Eugene Wigner

**Eugene Paul Wigner** (ungarsk: **Wigner Jenő Pál;** født 17. november 1902 i Budapest i Østerrike-Ungarn, død 1. januar 1995 i Princeton i New Jersey i USA) var en ungarskfødt amerikansk fysiker og matematiker som medvirket til utviklingen av atombomben.

Han ble tildelt Nobelprisen i fysikk i 1963 «for hans bidrag til teorien om atomkjerne og elementærpartikler, særlig gjennom sin oppdagelse og anvendelse av den grunnleggende symmetri-prinsippene».

## Liv og familie
Han ble født inn i en jødisk familie i Budapest 17. november 1902. Han døde i Princeton, New Jersey 1. januar 1995.

Wigner og John von Neumann var barndomsvenner og gikk på samme gymnas.

## Studier og akademisk karriere
Wigner reiste til Berlin i 1921 og begynte å studere ved det tekniske universitetet der. Faren så for seg en karriere for sønnen ved Mauthner-garveriet i Budapest, mens sønnen så for seg en karriere som akademiker i Ungarn eller i Tyskland. Han studerte blant annet kjemi inkludert kurs som forberedte ham til arbeid i garveri. Fysikk var det eneste fag han ble betatt av. Han deltok etterhvert i seminarer i fysikk og ble imponert av at ledende fagpersoner som Albert Einstein behandlet ham som likemann. Fra tredje år i Berlin arbeidet han noen timer ukentlig på Kaiser-Wilhelm-Institutt i Dahlem. Diplomoppgaven omhandlet krystallstrukturen i svovel under Herman Marks veiledning. Senere tok han doktorgraden sin der med Michael Polányi som veileder. I sine memorarer omtalte han Polányi som den viktigste personen i sitt liv, nest etter foreldrene. Wigner var begeistret for Polányis vennlige og nære forhold til studentene, og for Polányis entusiasme for andres arbeid. I memorane detaljerte han Polányis og Herman Marks jødiske bakgrunn. Mark vokste opp i Berlin med far av jødisk og ungarsk opphav; farens familie hadde konvertert til luthersk kristendom.

På 1920-tallet var Wigner oppslukt av studiene og hadde sosial kontakt bare med studenter og professorer. Wigner ble kjent med Einstein gjennom sin venn Leo Szilard og Einstein diskuterte alle slags tema med sin nye venn Wigner inkludert sosiale og politiske problemer. Han var politisk moderat og generelt lite opptatt av politikk.

I 1925 var Wigner ferdig utdannet ingeniør i kjemi og returnerte til Budapest for å arbeide på garveriet. Han ble en dyktig fagperson i garveteknikk. Karl Weissenberg ved Kaiser-Wilhelm-instituttet inviterte ham, på Polányis initiativ, tilbake til Berlin i 1926. Tilbake i Berlin spesialiserte Wigner seg i gruppeteori anvendt på kvantemekanikk noe som ble hans særegne bidrag til faget. På denne tiden hadde han et opphold ved universitetet i Göttingen. Han samarbeidet faglig med blant andre von Neumann som oppmuntret og støttet den mer usikre og beskjedne Wigner. Mange av hans jevnaldrende kollegaer og noen av de eldre mente Wigner kastet bort tiden på å studere symmetrier. Szilard oppmuntret Wigner til å skrive en bok i gruppeteori og etter to års arbeid kom i 1931 på tysk Wigners verk om gruppeteori anvendt på kvantemekanikk.

Wigner var fascinert av den faglige utviklingen innenfor fysikk, særlig kvantemekanikken. Werner Heisenberg, Wigners jevnaldrende, var en ledende fagperson på feltet. Da Wigner leste Heisenbergs artikkel om usikkerhetsprinsippet ringte han Leo Szilard og erklærte at "problemet er løst" (problemet med at den opprinnelige kvantefysikken ikke kunne forklare elementærpartiklenes bevegelser innenfor atomer og molekyler). Heisenberg ble ikke nazist og deltok ikke i nazistenes hån av Einstein og andre vitenskapsfolk av jødisk bakgrunn, men han ble værende under Hitlers regime og ledet det tyske atomvåpenprogrammet.

### Til USA
Wigner fikk i oktober 1930 et svært attraktivt tilbud om et godt betalt gjesteopphold ved Princeton University. Han og von Neumann skulle ha et kortvarig opphold og etter kort tid ble dette utvidet til 5 år. Han reiste til USA i 1930 og var trygt etablert ved Princeton da Hitler kom til makten i 1933. I desember 1933 henvendte han seg til tyskfødte akademikere i USA og ba dem gi økonomisk støtte til kollegaer som hadde mistet sine stillinger i Tyskland under nazistene. Wigner ledet under andre verdenskrig Chicago metallurgiske laboratorium. Under andre verdenskrig, fra 1942 til 1945, arbeidet han på Manhattanprosjektet som utviklet den første atombomben. Sammen med andre ledende fysikere bidro han til Einstein–Szilárds brev som medvirket til at president Roosevelt satte igang Manhattanprosjektet. 

Wigner hadde Michael Polányi som veileder og henviste til Polányi da han uttalte at “man’s capacity to think is his most outstanding attribute.” (menneskets evne til å tenke er dets fremste egenskap). Under Nobel-talen i Stockholm i 1963 fremhevet Wigner det han hadde lært av Polány: Vitenskap begynner når et knippe fenomener viser en form for sammenheng og regelmessighet, og vitenskap består i å sammenstille disse regelmessighetene og i å lage begreper som gir uttrykk for disse regelmessighetene på en naturlig måte. Wigner skrev en lang biografisk artikkel om Polanyi for the Royal Society. Avhandlingen omhandlet reaksjonshastighet og dannelse av molekyler. I Berlin var det andre ledende vitenskapsmenn av ungarsk opphav blant andre Leo Szilard og John von Neumann. Wigner og von Neumann var barndomsvenner.

## Referanser


## Eksterne lenker