallet av Barlow Trecothick fra Boston. Etter å ha vendt tilbake fra Amerika ble han parlamentsmedlem og Lord Mayor of London. Etter hans død fortsatte nevøen James Ivers, senere Trecothick, arbeide. Hageanlegget ble anlagt av Capability Brown. Da Croydon Palace etter hvert kom i for dårlig stand kjøpte erkebispedømmet Canterbury det som en landlig residens for erkebiskopen. Den siste av dem som brukte det var Edward White Benson. 

## Referanser
Myagdi (distrikt)

**Myagdi** er et av de 75 administrative distriktene i Nepal.

Myagdi-distriktet ligger *Dhaualagiri sone* i *Vestregionen*, og regnes til åsdistriktene.

Myagdi grenser i vest mot Rukum, i nord og vest mot Dolpa, i nord mot Mustang og i nordøst har distriktet ei kort grense mot Manang, i øst mot Kaski og i øst sør for det mot Parbat, og helt i sør mot Baglung.

Distriktet har 40 landsbyutviklingskomiteer og ingen bykommune.

Fra folketellinga i 1991 til folketellinga i 2001 gikk andelen hinduer ned fra 99,7 % til 74,9 %. Buddhister gikk opp fra 0,2 % til 24,6 %, og andre religioner fra 0,1 % til 0,4 %.
	
Distriktet er kjent for å ha mange magarer, som tradisjonelt har hatt et sterkt innslag av buddhister. Heller enn noen vekkelse skyldtes nok økninga at buddhister etter at det kongelige diktaturet falt under Jana Andolan 1990, gradvis blei sikrere på at de turte å avvise at de blei registrert som hinduer. Det økende innslaget av *andre* kan på samme måte skyldes folk som insisterer på det fordi de hører til den gamle tibetanske religionen bön, som ikke blei særskilt registrert under noen av folketellingene, eller andre tradisjonelle lokale religioner.

Dhaulagiri, som er 8 167 m høyt, verdens 7. høyeste fjell og Nepals 6. høyeste, ligger i den nordlige delen av distriktet.

Annapurna I, 8 091 moh, verdens 10. høyeste fjell og Nepals 8. høyeste, ligger langt øst i distriktet, på grensa mot Kaski.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kart over Myagdi-distriktet
* Kart med helseindikatorer (på engelsk)
Liste over byjubileer på norske frimerker

**Liste over byjubileer på norske frimerker**

Av ting som gjerne markeres med frimerkeutgivelser er større byjubileer. Som utgangspunkt er enten byens grunnleggelse eller det tidspunkt da stedet fikk kjøpstadsrettigheter. At det kan diskuteres når de eldste byene blei til, ser vi av at Oslo feira jubileum for 900 år og 1000 år med bare femti års mellomrom – og fikk frimerker utgitt ved begge begivenheter.

(Talla i parentes er frimerkets katalognummer.)

* Oslo 900 år – 1950 (NK 383–385)
* Bergen 900 år – 1970 (NK 655–657)
* Tønsberg 1100 år – 1971 (NK 666–667)
* Vardø 200 år – 1989 (NK 1064)
* Hammerfest 200 år – 1989 (NK 1065)
* Kristiansand 350 år – 199] (NK 1113–1114)
* Molde 250 år – 1992 (NK 1147)
* Kristiansund 250 år – 1992 (NK 1148)
* Tromsø 200 år – 1994 (NK 1203–1204)
* Trondheim 1000 år – 1997 (NK 1306–1307)
* Egersund 200 år – 1998 (NK 1327–1328)
* Oslo 1000 år – 2000 (NK 1387–1390)
* Skien 1000 år – 2000 (NK1403–1404)
* Holmestrand 250 år – 2002 (NK 1471)
* Kongsberg 200 år – 2002 (NK 1472)
* Porsgrunn 200 år – 2007 (NK 1644)
* Drammen 200 år – 2011 (NK 1788)
* Halden 350 år – 2015 (NK 1903)
* Grimstad 200 år – 2016 (NK 1932)
* Bodø 200 år – 2016 (NK 1933)
* Kragerø 350 år – 2016 (NK 1934)
* Sarpsborg 1000 år – 2016 (NK 1935)
* Fredrikstad 450 år – 2017 (NK 1961)
* Bergen 950 år – 2020 (NK 2022)
* Moss 300 år – 2020 (NK 2023)
*Lillesand 200 år – 2021 (NK 2046)
*Larvik 350 år – 2021 (NK 2047)
*Tønsberg 1150 år – 2021 (NK 2048)
*Arendal 300 år – 2023 (NK 2091)
*Risør 300 år – 2023 (NK 2092)
*Kongsberg 400 år – 2024 (NK 2115)
*Stavanger 900 år – 2025 (NK 2139–2140)

## Kilder

Informasjonen i denne lista er henta fra Oslo Filatelistklubbs publikasjon *[[Norgeskatalogen]]*, som inneholder oversikt over alle norske frimerker. For de nyeste frimerkene er opplysningene fra *Frimerkeposten*, som utgis av Posten Norge – Frimerketjenesten, eller nettstedet til Frimerketjenesten.
Cape Flats

**Cape Flats** er et område i Cape Town hvor det bor både fargede og svarte. Mange av disse bodde opprinnelig i District Six, en bydel inne i Cape Town som ble jevnet med jorden i 1964. De som bodde i Distict Six ble forvist til å bo i områder utenfor sentrum, områder som fremdeles fremstår som slumområder – uten organiserte kloakksystemer, vannledninger eller elektrisitet. District Six hadde man planer om å bebygge på 1960-tallet, da det er nær bykjernen, men fram til begynnelsen av 2000 hadde man ikke satt i gang noen byggeaktiviteter. Det er strid om hvorfor man ikke gjorde noe med området. Man har de seinere årene begynt å bygge boliger der igjen, boliger som de gjenlevende opprinnelige beboerne nå kan forlange å få flytte inn i. Det er imidlertid ikke mange gjenlevende fra det opprinnelige District Six. 

På det geografiske området Cape Flats antar man at det bor om lag 1,5 millioner mennesker i skur laget av blikk. Også ulovlige innvandrere fra grenselandene bosetter seg her, så innbyggertallet er langt fra pålitelig. Inne i bydelen finner man skoler, butikker og en form for infrastruktur. Mange av de som bor der drar ut av området for å jobbe eller gå på skole. 

Mange ulike hjelpeorganisasjoner driver sitt arbeid inne i området, og det er satt i gang mange ulike former for virksomhet hvor de som bor der får hjelp til å hjelpe seg selv.
Khayelitsha

**Khayelitsha** er en av de mange townships i Cape Town, plassert på Cape Flats. Andre townships er Guguletu, Langa og Heideveld.
Leif Hoste

**Leif Hoste** (født 17. juli 1977) er en belgisk tidligere profesjonell landeveissyklist. Han er mest kjent for å ha kommet på andreplass i Flandern rundt tre ganger: i 2004, 2006 og 2007.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  
*
Skyting under Sommer-OL 1912

**Skyting under Sommer-OL 1912** ble arrangert fra 29. juni til 5. juli 1912 på Råsunda Idrottsplats og på Kaknäs. 

Skyting var med på det olympiske programmet for fjerde gang Sommer-OL 1912 i Stockholm. Det ble konkurrert i 18 skyteøvelser, alle for menn. 284 utøvere fra 16 nasjoner deltok.

## Medaljefordeling

## Resultater

### 300 m rifle

### 300 m rifle, lagskyting

### 600 meter frigevær
*85 menn fra 12 nasjoner deltok. Øvelsen bestod av 20 tellende skudd.

### 300 m armégevær, tre stillinger

### Armégevær, lagskyting
*Lagene bestod av 6 mann fra hver nasjon, og hver skytter skjøt 15 skudd på hver av distansene 200 m, 400 m, 500 m og 600 m. Det  var påmeldt lag fra Danmark, Storbritannia, Ungarn, Det russiske keiserdømmet, Sverige, Frankrike, Hellas, Norge, Sør-Afrika og USA. 

### 50 m rifle

### 50 m rifle lagskyting

### 25 m rifle, forsvinnende mål

### 25 m rifle, bevegelig mål, lagskyting

### 30 m hurtigpistol

### 30 m hurtigpistol, lagskyting

### 50 m pistol

### 50 m pistol, lagskyting

### 100 m løpende hjort, enkeltskudd

### 100 m løpende hjort, enkeltskudd, lagskyting

### 100 m løpende hjort, dobbeltskudd

### Trap

### Trap, lagskyting

## Eksterne lenker
* Shooting at the 1912 Summer Olympics hos olympedia.org
* Den offisielle rapporten fra Sommer-OL 1912 (eng.)
Bernhard Færøyvik

**Bernhard Færøyvik** (1886–1950) var en norsk lærer, båtgransker, kysthistoriker og statsstipendiat. 

Hans far var fiskerbonde, og Bernhard var selv i båt fra barnsben av. Han tok artium i Bergen 1909, krigsskolen i 1910 og eksamen ved Volda lærarhøgskule 1912. Han var deretter lærer i Volda til 1917, ved *Baldersheim middelskole*, Bergen 1917-19 og overlærer ved Tanks skole, Bergen 1919-1947. 

Ved siden av arbeidet i skolen var Færøyvik tidlig opptatt av sitt livsverk, registrering av gamle båttyper og gammel fartøybyggingskunst. Han fikk sitt første stipend i 1925 fra Universitetet i Oslo, og senere fra kirkedepartementet, fra Nansenfondet og fra andre forskningsfond. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1938, og fra 1947 var han ansatt som *konservator i sjøbruk* ved en særlig opprettet stilling. På 1920-tallet studerte han båter fra Nordfjord, Sunnfjord og Sogn. Senere studerte han i de østlandske elvedalførene, og langs hele kysten opp til Finnmark. Hans første avhandling fra 1928 ble av Sjøfartsmuseets direktør Kristian Kielland karakterisert som «de første virkelig helt førsteklasses oppmålingstegninger av norske åpne båttyper som er offentliggjort i norsk vitenskapelig litteratur».

Hans enke Aletta Færøyvik (1890–1955) og sønn Øystein Færøyvik (født 1917) forvaltet hans arbeid med entusiasme og offentlige stipend, og det meste av Bernhard Færøyviks Samlinger er nå tilgjengelig ved Norsk Maritimt Museum (tidligere Norsk Sjøfartsmuseum).

## Bibliografi
* «Nordfjordbåten» I: *Norsk sjøfartsmuseums årbok* 1929
* «Sognebåten – Sognejekti» I: *Norsk aarbok* 1929
* «Båtane i Sogn og Fjordane : eit yversyn» I: *Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte* 1931
* «Sognebåten – Sognejekti» I: *Tidsskrift utgitt av Historielaget for Sogn* 1934
* «Sunnmørsåttringen» I: *Bergens sjøfartsmuseum. Årshefte* 1935
* *Fiskarsoga for Sogn og Fjordane*. Bergen, 1939. (*Medforfatter*)
* «Fjørtoftbåtane» I: *Bergens museums årbok. Historisk-antikvarisk rekke*; 1943: 3
* «Råseglsjakterna i Norge» I: *Föreningen Sveriges sjöfartsmuseum i Stockholm, årsbok* 1944
* «Nordlandshandelen og Nordlandsjekti» I: *Bergen Sjøfartmuseums årshefte* 1945
* *Inshore craft of Norway*. Etter manus av Bernhard og Øystein Færøyvik, ved Arne Emil Christensen. Grøndahl, 1979. ISBN 82-504-0373-8
* *Vestlandsbåtar : frå oselvar til sunnmørsåttring*. Av Øystein Færøyvik, bygd på granskingsarbeid etter Bernhard Færøyvik. Grøndahl, 1987. ISBN 82-504-0857-8

## Litteratur
* Øystein Færøyvik. «Bernhard Færøyvik – båtgranskaren» I: *Frå Fjon til Fusa, årbok*, 1999
* Aletta Færøyvik. «Bernhard Færøyvik. bibliografi» I: *Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte* 1950
* Håkon Shetelig. «Bernhard Færøyvik. minneord» I: *Bergen Sjøfartsmuseum. Årshefte* 1950
* Kristian Kielland. «Bernhard Færøyvik er død» I: *Verdens Gang*, 1. november 1950

## Eksterne lenker

* Om Bernhard Færøyvik, fra Fylkesarkivet, Sogn og Fjordane fylkeskommune
Rukum (distrikt)

**Rukum** er et av de 75 administrative distriktene i Nepal.

Rukum-distriktet ligger *Rapti sone* i *Midtvestregionen*, og regnes til Nepals åsdistrikter.

Rukum grenser mot Jajarkot i vest, mot Dolpa i nord, langs den nordligste delen av østgrensa mot Myagdi, og langs den sørligste delen av østgrensa mot Baglung. Langs den østligste delen av sørgrensa grenser distriktet mot Rolpa, og langs sørgrensa lengst i vest mot Saylan.

Rukum inneholder 43 landsbyutviklingssoner og ingen bykommuner.

Det er anslått at i Rukum hører 65% av befolkninga til den nasjonale minoriteten magar. I de nordlige åsene er det et sterkt innslag av kham magar. De er ei egen undergruppe av magar-folket med språklige og religiøse særegenheter, bl.a. sterke innslag av shamanisme.

Opprørerne i NKP(Maobadi) starta maoistopprøret, også kjent som Nepals borgerkrig 1996 - 2006, den 13. februar 1996 i nabodistriktene Rukum, Rolpa og Jajarkot. Alle har stor magar-befolkning, og et flertall av opprørssoldatene var fra starten av magarer. Fram til i hvert fall 1998 var Rukum og Rolpa de to områdene der opprøret sto aller sterkest.

Da opprørerne begynte å sette ut i livet sitt program for å gjøre om det sterkt sentraliserte Nepal i en føderal republikk med sjølstyre for nasjonale minoriteter og regioner, var den første regionen de proklamerte den 9. januar 2004 et nasjonalhjem for magarene, *Den Autonome Magarant-regionen*. Regionens *folkeregjering* blei utropt på et massemøte i *Tawang* i Rukums nabodistrikt Rolpa.

Rukum var en del av opprørernes Magarant-region fram til den blei oppløst etter 15. januar 2007. (Et kart som viser hvor regionen lå er her: 
NKP(M)s forslag til sjølstyrte etniske og regionale stater.)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Rukum distrikt
* Kart over Rukum - Kart med helseindikatorer (på engelsk)
A. Asbjørnsens Tobaksfabrik

**A. Asbjørnsens Tobaksfabrik AS** var en produsent av tobakk i Kristiansand.
Selskapet startet sin virksomhet i 1853 og la ned sin produksjon i Norge 1. mars 2005.

Opprinnelig produserte fabrikken skråtobakk.

Merkevaren *Asbjørnsens Eventyrblanding* hadde en tegning av ansiktet til en rødrev som logo. Selskapets merkevarer *Eventyrblanding*, *Bristol* og *Original* ble solgt til Gunnar Stenberg AS (som eies av Imperial International Overseas Group) i desember 2007, og selskapet var med dette helt ute av tobakksbransjen.

## Referanser
Parbat (distrikt)

**Parbat** er et av de 75 administrative distriktene i Nepal.

Parbat-distriktet ligger *Dhaualagiri sone* i *Vestregionen*, og regnes til åsdistriktene. Hovedstad er Baglung, som i 2004 hadde et folketall anslått til 23&nbsp;297.

Parbat grenser i sørvest mot Gulmi, rett vest mot Baglung, i nord og vest mot Myagdi, i nord og øst mot Kaski og rett østover mot Syangja.

Distriktet inneholder 55 landsbyutviklingssoner og ingen bykommune.
	
Andelen buddhister i distriktet skyldes særlig innslaget av nasjonalitetene magar og gurung.

Fra folketellinga i 1991 til folketellinga i 2001 gikk andelen hinduer ned med 6,6 %. Buddhister økte med 6,4 % og muslimer og andre med 0,1 % hver.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Parbat-distriktet
* Kart med helseindikatorer (på engelsk)
Roing under Sommer-OL 1912

**Roing under Sommer-OL 1912** ble arrangert fra 17. til 19. juli 1912 på Djurgårdsbrunnsviken.

Roing var med på det olympiske programmet for fjerde gang under Sommer-OL 1912 i Stockholm. Det ble konkurrert i fire roøvelser, alle for menn.

## Medaljefordeling

### Singlesculler

### Firer med styrmann, utrigger

### Firer med styrmann, inrigger

 
### Åtter

## Eksterne lenker
* Rowing at the 1912 Summer Olympics hos olympedia.org
Giacomo Antonini

**Giacomo Antonini** (**Ren Chongdao**, **Ren Zhiyuan**, født 29. mai 1701 i Udine i Italia, død 7. november 1739 i Beijing i Kina) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han kom til Macao i 1737 og dro videre til Beijing i 1738. Han ble gravlagt på Zhalan i Beijing.
## Litteratur
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
## Se også
* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
John Andreas Andersen

**John Andreas Andersen** (født 1971) er en norsk filmfotograf og -regissør.

Andersen startet karrieren som kameraassistent og etter hvert fotograf, og var blant annet fotograf på spillefilmen *[[Folk flest bor i Kina]]* fra 2002. På filmen *[[Uno (film)|Uno]]* fra 2003 var han medregissør i tillegg til være fotograf. Han var også regissør sammen med Lisa Marie Gamlem for filmen *[[Kaptein Sabeltann og skatten i Lama Rama]]* fra 2014, og i 2015 regisserte han to episoder av TV-serien *[[Okkupert]]*. Han debuterte som eneregissør med katastrofefilmen *[[Skjelvet]]* i 2018. Filmen vant to priser under Amandaprisen 2018, deriblant publikumsprisen Folkets Amanda, og ble nominert i ytterligere to klasser, blant dem beste norske kinofilm. I 2021 var han regissør for katastrofefilm for *[[Nordsjøen (film)|Nordsjøen]]*. Filmen ble nominert i seks klasser foran Amandaprisen 2022, blant annet som beste norske kinofilm, mens Andersen selv ble nominert i klassen beste regi.

I 2024 kom Andersen med filmen ''Nr. 24'', som ble det årets mest sette norske kinofilm. Filmen ble nominert til flere priser under Amandaprisen 2025, og Andersen vant igjen publikumsprisen Folkets Amanda.

## Utvalgt filmografi

## Priser og utmerkelser
* Kanonprisen 2004 under i klassen beste foto for *[[Uno (film)|Uno]]*
* Kodakprisen 2005 for *[[Naboer]]*
* Kanonprisen 2007 i klassen beste foto for *[[Blodsbånd (2007)|Blodsbånd]]*
* Nominert til Amandaprisen 2008 i klassen beste foto for *[[Varg Veum – Falne engler]]* 
* Kanonprisen 2009 i klassen beste foto for *[[Upperdog]]*
* Amandaprisen 2010 for beste foto for *[[Upperdog]]*
* Kodak Nordic Vision Award 2011 for *[[Kongen av Bastøy]]*
* Kanonprisen 2010 i klassen beste foto for *[[Kongen av Bastøy]]*
* Nominert til Amandaprisen 2011 i klassen beste foto for *[[Kongen av Bastøy]]*
* Nominert til Amandaprisen 2012 i klassen beste foto for *[[Babycall]]*
* Nominert til Kanonprisen 2012 i klassen beste foto for *[[Uskyld (2012)|Uskyld]]*
* Nominert til Amandaprisen 2019 i klassen beste foto for *[[Mordene i Kongo]]*
* Amandaprisen 2019 Folkets Amanda for *[[Skjelvet]]*
* Nominert til Amandaprisen 2022 i klassen beste regi for *[[Nordsjøen (film)|Nordsjøen]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Worksop Town FC

**Worksop Town F.C** er en engelsk fotballklubb opprettet i 1861 som hevder den er verdens eldste. De spiller for tiden i Conference North i det engelske ligasystemet.
Nicolai Kiær

**Nicolai Kiær** (kinesisk: 夏義可, pinyin: *Xià Yìkě*; 1888–1934) var norsk luthersk kinamisjonær og sportsutøver. Han var tilknyttet Young Men's Christian Association of China og Det norske misjonsselskap.

Nicolai var sønn av Anders Nicolai Kiær og Edle Johanne Bordø. Han ble etter endt teknisk utdannelse i 1911 sendt til Kina i 1912 av Norges Kristelige Ungdomsforbunds Ungdomsmisjon, og begynte å arbeide for *Young Men's Christian Association of China* i Changsha i provinsen Hunan. I 1930 sluttet han seg til Det norske misjonsselskap og underviste ved misjonens middelskole i Taohuashan (Taohualun, 桃花倫) i Yiyang. Hans norske YMCA-arbeid ble overtatt av Anders Tangeraas i 1935.

Kiær var også en aktiv turner og mangekjemper, og deltok i de olympiske leker 1908 i London. Han vant en olympisk sølvmedalje i turn, og var med på det norske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Sverige. Det var åtte lag med 16 til 40 turnere på hvert lag. Konkurransen ble arrangert fra 14. til 16. juli 1908. 
 
Nicolai Kiær giftet seg i 1916 med Mabel Ruth Hoy, datter av misjonæren William Edwin Hou (American Reformed Church in the United States).

## OL-medaljer
* 1908  London -  Sølv i turn, mangekamp lagkonkurranse (Norge)

## Referanser


## Kilder
* Norsk Misjonsleksikon, bd. 2, s. 603.

## Eksterne lenker
*
EVA Records

**EVA Records** er et plateselskap som eies og drives som et samarbeid mellom plateselskapene EMI, Warner Music, Universal Music og Sony BMG. Plateselskapet gir hovedsakelig ut samleplater med artister fra sine eiere. Blant de mest kjente utgivelsene er Absolute Music og andre Absolute-serier som er blitt gitt ut i Norge, Sverige og Danmark. 

Bokstavene EVA står for plateselskapene som opprinnelig eide EVA Records: EMI, Virgin og Ariola.

## Referanser