J. Bruce Ismay

**Joseph Bruce Ismay** (født 12. desember 1862 i Sefton England, død 17. oktober 1937) var administrerende direktør i *[[White Star Line]]* (WSL) som eide «Titanic». Hans far, Thomas Ismay, var en av rederiets grunnleggere.

Ismay ble utdannet først i Harrow og i tillegg et år i Frankrike, før han begynte som assistent for sin far, Thomas Ismay. I fire år arbeidet han i England før han reiste til New York City for å representere WSL der. Der giftet han seg i 1888 med en amerikansk kvinne, Florence. Sammen fikk de to sønner og to døtre, og etter tre år flyttet familien til England, der Ismay gikk inn som medeier i rederiet. Etter at faren døde i 1899, overtok Bruce Ismay ledelsen for *White Star Line*.

I 1907 møttes Ismay og William Pirrie fra skipsverftet Harland & Wolff. De bestemte seg for at de sammen skulle bygge et dampskip som skulle sette *[[Cunard Line]]s* toppskip RMS «Lusitania» og RMS «Mauretania» i skyggen. Dette skipet ble døpt RMS «Titanic», og 10. april 1912 forlot hun Southamptons havn på sin jomfrureise til New York. Som alltid når et av *White Star Lines* nye skip foretok sin jomfrutur, var Bruce Ismay ombord.  

Mens «Titanic» sank, hjalp han passasjerene om bord i livbåtene, men da livbåt C ble heist ned halvfull, hoppet han oppi, noe han i ettertid forklarte med at «noen i ledelsen måtte overleve for å kunne forklare hva som hendte». At Ismay hadde opptrådt slik, mens kvinner og barn stod i kø for å få plass i livbåtene, førte til at han  ble latterliggjort av både amerikanske og engelske aviser. Ved senere undersøkelser kom det fram i en rapport at han hadde gitt ordre til kaptein Smith om å holde toppfart, trass i faren for isfjell. Ismay nektet for dette, og sa at han ikke hadde kommando over kaptein eller skip; men et brev datert 18. april 1913 beviser at Ismay billiget at skipet satte farten opp i farvann med fare for isfjell.

Ismay var den av de overlevende som var høyest i rang. At han sikret seg en plass i livbåtene, mens kvinner og barn gikk ned med skipet, skapte en rekke overskrifter som utpekte ham som en feiging. Også i filmen om forliset vises Ismay i ferd med å snike seg om bord i en livbåt. Den britiske havarikommisjonen slo imidlertid fast at Ismay vitterlig hjalp kvinner og barn i livbåtene før han selv tok plass. Etter forliset gikk han inn i en depresjon og kom seg aldri. 

Den  negative fremstillingen av Ismay kan spores tilbake til amerikansk presse, særlig til avisene eid av den mektige Hearst. Ismay hadde møtt Hearst i New York da han var en agent for selskapet hans. Den sky og reserverte Ismay mislikte å være i rampelyset, og de to mennene kom av den grunn på kant. Hearst tilga aldri dette, og i april 1912 startet pressesyndikatet hans en ren kampanje mot Ismay. Historier ble funnet på, mens vitner som ønsket å styrke sine overdrevne forsikringskrav for tapt bagasje, løy med påstander om at Ismay skulle ha beordret kaptein Smith til å slå alle fartsrekorder på reisen.
 
Ismays kammertjener William Harrison gikk ned med skipet. Harrisons personlige arkiv ble solgt på auksjon i oktober 2019. 

Ismay døde i Liverpool i 1937 av en blodpropp.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ismay i Encyclopedia Titanic (engelsk)
* Ismays grav (engelsk)