Menneskelig menasjeri

**Menneskelig menasjeri**, også kalt **etnografisk karavane**, **negerlandsby**, **kongolandsby** og annet (på engelsk gjerne *Human zoo*, «menneskelig dyrehage», og tysk *Völkerschau*, «folkeframvisning»), er gamle betegnelser på utstillinger av levende mennesker fra folkeslag og urbefolkningsgrupper som var fremmede for de fleste i Vesten. De ble holdt  i dyrehager, fornøyelsesparker, sirkus, museer og liknende i Europa og Nord-Amerika fra 1870- til 1930-tallet. Mennesker ble vist fram både som underholdning og som antropologisk og etnografisk allmennopplysning for et betalende publikum. 

«Menneskelige dyrehager» omfattet enkeltpersoner eller grupper i «opprinnelig, autentisk, naturlig og primitiv» tilstand, det vil si iført tradisjonelle drakter og utstyrt med typiske bruks- og kulturgjenstander. Ofte var det små «landsbyer» med voksne og barn der det var enkle demonstrasjoner, oppvisninger eller forestillinger. Som regel var det temporære utstillinger eller turnéer, men noen få personer bodde også fast i dyrehager. Etnografiske folkeutstillinger besøkte også Norge ved forskjellige anledninger. 

## Historikk

Å vise fram spesielle mennesker har en lang historie. I Romerriket var det vanlig å stille ut fremmedartede folk og til og med la dem bli drept, ikke minst i gladiatorkamper. I Mexico skal den aztekiske herskeren Moctezuma II på 1500-tallet hatt en dyrepark der han også huset uvanlige mennesker, deriblant kortvokste, albinoer og pukkelryggede. Europeiske oppdagelsesreisende tok med seg fremmede folk fra «den nye verden», sammen med andre gjenstander og varer, som de viste fram for fyrster og kongehus. Kardinalen Ippolito de' Medici (1511-1535) hadde i Vatikanets omfattende menasjeri av eksotiske dyr også en samling av «barbarer» som snakket over tjue ulike språk, i tillegg til maurere, tatarer, indianere, tyrkere og afrikanere.

### 1800-tallet
Som en følge av kolonialisme og industrialisme, ble det en stadig større tilgang på varer på 1800-tallet. Samtidig utviklet det seg en underholdningsindustri med sirkus og teater, som tidligere ofte hadde vært private tilstelninger forbeholdt fyrstehus og adelige miljøer, men nå ble åpnet for alle. Svarte afrikanere ble presentert i slike sammenhenger som enkelttilfeller allerede tidlig på 1800-tallet. Eksotiske folk, særlig svarte, fikk ofte rollen som «villmenn» og seinere «missing link». De ble gjerne markedsført med forlokkende, oppdiktede bakgrunnshistorier og ikke sjelden i freakshow sammen med andre underlige mennesker og dyr som var både fascinerende og skremmende. 

### Etnografiske karavaner
Den tyske underholdningsentreprenøren, dyrehandleren og dyretemmeren Carl Hagenbeck, som hadde tjent godt på innsamling og videresalg av ville dyr, fikk idéen til sine folkeutstillinger og seinere karavaner i 1874 da han overtok farens menasjeri i Hamburg.
Adrian Jacobsen, oppdagelsesreisende og etnograf fra Tromsø, hjalp Hagenbeck å få seks inuiter fra Grønland i 1877. Da disse dro tilbake allerede etter åtte måneder, skaffet Jacobsen en samefamilie, sammen med  rein som de skulle passe. Samene ble vist fram i Paris 1878 og deretter sendt som attraksjoner på turné.
Tidligere hadde Hagenbeck hatt både folk fra Patagonia og en gruppe nubiere. Seinere ble det sendt en rekke eksotiske karavaner på turné til store og etter hvert mindre byer i Europa. Det kunne for eksempel være srilankere med elefanter eller beduiner med kameler, oftest med utgangspunkt i Hagenbecks omreisende «zoologiske sirkus» eller Tierpark Hagenbeck i Hamburg. De siste samene ble stilt ut i dyreparken i 1931. 

Hagenbeck hadde flere konkurrenter. Det var menneskelige menasjerier, altså mennesker i dyreparker, ikke bare i Hamburg, men også i Antwerpen, Barcelona, London, Milano, New York og Warszawa med mellom 200 000 og 300 000 besøkende på hver utstilling.

Karavanenes storhetstid var på 1880- og 1890-tallet. Lengst holdt de seg som innslag på de store verdensutstillingene, på utstillinger med varer og annet fra koloniene og store nasjonale utstillinger. På verdensutstillinga i Paris i 1889 ble det vist fram i alt 489 «autentiske og interessante individer» fra ulike kulturer og kolonier. I Tivoli i København ble det omkring 1902 stilt ut en gruppe kinesere som ikke fikk lov å forlate området om kvelden.

Folkekaravanene og liknende framvisninger var omfattende og kostbare arrangementer som involverte mange mennesker. I mangelen på nok «ekte» villmenn, skal det ha forekommet at hjemlige folk med fremmed etnisk bakgrunn ble utkledt som om de kom «direkte fra jungelen». Idealistiske tanker om folkeopplysning og etnografi, læren om ulike folkegrupper, gjorde at man godtok denne typen underholdning lettere og så på den som både pedagogisk og vitenskapelig nyttig for samfunnet. Utstillingene var også en måte å vise fram et lands kolonier på, og befeste den politiske maktideologien.


File:Bundesarchiv Bild 183-R52035, Hamburg, Kaiser Wilhelm II. im Tierpark Hagenbeck.jpg|Den tyske keiser Wilhelm den 2. i samtale med etiopiere i dyreparken Tierpark Hagenbeck i Hamburg 1909. 
File:Les danseuses Foulahs de Siguiri Exposition Coloniale Paris 1931.jpg|Unge danserinner fra Siguiri i Guinea i Afrika i *l'Exposition Coloniale de Paris*, den storslagne verdensutstillinga i Paris 1931. Utstillinga ble blant annet kritisert for sin «menneskelige dyrehage», en senegalesisk nomadelandsby.
File:Expo 1931 Indiens.jpg|«Orkester av rødhuder». Postkort fra *l'Exposition Coloniale de Paris*, verdensutstillinga i Paris 1931.
File:Tuareg 1907.jpg|Tuareger i koloniutstillinga i *[[Jardin tropical de Paris]]* 1907


### I USA

### I Norge

## Kritikk
«Antropologisk-zoologiske utstillinger» var som oftest velmente, pedagogiske folkeforlystelser med frivillige deltakere. Enkeltpersoner og samfunnsgrupper kunne likevel kritisere arrangørene for å utnytte fattige medmennesker og behandle dem som dyr. I ettertid har framvisningene blitt stemplet som rasistiske uttrykk for Vestens kolonialistiske og imperialistiske herrefolksideologi og datidas rasebiologiske forestillinger. Ikke sjelden har utstillingene blitt sammenliknet med de ofte nedverdigende freakshowene, underholdningsinnslag med «misfostre og menneskelige rariteter». Seinere tiders oppvisninger av folkekultur, med folkedrakter, folkemusikk og så videre, har derimot fått en form og et innhold som viser respekt for kulturen og enkeltindividene.

## Se også
* Margrete Kreutz (1863–1922), sørsame fra Meråker/Verdal
* Freak show, utstilling av  folk med sjeldne kroppslige særegenheter
* Rasisme, rasebiologi 
* Etnografisk Museum
* Slaveri
* Village de Bamboula, menneskelig menasjeri i Frankrike i 1994

## Referanser


## Litteratur
* Baglo, Cathrine. *På ville veger? : levende utstillinger av samer i Europa og Amerika*. Orkana, 2017. 
* Baglo, Cathrine. * Margrete Kreutz' historie 1863–1922*. Tromsø museum, 2012. 
* Berthelsen, Herman. *Skjeggete damer og siamesiske tvillinger : fra tivoli til "Big Brother"*. Cappelen, 2002. 

## Eksterne lenker
* 
* Margrethe Kreutz’ historie ; Tromsø museum