open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Daniel Sangouma

**Daniel Sangouma** (født 7. februar 1965 i Saint-Denis, Réunion) er en fransk tidligere friidrettsutøver (sprinter).

Sangoumas fremste meritter har kommet med det franske laget på 4 x 100 meter stafett. Han var med på laget som tok bronse under OL 1988. Videre tok hans sølv i VM 1991. Han har også to EM-gull i stafett, fra 1990 og 1994.

Individuelt er den fremste meritten sølvmedaljen på 100 meter fra EM 1990 i Split.

## Personlige rekorder
* 100 meter – 10,02 fra 1990
* 200 meter – 20,20 fra 1991

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eric Wainaina

**Erick Wainaina** (født 19. desember 1973 i Nyahururu) er en kenyansk friidrettsutøver som konkurrerer i maratonløp.

Wainaina deltok i VM 1995 i Göteborg, der han ble nummer 18. Under OL 1996 i Atlanta tok han bronse. Fire år senere tok han sølv under OL i Sydney.

## Personlig rekord
* Maraton – 2:08.43

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Inna Lasovskaja

**Inna Aleksandrovna Lasovskaja** (russisk: Инна Александровна Ласовская; født 17. desember 1969) er en russisk tidligere friidrettsutøver (tresteghopper).

Lasovskaja var blant pionerene innen tresteg for kvinner, og blant hennes meritter er en sølvmedalje fra OL 1996 i Atlanta. Lasovskaja tok også sølv i EM 1994 i Helsingfors. Hun gjorde det enda bedre innendørs med gull både i EM 1994 og VM 1997.

Lasovskajas personlige rekord er på 15,09 fra et stevne i 1997.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jai Taurima

**Jai Taurima** (født 26. juni 1972) er en australsk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i lengdehopp. Taurima deltok i Samveldelekene 1994 der han ble nummer seks og i 1998, da han tok sølv.

Han deltok også i VM 1999 og ble nummer fire etter et hopp på 8,35. Under OL 2000 på hjemmebane tok han sølv etter Iván Pedroso med et hopp på 8,49. Hoppet ble både hans personlige rekord og oceanisk rekord i lengde.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kjell Fiskerud

**Kjell Fiskerud** (1927–2009) var en norsk fagforeningsmann og kunstner. 

Han var nestformann i Folkebevegelsen mot norsk medlemskap i EEC i 1972-1973 og en aktiv fagforeningsmann i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund. Fiskerud var også inspektør i Arbeidstilsynet i Oslo fram til 1993. 

Fiskerud er også kjent for sine kunstverk laget av metallspon. Bildene hans finnes i Norge og i flere andre land. LO har mange av hans verker og likeså har flere av landets andre store organisasjoner.

## Referanser
Arnaldo da Silva

**Arnaldo da Silva** (født 26. mars 1964) er en brasiliansk tidligere friidrettsutøver (sprinter).

da Silvas fremste meritt er at han sammen med Robson da Silva, Édson Ribeiro og André da Silva inngikk i Brasils lag på 4 x 100 meter stafett under OL 1996, som tok bronsemedaljene etter Canada og USA.

I tillegg til stafettmeritten var han i kvartfinalen i tre verdensmesterskap (VM 1987 på 200 meter og VM 1991 og 1993 på 100 meter).

## Personlige rekorder
* 60 meter – 6,78
* 100 meter – 10,38
* 200 meter – 21,03

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Keston Bledman

**Keston Bledman** (født 1988) er en friidrettsutøver fra Trinidad og Tobago som konkurrerer på 100 meter.

Bledman var i finalen på 100 meter i junior-VM 2006, der han ble nummer seks. Han deltok i VM 2007 i Osaka, men ble utslått allerede i kvartfinalen.

Under OL 2008 deltok han på Trinidad og Tobagos lag på 4 x 100 meter stafett, som tok sølvmedaljene bak Jamaica.

I VM 2009 deltok han bare på stafettlaget på 4 x 100 meter, som igjen tok sølv på plassen bak Jamaica.

## Personlig rekord
* 100 meter – 10,10 fra 2009

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kirsten Münchow

**Kirsten Münchow** (kjent fra 2002 til 2007 som **Kirsten Klose**; født 21. januar 1977 i Auetal-Rehren) er en tysk friidrettsutøver som konkurrerer i sleggekast.

Münchow deltok i EM 1998 i Budapest, der hun tok bronse. Hun var også i finalen i VM 1999 der hun ble nummer åtte med et kast på 64,03. Under OL 2000 i Sydney tok hun bronse med ny personlig rekord på 69,28. Hennes siste mesterskap var VM 2001, da hun ble nummer ni med et kast på 64,39. Hun var gift med Holger Klose fra 2002 til 2007 og paret hadde et barn sammen.

## Personlig rekord
* Sleggekast – 69,28 meter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
John Moffitt

**John Moffitt** (født 12. desember 1980) er en amerikansk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp.

Moffitt begynte karrieren som tresteghopper, og har 16,53 som personlige rekord. Han deltok i OL 2004 i lengde og satte ny personlig rekord med 8,47, en lengde som gav sølvmedalje bak landsmannen Dwight Phillips som strakte seg til 8,59. 

Samme år deltok han i IAAF World Athletics Final der han tok bronse. Han deltok også i innendørs-VM 2008, men kom ikke til finalen.

## Eksterne lenker
*
Lawrence Johnson

**Lawrence Johnson** (født 7. mai 1974 i Norfolk, Virginia) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver som konkurrerte i stavhopp.

Johnson deltok i OL 1996 og ble nummer åtte etter å ha gått over 5,70. I innendørs-VM 1997 tok han sølv etter Igor Potapovitsj med et hopp på 5,85.

Johnson deltok under OL 2000 i den rekordjevne stavfinalen. Fire hoppere klarte 5,90. Johnsson, som gikk over i sitt andre forsøk, ble sølvmedaljør, seieren gikk til landsmannen Nick Hysong som tok høyden i sitt første forsøk.

Johnsons siste store mesterskap ble innendørs-VM 2001, der han tok gull med et hopp på 5,95.

## Personlig rekord
* Stavhopp – 5,98

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lillian Board

**Lillian Board** (født 13. desember 1948 i Durban, Sør-Afrika, død 26. desember 1970 i München, Tyskland) var en britisk friidrettsutøver.

Hun tok sølv på 400 meter under OL 1968 i Mexico by og vant gull på 800 meter i EM 1969 i Athen. 

Hun døde av magekreft, bare 22 år gammel, på en klinikk i Bayern.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 2542000/2542813.stm Artikkel i BBC
Savatheda Fynes

**Savatheda Fynes** (født 17. oktober 1974) er en bahamansk tidligere friidrettsutøver (sprinter).

Fynes deltok i VM 1995 i Göteborg, men ble utslått i forsøkene både på 100 meter og 200 meter. Under OL 1996 tok hun sølv på 4 x 100 meter stafett sammen med Eldece Clark, Chandra Sturrup og Pauline Davis, på plassen bak USA.

I VM 1997 tok hun bronse på 100 meter på tiden 11,03. Hun deltok i VM 1999, der hun ble utslått i semifinalen på 100 meter. Derimot ble hun verdensmester på kortstafetten sammen med Sturrup, Davis og Debbie Ferguson. Samme lag tok også gull på 4 x 100 meter under OL 2000 i Sydney.

## Personlige rekorder
* 60 meter – 7,01
* 100 meter – 10,91
* 200 meter – 22,32

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Brahim Lahlafi

**Brahim Lahlafi** (arabisk: براهيم لهلفي)‚‎ født 15. april 1968 i Fès) er en marokkansk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).

Lahlafi deltok i VM 1995 i Göteborg der han ble nummer fem på 5000 meter. Han var også i finalen under OL 1996, der han ble nummer åtte. I VM 1999 i Sevilla ble han nummer fire.

Hans eneste medalje i et internasjonalt mesterskap kom under OL 2000 der han tok bronse på 5000 meter med tiden 13.36,47.

I 2002 ble han fransk statsborger.

## Personlig rekord
* 5 000 meter – 12.49,28

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eric Singer Project

**Eric Singer Project** var et amerikansk rock-/hardrockband som ble grunnlagt i 1996 av KISS-trommeslageren Eric Singer, på den tiden han var erstattet av Peter Criss. Andre medlemmer var tidligere KISS-gitarist Bruce Kulick, ex-Mötley Crüe-medlem John Corabi og Karl Cochran, som senere ble erstattet av Chuck Garric. 

## Eksterne lenker
*
Marit Eikemo

**Marit Eikemo** (født 6. april 1971 i Odda) er en norsk forfatter og kulturleder.

## Utdannelse
Eikemo har en cand.mag.-grad. 

## Yrkesliv
Hun har jobbet som journalist blant annet i Bergens Tidende fra omkring 1997. Hun var redaktør av ''Syn og Segn'' i perioden 2003–2006, sammen med Hilde Sandvik. Fra 2006 til 2009 var hun informasjonssjef for Festspillene i Bergen. 

Etter å ha ledet Litteratursymposiet i Odda i perioden 2009–2014, var hun forlagsdirektør i det bergenske Forlagshuset Vigmostad & Bjørke i perioden 2015–2016. 

I 2016 ble hun leder for Cornerteateret, et frittstående teaterhus etablert i 2013 på Møhlenpris i Bergen. I 2020 tiltrådte hun som kunstnerisk rådgiver i administrasjonen til Norsk Litteraturfestival på Lillehammer.

## Forfatterskap
Eikemo ga ut sin første bok i 1999. I 2006 kom hennes første skjønnlitterære utgivelse, romanen *Mellom oss sagt*.

I 2025 ga hun ut sin sjette roman, *Vi er brødrene Eikemo*, som tar utgangspunkt i oppveksten til forfatterens far og hans brødre i industribygda Odda. VGs anmelder Guri Hjeltnes ga boken terningkast 6.

## Bibliografi
* 1999: *Her, no – Møte med unge menneske*, ISBN 9788252155235
*2006: *Mellom oss sagt* (roman) ISBN 978-82-521-6908-9
*2008: *Samtidsruinar* (essay), ISBN 978-82-430-0428-3 «Årets nynorskbok 2008»
*2009: *Arbeid pågår* (roman), ISBN 978-82-521-7397-0
*2011: *Samtale ventar* (roman), ISBN 978-82-521-7908-8
*2015: *Alt inkludert* (roman), ISBN 978-82-521-8740-3
*2018: *Gratis og uforpliktande verdivurdering* (roman)
*2019: *Hardanger* (novellesamling)
*2021: *Team Tuva* (roman)
*2024: *Vi er brødrene Eikemo* (roman), ISBN 978-82-340-1217-4

## Priser og æresbevisninger
* Mållagsprisen 2000 fra Odda Mållag for *Her, no*
* «Årets nynorskbok 2008» for *Samtidsruinar*.
* Nynorsk litteraturpris på kroner 30 000 i 2011 for *Samtale ventar*
* Amalie Skram-prisen 2017
* Festspilldikter under Dei nynorske festspela i Volda i 2018

## Referanser


## Kilder
* Presentasjon av Marit Eikemo i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker

* Kaja Korsvold: ''Enda en Odda-forfatter''. Artikkel i Aftenposten 5. oktober 2009 
* Digitaliserte bøker av Marit Eikemo hos Nasjonalbiblioteket
*Artikler om og av Marit Eikemo i Norart
*Litterære vennskap: Marit Eikemo og Frode Grytten i samtale. Lydopptak på Bergen Offentlige Bibliotek 18. oktober 2018
*BOBcast - Skapelsesberetninger. Samtale med Marit Eikemo
Volkswagen Taro

**Volkswagen Taro** er en pickup som ble introdusert av Volkswagen i januar 1989, som et komplement til Volkswagen Caddy. 

Taro var et eksempel på Badge engineering; Taro var en rebrandet Toyota Hilux, i sin helhet konstruert av Toyota. De to selskapene gikk sammen for å løse hverandres problemer:
* Volkswagen hadde på den tiden ingen pickup i denne klassen
* Toyota ønsket å ta markedsandeler innenfor denne pickupklassen i det europeiske markedet

På slutten av 80-tallet gikk de to dermed sammen om en avtale der Volkswagen skulle produsere Toyota Hilux på sin fabrikk i Hannover i Tyskland, og selge denne under merkenavnet Volkswagen Taro.

Fra september 1994 introduserte Volkswagen en 4x4 extended cab produsert ved Toyotas fabrikk i Japan. Den nye modellen hadde en 2.4L dieselmotor som yter 78 hk.

;Bakhjulsdrift og firehjulsdrift
Man fikk Taro med to forskjellige drivverk, bakhjulsdrift og firhjulsdrift. Bakhjulsdriften ble produsert lavere en firehjulstrekkeren og med bladfjæring bak som gjorde at den kunne ta tyngre last. Men fordi den ikke veide noe på lasteplanet kunne man fort ende opp med å få sleng på bilen. Denne modellen varte fra 1989 til 1994.
Sichuanuniversitetet

**Sichuanuniversitetet** (**SCU** – kinesisk: 四川大学, pinyin: *Sìchuān Dàxué*, ofte forkortet til 川大) er et av de eldste (grunnlagt i 1896) universitetene i Kina. Universitetet ligger i Chengdu, provinshovedstaden i Sichuan i Folkerepublikken Kina.

Universitetet har i dag 70&nbsp;000 studenter og i overkant av 11&nbsp;300 ansatte.

Sichuanuniversitetet har etablert forbindelser med over 150 universiteter i 42 land over hele verden, blant annet University of Washington, University of Nottingham og Monash University.

## Campus

Sichuanuniversitetets tre campuser ligger alle i Chengdu. Den eldste, Wangjiang (望江) campus, ligger sentralt i byen, ved siden av Jinjiang-elven og dens sideelv Jiang'an-elven. I nærheten ligger Huaxi (华西) campus, som er hvor det medisinske instituttet ligger. Jiang'an (江安) campus ble bygget i 2003 i Shuangliu, omtrent 12.5 km fra de eldre campusene.

## Internasjonal rangering

I 2010 ble Sichuanuniversitetet rangert blant de 301-400 beste universitetene i verden av Academic Ranking of World Universities, som hvert år blir kåret av Jiaotong-universitetet i Shanghai. Blant kinesiske universitet ble det rangert nummer åtte.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ripipterygidae

* *[[Mirhipipteryx]]*
* *[[Ripipteryx]]*

**Ripipterygidae**  (før ofte stavet Rhipipterygidae) er en gruppe av rettvingene (Orthoptera)  og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.  Disse små, merkelig gresshoppene lever i Sør- og Mellom-Amerika.

## Utseende
Små gresshopper, vanligvis brokete farget i svart, hvitt, gult og rødt, mange ligner noe på veps.
Hodet er avrundet med forholdsvis store fasettøyne, antennene er lengre enn hode + thorax til sammen. For- og mellombeina er forholdsvis lange og slanke. Bakbeina holdes gjerne oppkrummet slik at føttene ikke kommer nedi underlaget bortsett fra når de skal hoppe. Forvingene er gjerne lange, smale og rette.

## Levevis
Ripipterygidene lever mest i fuktige eller våte miljøer, blant annet mellom bregner i høytliggende regnskog (tåkeskog). Mange svømmer godt. De ser ut til å være noe selskapelige, og kan lage felles reir av mudder eller planterester der de tilbringer natten. Man antar at de spiser blant annet alger, men nesten ingenting er kjent om biologien deres.
De beveger seg gjerne i raske, rykkvise forflytninger, dette øker likheten med vepser.

## Utbredelse
De er utbredt fra det nordlige Argentina i sør til Mexico i nord, også på noen av de karibiske øyene.

## Systematisk inndeling

* ** [[vingede insekter]]** (Pterygota) 
** **[[Neoptera]]** («nyvinger»)
*** **[[Orthopteroida]]**  («gresshoppelignende insekter»)
**** Orden rettvinger (Orthoptera) 
***** Underorden **[[gresshopper]]** (Caelifera) 
****** Overfamilie Tridactyloidea
******* Familie Ripipterygidae
******** Slekten *[[Mirhipipteryx]]* Günther, 1969 – 25 arter
******** Slekten *[[Ripipteryx]]* Newman, 1834 – 43 arter

## Kilder
* Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online

## Eksterne lenker
* 
* Foto av ''Ripipteryx limbata''
* Norsk Entomologisk forening
Tonja Buford-Bailey

**Tonja Buford-Bailey** (født 13. desember 1970 i Ohio) er en amerikansk tidligere friidrettsutøver (hekkeløper).

Buford-Bailey deltok i OL 1992 i Barcelona, der hun ble utslått i semifinalen. I VM 1993 ble hun nummer fem på tiden 54,55. I VM 1995 tok hun sølv etter lagvenninnen Kim Batten. Batten satte ny verdensrekord på 52,61, og Buford-Baileys tid på 52,62 var også under den gjeldende rekorden, som Sally Gunnell hadde på 52,74. Tiden er fremdeles den tredje raskeste gjennom tidene (etter Batten og Julija Petsjonkina).

I OL 1996 tok hun bronse på tiden 53,22. Hun var også i finalen i VM 1997 og 2001, med henholdsvis sjette- og fjerdeplass som resultater.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lillegården kompetansesenter

**Lillegården kompetansesenter** var et landsdekkende spesialpedagogisk kompetansesenter som lå i Porsgrunn. Senteret ble etablert i 1992 som en del av Statped, og hadde 16 ansatte. Senterets primære fagområder var læringsmiljø i skolen og skoleutvikling. I 2013 ble senteret slått sammen med Senter for atferdsforskning (SAF), Universitetet i Stavanger, og dannet Nasjonalt senter for læringsmiljø og atferdsforskning (Læringsmiljøsenteret). 

## Eksterne lenker
* Læringsmiljøsenteret
* Historien til Lillegården kompetansesenter
* Statped
Chariot

**«Chariot»** er en fransk melodi som med engelsk tekst ble spilt inn på plate av Little Peggy March.  Melodien var skrevet av Franck Pourcel (under psevdonymet J.W. Stole) samt av hans venn og bandlederkollega Paul Mauriat (under psevdonymet Del Roma). Den franske teksten ble skrevet av Jacques Plante. Melodien var tilpasset av amerikaneren Arthur Altman og den engelske teksten ble skrevet av Norman Gimbel. Den engelske tittelen er «I Will Follow Him».  

## Franske versjoner
Sangen begynte som et instrumentalstykke, innspilt av Pourcel i 1961 og inkludert på den europeiske LP-utgivelsen «Amour Dance, A Violpns. No. 17». På samme tid var den også inkludert på EP-utgivelsen «La Voix de son Maitre».

Pourcels originalinnspilling var populær på middle of the road- og easy listening-radiostasjonene. Mauriat selv spilte inn en instrumentalversjon på plate i 1976 med en discobeat og anvendte moog synthesizer.

I 1962 spilte engelske Petula Clark inn «Chariot» på plate. Petula Clark sang også de tyske og italienske versjonene (de ble store hits).

## Amerikansk versjon
Little Peggy March med orkester dirigert av Sammy Lowe utgav en engelskpråklig versjon på single RCA Victor. B-siden var «Wind-Up Doll». Produsenter var Hugo & Luigi. Peggy March også sang den japanske versjonen som inneholdt noe av teksten fra den engelske versjonen.

## Andre versjoner
Sangen var med i spillefilmen *[[Sister Act]]* (1992).

Et discoarrangement av sangen ble spilt inn på plate av Claudja Barry.

Dessuten spilte den nederlandske popsangeren José Hoebee inn en coverversjon av denne standardsangen på plate. Produsent var Pim Koopman. 

Sammi Cheng fra Hongkong fremførte «I Will Follow Him» under turnéen *Show Mi* (2007).

Andre versjoner verdt å merke seg:

*Les Satellites (første vokalversjon, på fransk, også før Petula Clarks innspilling)
*Skeeter Davis
*Dee Dee Sharp
*Bobby Darin (som «I Will Follow Her»)
*Rick Nelson (som «I Will Follow You»)
*Percy Faith and His Orchestra
* Forte
*Thurop Van Orman som Flapjack (som «He Will Follow Me»)
*Betty Curtis (på italiensk, som «Chariot»)
*Rosemary Clooney (som «I Will Follow You»)
*Lady Rizo, kabaretsanger fra New York, kom med den nye forestillingen at sangen var en gal forfølgers ode til offeret.
*Rap/hiphopartisten Eminem samplet en backingversjon av «Chariot» for sin sang «Guilty Conscience».
*Laila Kinnunen
*Judita Čeřovská har sunget sin versjon av denne sangen på tsjekkisk: «Malý vůz» (Liten Bil).
*En finsk versjon av sangen kalt «Elämä on totta» ble sluppet av popartisten Mona Carita i 1979.

## Norsk versjon
Lars Mjøen skrev en humoristisk norsk tekst, «Torsken kommer!». Sangen ble utgitt av KLM som Brødrene Dal på singlen PolyGram 2052&nbsp;206 samt på LP-platen *Spektralplate* (Polydor 2382&nbsp;135) i 1982.

## Listeplasseringer

Sangen nådde førsteplassen på den amerikanske Billboard Hot 100-listen 27. april 1963, og gjorde den da 15-årige March til den yngste kvinnelige artisten som hadde en sang på toppen av den amerikanske singlelisten.

## Referanser
Lagtingets næringskomité

**Lagtingets næringskomité** (færøysk: *Vinnunevndin*) er den fagkomiteen som behandler saker innenfor fiskeri, havbruk, industri, oppdrett, landbruk, miljø, samferdsel, kommunikasjon, energi, oljeutvinning, handel (herunder også aksjeselskaper, registeringer osv.) på Lagtinget på Færøyene. I 1990-årene ble en rekke komiteer slått sammen med Industrikomiteen, som fra da dannet dagens næringskomité. I dag har komiteen syv medlemmer.

## Medlemmer
Medlemmer i perioden 2011–2015:
*Alfred Olsen (SB), formann
*Bjørt Samuelsen (T), nestformann
*Hanus Samró (FF)
*Jógvan Skorheim (SF)
*Aksel V. Johannesen (JF)
*Bjarni Djurholm (FF)
*Janus Rein (F)

## Formenn
*Alfred Olsen (SB) 2011–d.d.
*Eyðgunn Samuelsen (JF) 2008–2011
*Henrik Old (JF) 2004–2008
*Heini O. Heinesen (TF) 1998–2004
*Henrik Old (JF) 1995–1998

## Eksterne lenker
* Komiteens nettside
Jørgen Mikkelsen

**Jørgen Degn Mikkelsen** (født 28. juli 1973 på Frøyland i Time kommune) er en innebandy-spiller for Kverneland Innebandyklubb. 

Han har også spilt på landslaget i perioden 1995&ndash;2000 og er en av innehaverne av den eneste norske medaljen i VM, som var en bronsemedalje fra VM i Sverige 1996.

Mikkelsen startet i Frøyland HockeyBoys i begynnelsen av 1990-årene. Etter en sammenslåing mellom Frøyland HB og Kverneland IBK startet satsingen på elitespill. Kverneland IBK rykket opp i 1994/1995, men rykket ned igjen etter kun én sesong i eliteserien. De spilte i 1. divisjon et år før de var tilbake i eliteserien igjen. Der spilte de frem til 1999/2000-sesongen da det igjen rykket ned. Etter to år i 1. divisjon var det igjen klart for opprykk til eliteserien. Der spilte de frem til sammenslåingen med Sola Innebandyklubb i 2008. Mikkelsen sluttet i Kverneland sesongen 2006/2007.

Jørgen Mikkelsen har spilt 217 kamper i eliteserien i innebandy. Han har laget 255 mål og 155 pasninger noe som utgjør totalt 410 poeng på det øverste nivået. Sesongen 1999/2000 ble han toppscorer. Han har totalt 17 landskamper for Norge.

## Referanser
Ghazi bin Muhammad

**Ghazi bin Muhammad** (født 15. oktober 1966 i Amman i Jordan) er jordansk prins og professor i islamsk filosofi ved Universitetet i Jordan. 

Han er sønn av prins Muhammad bin Talal av Jordan og hans første kone Firyal Irshaid. Han er også barnebarn av kong Talal av Jordan og fetter til kong Abdullah II av Jordan.

Ghazi bin Muhammad arbeider for dialog mellom religionene i Midtøsten og var foreslått som kandidat til Nobels fredspris i 2009. I 2007 forfattet han sammen med en rekke andre muslimske lærde brevet «A Common Word Between Us and You», som ble sendt til 27 kristne ledere verden over. Brevet oppfordret til samarbeid mellom kristne og muslimer for å arbeide for fred og religiøs frihet.

## Referanser




## Eksterne lenker
* yale.edu: Prins Gashis CV
Angela Chalmers

**Angela Chalmers** (født 6. september 1963) er en canadisk tidligere friidrettsutøver (mellomdistanseløper).

Chalmers var i to VM-finaler på 1500 meter. I VM 1995 ble hun nummer fire, og i VM 1993 ble hun nummer fem. Hennes fremste meritt er bronsemedaljen på 3000 meter under OL 1992.

Hun vant dobbelt gull under Samveldelekene 1990, både på 1500 og 3000 meter. Fire år senere forsvarte hun gullet på 3000 meter.

## Personlige rekorder
* 1500 meter – 4.01,61 fra 1994
* 3000 meter – 8.32,17 fra 1994

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hjem går vi ikke

***Hjem går vi ikke*** er en norsk film fra 1955 av Walter Fyrst om bovilkårene ved Akerselva.  Den er basert på fortellingen *En gutts dag* av Eva Seeberg.  Opprinnelig skulle filmen hete *Jan – en dag av en gutts liv*.  

## Handling

Filmen starter med en kortfilm om Le Corbusiers moderne bolighus «unité d’habitation» i Marseille. Deretter skifter scenen til en tre-roms leilighet som eies av en eldre kvinne spilt av Ella Hval. I leiligheten bor tre generasjoner; fem voksne og ett barn.Tidlig inn i handlingen rømmer den seks år gamle hovedpersonen *Jan*, spilt av Bjørn Olav Cook, hjemmefra noen sommeruker, sammen med sin store Sankt bernhardshund som de voksne har tenkt å avlive. Guttens foreldre spilles av Eva Strøm Aastorp og Carsten Byhring. Det unge kjæresteparet Toralv Maurstad og Kari Sundby bor også i leiligheten, men ønsker å flytte ut. Siste beboer er syersken Rønnaug Alten som er guttens tante.  I diverse kryssklipp ser man et annet kjærestepar, nemlig bilverkstedets eier spilt av Jack Fjeldstad og hans kjæreste Ingrid Vardund. Andre roller spilles av Einar Vaage og Alf Malland. En ung Arve Opsahl hadde en mindre rolle i filmen, som var hans debutfilm.

## Mottakelse
En av anmelderne priste de vakre scenene fra Akerselva, men mente  handlingen var for springende og at Sverre Arvid Berghs musikk hjalp lite med å bringe rytme til en usikker filmatisk komposisjon. Filmen ble vist på NRK fjernsyn i 1973. Filmrettighetene ble i 2007 kjøpt av Nordisk Film.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anja Rücker

**Anja Rücker** (født 20. desember 1972 i Lobenstein), er en tysk tidligere friidrettsutøver (sprinter).

Rückers fremste meritt på 400 meter individuelt kom i VM 1999 i Sevilla der hun tok sølvmedaljen etter Cathy Freeman på tiden 49,74. Hun var også toneangivende i det tyske stafettlaget på 4 x 400 meter. Hennes fremste meritt var gullmedaljen i VM 1997 sammen med Anke Feller, Uta Rohländer og Grit Breuer. Hun tok også bronse i OL 1996, da sammen med Rohländer, Linda Kisabaka og Breuer.

## Personlig rekord
* 400 meter – 49,74

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Abderrahmane Hammad

**Abderrahmane Hammad Zaheer** () født 1977) er en algirsk friidrettsutøver som konkurrerer i høydehopp.

Hammads fremste meritt kom under OL 2000 i Sydney, der han tok bronse med 2,32. Samme år satte han personlig rekord med et hopp på 2,34 ved et stevne i Alger. 

Han ble afrikansk mester i 2002, og kom på niendeplass i VM 2001. Hammad deltok også i OL 2004 i Athen, men der greide han ikke å kvalifisere seg til finalen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Aaron Egbele

**Aaron Egbele** (født 1979) er en nigeriansk tidligere friidrettsutøver (sprinter).

Egbele deltok i VM 2003 i Paris, der han ble utslått i forsøkene på både 100 meter og 200 meter. Han deltok også i innendørs-VM 2004, men ble utslått i semifinalen på 60 meter.

Hans fremste meritt er deltakelsen på det nigerianske laget som tok bronse på 4 x 100 meter stafett under OL 2004.

## Personlige rekorder
* 60 meter – 6,65
* 100 meter – 10,11
* 200 meter – 20,54

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Uri-Alpene

**Uri-Alpene** er en fjellkjede i det sentrale Sveits, i de østlige Vest-Alpene. Til dels regnes Uri-Alpene som den østligste undergruppa av Bern-Alpene.

## Avgrensning
Uri-Alpene begrenses
* i øst av elva Reuss (mot Glarus-Alpene),
* i syd av Urseren og Furkapasset (mot De lepontinske Alper),
* i vest av Grimselpasset og elva Aare (mot Bern-Alpene [i&nbsp;egentlig forstand]),
* i nordvest av innsjøene Lungerer See, Sarnersee og Alpnachersee (mot Emmental-Alpene),
* i nordøst av Vierwaldstättersjøen (mot Schwyz-Alpene).

## Inndeling
Uri-Alpene består av flere ulike fjellmassiver:
* *[[Dammastock]]-massivet* i syd har mange breer. Det når 3630&nbsp;moh.
* Nord for Dammastock, adskilt gjennom Sustenpasset, ligger *[[Titlis]]-massivet*. Det har lavere topper (opptil 3238&nbsp;moh.), men dekker et større areal.
* Nordøst for Titlis, adskilt gjennom Surenenpasset, ligger *[[Uri Rotstock]]-massivet*, som når opp til 2928&nbsp;moh.
* Nord for byen Engelberg ligger *Unterwalden-Alpene* (eller *Engelberg-Alpene*). Disse skilles i enkelte inndelinger ut som en egen fjellgruppe, og regnes til De sveitsiske For-Alper. Den høyeste toppen i dette området er Ruchstock (2814&nbsp;moh.).

## Fjelltopper
I Uri-Alpene finnes det 58 topper med en høyde på mer enn 3000 meter over havet:

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bern-Alpene

**Bern-Alpene** omfatter flere fjellkjeder i de vestlige delene av Alpene, i Sveits. Selv om en større del av fjellene ligger i Berner Oberland-regionen av kantonen Bern, ligger deler av Bern-Alpene i de tilstøtende kantonene Wallis, Fribourg og Vaud. De siste går ofte under navnene *Fribourg-Alpene* og *Vaud-Alpene*, naturligvis.

Rhône-dalen skiller Bern-Alpene fra Chablais-massivet i vest, og fra Wallis-Alpene i sør. Den øvre delen av Rhône-dalen skiller de fra de lepontinske Alpene i sørøst, mens Grimselpasset og Aare-dalen skiller de fra Uri-Alpene i øst. Nordgrensen for Bern-Alpene er mindre klar, men kan sies å ligge på en linje mellom Genèvesjøen og Vierwaldstättersjøen.

Bern-Alpene er nedbørsfelt til elva Aare og sideelva Saane i nord, og til elvene Rhône i sør og Reuss i øst.

## Morfologi
Ryggraden i Bern-Alpene er en 100 km lang fjellkjede som strekker seg fra vest (Dent de Morcles) til øst (Sidelhorn) langs grensen mellom kantonene Bern (nord) og Wallis (sør). Bortsett fra den aller vestligste delen, er denne grensen vannskille mellom Nordsjøen og Middelhavet. Denne ryggraden ligger ikke midt i fjellkjeden, men ligger nær (10-15 km) Rhône-elva i sør. Av den grunn er det stor forskjell mellom landskapet på sørsiden og nordsiden. På sørsiden faller sidedalene bratt ned mot Rhône-dalen, i nord blir fjellene gradvis lavere til de går over i åslandskapet på det sveitsiske platået eller i innsjøene Thun og Brienz i øst.

Vest for Gemmi-skaret består fjellkjeden i hovedsak av noen få og høye topper (slik som Wildhorn), litt over 3000 moh, ofte dekket av isbreer. Fjellkjeden brer seg mye utover i de østlige delene, med fjelltinder på over 4000 meter. Dette er ellers den delen av Alpene som har flest breer, store og små.

## Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn
Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn-området ligger i de østlige delene av Bern-Alpene, i den mest bredekte delen av Alpene. Aletschbreen, de to fjelltoppene Jungfrau og Bietschhorn er spesielle attraksjoner. Området ble i 2001 tatt med på UNESCOs verdensarvliste. I 2007 ble området utvidet og fikk navnet Schweizer Alpen Jungfrau-Aletsch. Etter utvidelsen kom flere store brearmer, som Fiescher-breen og Aarbreen med i Schweizer Alpen Jungfrau-Aletsch.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tom Clancy’s EndWar

***Tom Clancy's EndWar*** (også kalt **EndWar**) er et strategispill utviklet av Ubisoft Shanghai og utgitt av Ubisoft. Først ble spillet utgitt for PlayStation 3 og Xbox 360 i november 2008. En PC-versjon ble utgitt 24. februar 2009.

Historien handler om en krig i 2020 mellom USA, Russland og den Europiske Føderasjon. Utviklerne har sagt at EndWar er en global konflikt, men det første spillet er fokusert på Nord-Atlanterhavet: Europa, USA og Russland.

## Handling
I 2016 eksploderer et atomvåpen i Saudi-Arabia og dreper 6 millioner mennesker og svekker verdens oljeforsyning. Året etterpå signerer USA og EU den historiske SLAMS-avtalen (Space-Land-Air-Missile-Shield) og lover å utvikle teknologi for et antiballistisk missilforsvar. USA og EU erklærer slutten på strategisk atomkrig, og verden feirer en ny æra med fred. Men tidlig i 2018, med skyhøye oljepriser, blir EU-statene tvunget til å slå sammen politisk, økonomisk og militære kraft og danner Den Europeiske Føderasjon (EF). Nasjoner på Balkan kollapser totalt av den økonomiske krisen og blir okkupert av Russland. USA og EU ser på hverandre som en trussel til seg selv, og de tidligere allierte begynner på et dyr våpenoppbygning. Russland som nå er det fremste landet innen olje og gass, bruker sin nye rikdom til å gjenoppbygge landets hær. Våpenkappløpet når sin høyde i 2018, når USA viser frem planene sine om å skyte opp *Frihetsstjernen* (Freedom Star) i 2020. Frihetsstjernen er ikke bare designet for forskning, men også har en tropp marinesoldater som kan komme hvor som helst på jorda innen 90 minutter. EU og Russland protester mot dette, dette leder til at EU trekker seg ut av det allerede delte NATO.

## Før krigen

23. mars 2020 blir satellittbaser i tidligere Kroatia angrepet av terrorister fra et lasteskip. Angrepet blir etter hvert slått tilbake, og lasteskipet sprenges. 4. april 2020 i USA blir oppskytningsstedet til den siste delen av Frihetsstjernen angrepet av samme gruppe av terrorister, de også blir slått tilbake. Terroristene angriper over hele Europa, i Nederland og Russland. Men de og blir slått tilbake. Den 7. april 2020, etter at USA har fått bevis på at EUs forsvarsminister ga terroristene våpen og penger, forsøker de å kidnappe ham i København. Men en anonym telefon fra Russland informerer dansk politi om dette så europeiske styrker slår amerikanere tilbake. Etter dette avfyrer Russland (forkledd som terroristene) en europeisk satellitt mot den reparerte Frihetsstjernen, som ødelegger den totalt. Etter denne hendelsen erklærer USA krig mot EU. Russland erklærer også krig mot EU for å støtte amerikanernes «edle korstog mot Europa». Men USA mistolker dette som et forsøk på å skape en ny østblokk, så USA angriper Russland også. 3. verdenskrig har begynt.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Dammastock

**Dammastock ** (3&nbsp;630 moh) er det høyeste fjellet i Uri-Alpene i de sveitsiske Alpene. Fjelltoppen er grenselinjen mellom kantonene Uri og Valais. Dammastock er høyeste fjelltopp i Uri. Trepunktet mellom kantonene Bern, Valais og Uri ligger nær toppen av Eggstock, en annen nærliggende topp.

Fjellmassivet er for det meste dekket av isbreer. Den store Rhone-breen ligger på vestsiden, den mindre Damma-breen på østsiden og Trift-breen på nordsiden.

Fjellet ble første gang besteget av Albert Hoffmann-Burkhardt sammen med fjellførerne Johann Fischer og Andreas von Weissenfluh den 28. juli 1864.

## Eksterne lenker
* 
* Dammastock på SummitPost.org
Eva Seeberg

**Eva Seeberg** (født 28. april 1931 i Oslo, død 12. januar 2019 i Sigtuna, Sverige) var en norsk romanforfatter og filmmanusforfatter.

Hun utga et titalls romaner og en rekke filmmanus.

Hun tok examen artium og studerte psykologi, før hun atten år gammel debuterte som forfatter i 1949 med novellesamlingen *Undring : Unge skisser*. Deretter var hun journalist i Aftenposten 1949-54 før hun begynte et langt virke som forfatter av filmmanus og romaner. I 1955 hadde hun skrevet manus til filmen *[[Hjem går vi ikke]]* som ble regissert av Walter Fyrst. Filmen handlet om trangboddhet ved Akerselva. Seeberg skrev også manus til Edith Carlmars sin *[[Bedre enn sitt rykte]]*, som handlet om forholdet mellom en lærer og en elev i russetiden. Året etter hadde hun premiere som manusforfatter med Nils R. Müllers to filmer *[[Kvinnens plass]]* og *[[Ektemann alene]]*.

Hun flyttet til Sverige i 1958 og var gift med forfatteren Tore Zetterholm fra 1969 til 1985. I Sverige var hun manusforfatter på filmene *[[Det er meg han har vært hos|Det är hos mig han har varit]]* (1963), *[[Voksdukken|Vaxdockan]]* (1962), *[[Stol på meg, elskede|Lita på mej, älskling!]]* (1961), *[[Får jag låna din fru?]]* (1959) og *[[Du er mitt eventyr|Du är mitt äventyr]]* (1958).

I 1965 hadde den norske filmen *[[Hjelp – vi får leilighet!]]* premiere, med manus av Seeberg.

Seeberg oversatte *[[Markens Grøde]]* til svensk.

I 1993 var hun bosatt i Sigtuna og berettet for Norsk Parapsykologisk Selskap om reinkarnasjon.  Litteraturkritikeren Øystein Rottem skrev følgende om henne i 1994: *Seeberg når med sin grunne psykologi og sin overflatiske menneskeskildring sjelden lenger enn til sjablonger*.
## Utmerkelser
* Statens kunstnerstipend 1954/55 på kroner 2 000
* Det svenske forfatterforbundets 5-årige arbeidsstipend, 1980

## Utgivelser
* 1949: *Undring : Unge skisser*, noveller (Dreyer)
* 1952: *Det er meg han har vært hos*, roman (J. W. Cappelens forlag)
* 1955: *Aldri mer alene*, roman (Cappelen)
* 1968: *Tid til ømhet*, roman (Cappelen)
* 1972: *Hun er ikke borte*, roman (Cappelen)
* 1973: *Ja*, roman (Cappelen)
* 1981: *Tre dager inn i døden*, roman (Cappelen)
* 1983: *Kjærlighetens blå blomster*, noveller (Cappelen)
* 1986: *Jeg kommer*,roman (Cappelen)
* 1987: *Jeg kan ikke se deg*, roman (Cappelen)
* 1987: *Lykken bor på [[Bislett]]*, noveller (Cappelen)
* 1989: *Miraklenes tid*, roman (Cappelen)
* 1990: *Reisen kan begynne* (Cappelen)
* 1991: *Det er ikke farlig å dø* (Cappelen)
* 1995: *Kysser mot månen* (Grøndahl Dreyer)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Karun (elv)

**Kārūn** (også stavet **Karoun**) er Irans mest vannførende og eneste seilbare elv. Den er  lang og renner fra Zard Kuh i distriktet Bakhtiari, beliggende i fjellkjeden Zagros. Den forenes med mange bielver, blant annet Dez og Kuhrang, før den passerer gjennom Ahvaz, hovedstaden i provinsen Khuzestan.

Karun fortsetter videre mot Persiabukten og deler seg i de to hovedgrenene Bahmanshir og Haffar i sitt delta, der den sammen med Shatt al-Arab har sitt utløp i gulfen. Den viktige øya Abadan ligger mellom Karuns to grenløp. Havnebyen Khorramshahr er adskilt fra Abadan av Haffar.

## Historie
Elvas navn er utledet av navnet på fjellkjeden der den har sin kilde, Kuhrang.

Karun var sete for elam-sivilisasjonen, som vokste frem i dagens Khuzestan for omtrent 5&nbsp;000 år siden. Stumfilmdokumentaren *[[Grass (film)|Grass: A Nation's Battle for Life]]* fra 1925 forteller historien om en Bakhtiari-stamme som krysser Karun med 50&nbsp;000 mennesker og 500&nbsp;000 dyr.

I to av mange teorier om beliggenheten til Edens hage antas Karun å være elven Gihon som er beskrevet i 1. mosebok.

Under Iran-Irak-krigen stoppet Iran Iraks tidlige fremrykninger i slaget ved Karun. Med begrenset militært materiell, viste Iran frem sin taktikk med «menneskebølgeangrep» der flere tusen frivillige basij-soldater deltok.

## Demninger
Flere demninger har blitt bygd eller er under oppføring i Karun, blant andre:
* Shahid-Abbaspur-demningen (Karun 1)
* Masjid-e-Soleiman-demningen (Karun 2)
* Karun 3-demningen
* Karun 4-demningen
* Gotvand-demningen

Fra september 2009 ble Basra-provinsen i det sørlige Irak hardt rammet av Irans anlegging av nye demninger i Karun. Demningene resulterte i høyt saltinnhold i Shatt Al-Arab, som ødela jordbruksareal og truet buskap. Sivile i området ble tvunget til å evakuere.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* *Karun-3, Dam and Hydroelectric Power Plant*, Historie.
* N. Jafarzadeh, S. Rostami, K. Sepehrfar og A. Lahijanzadeh, *[http://www.bioline.org.br/request?se04014 Identification of the Water Pollutant Industries in Khuzastan Province]*, Iranian Journal of Environmental Health Science & Engineering, Vol. **1**, No. 2, pp.&nbsp;36-42 (2004).
* *Karun river marshes*, Faktaark, BirdLife International.
Land of the Lost

***Land of the Lost*** er en amerikansk komedie fra 2009, regissert av Brad Silberling. Den er basert på TV-serien fra 1974 ved samme navn.

Hovedrolleinnehavere er Will Ferrell og Anna Friel.

## Sammendrag
Paleontolog Rick Marshall har en jobb på lavt nivå ved La Brea Tar Pits, tre år etter at et katastrofalt intervju med Matt Lauer fra Today ble en viral video på Internett og ødela Marshalls karriere. Doktorgrad-student Holly Cantrell forteller Marshall at hans kontroversielle hypoteser som kombinerer tidsreiser og paleontologi inspirerer henne. Hun viser ham et merkelig fossil som gir av sterk takyon-energi. Holly overbeviser ham om å hjelpe henne med en tilsynelatende rutinemessig ekspedisjon til hulen hvor Holly fant et fossil. Der oppdager Marshall høye nivåer av Takyon. Han aktiverer en takyon-forsterker, noe som utløser et jordskjelv som åpner et ormehull som de faller inn i. Gruppen befinner seg plutselig i en ørken, fylt av forskjellige gjenstander og skapninger fra mange ulike tidsepoker. De redder en primat-lignende skapning, Cha-Ka fra Pakuni-stammen, som blir deres venn og guide.

De tilbringer en natt i en hule etter å ha overlevd et møte med en rask, intelligent Tyrannosaurus som de gir kallenavnet «Grumpy, og Marshall mottar en telepatisk melding som ber om hjelp. De møter en type øgle kalt Sleestaks, før de møter en karakter som kaller seg Enik som sendte Marshall den telepatiske meldingen. Enik forklarer at han ble sendt i eksil av den onde Zarn som forsøker å ta over Jordkloden med sine Sleestak-håndlangere. Men Enik kan forhindre dette hvis Marshall gir ham sin takyon-forsterker. Marshall dreper en Allosaurus ved hjelp av flytende nitrogen, og oppdager at forsterkeren hans ble spist opp av dinosauren. De oppdager at Zarn faktisk har vært død lenge, og at Enik lurte dem - og at det egentlig var Enik som planlegger å invadere Jorden.

## Skuespillere
* Will Ferrell som Dr. Rick Marshall. Paleontologist og forfatter.
* Anna Friel som Holly Cantrell. Rick's aller største tilhenger.
* Danny McBride som Will Stanton som tar med seg Holly og Rick til en gammel hule. 
* Jorma Taccone som Cha-Ka. En skapning som blir venner med Rick, Holly, og Will.
* John Boylan som Enik som planlegger å ta over kontrollen av jordkloden.
* Matt Lauer som seg selv.
* Leonard Nimoy gir stemme til Zarn.
* Douglas Tait som en Sleestak

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Hvitkronespurv

**Hvitkronespurv** (*Zonotrichia leucophrys*) er en middels stor spurv som hører til i Amerika. Som voksen er den om lag 18 cm lang. Den har svarte og hvite striper på hodet. Ansiktet er grått, øvre del av kroppen er brunstripet. Den har lang stjert og grå og brune vinger. Reiret bygges i busker eller på bakken. De legger 3-5 brungrå eller grønnblå egg. Den holder til i nordlige Canada og vestlige del av USA og overvintrer i det sørlige USA.

## Observasjoner i Norge
Fuglen er svært sjelden i Europa, det er bare observert mellom fem og ti fugler her. Men i oktober 2009 tok mange ornitologer og fuglekikkere turen til Ona for å se på den sjeldne fuglen. Det var et ungt eksemplar av arten, og man regnet med at den hadde fulgt med vinden over Atlanterhavet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Honcho

**Honcho** ble opprettet i Oslo sommeren 1998. De var opprinnelig et stoner rock-band, med klare influenser til band som 
Kyuss, Soundgarden, og andre liknende band innenfor genren. Siden 1998 har de utviklet seg mer i en 
bredere retning. Det kan neppe kalles stoner rock lenger, men fremdeles finner man velutviklede riff, to gitarer og
stoner rock-inspirert vokal, som grobunn for deres nye låter. Viktig er det å påpeke at bandet selv har uttalt 
at de har beveget seg bort fra stoner rock-genren. 

Bassist Steinar Knapstad og gitarist Mathias Ingvarsson prøvde ut et titalls trommeslagere og vokalister før de i oktober 1998 fant vokalisten Trond Skog alias «Dronn», og trommeslageren Kenneth Andersen.

Etter bare fire måneder sammen spilte de inn EP-en *Evil Women* i Overhead Studio, produsent var Hugo Alvarstein. Kort tid etter fikk Honcho platekontrakt med det franske plateselskapet Water Dragon (idag: Longfellow Deeds), og i 2002 kom deres første studioalbum, *Corporate Rock*. 

Musikkalbumet ble tatt meget vel imot av både publikum og anmeldere, for det meste i USA og Frankrike. Sporet *In the Woods* ble spilt i flere titalls uker på Svisj på NRK. Vokalist Trond Skog sluttet i bandet, og ble erstattet av vokalisten fra Jack In the Box, Lars Eric Si. Daværende gitarist Jørgen Berggraf ble erstattet av Tom Rino Østby (Rino Bambino), som blant annet har vært med i Dead Hoodlooms og DDR. Sammen gav de ut andrealbumet *Burning in Water, Drowning in Fire* i 2005. Albumet ble innspilt i Subchannel studio med Thomas Sørlie bak spakene.

Etter dette flyttet Lars Eric Si flyttet til Finland, og Trond Skog kom tilbake. Inn kom også gitaristen Halvor Berg, tidligere medlem i blant annet Citizen Charlie, Opel og Valsalva. Høsten 2008 gikk Honcho i studio for å spille inn sitt tredje album, *Battle of Wits*, hos Andreas Kirkvaag (Don Dons/We) i Hangaroundsounds.

## Diskografi
**Evil Women* (EP, 2000)
**Sun Sessions* (demo, 2001)
**Corporate Rock* (2002)
**Burning in Water Drowning in Fire* (2005)
**Hamar Rock City* (Diverse artister, 2007)

## Medlemmer
*Trond Skog – vokal
*Halvor Berg – gitar
*Steinar Knapstad – bassgitar
*Kenneth Andersen – trommer
*Håkon Eng – gitar 

## Eksterne lenker
* 
*
Georg Ferdinand Duckwitz

**Georg Ferdinand Duckwitz** (født 29. september 1904 i Bremen, død 16. februar 1973 i Bremen) var en tysk diplomat som spilte en sentral rolle i redningen av de danske jødene i 1943.

## Bakgrunn og virke
Duckwitz stammet fra en kjøpmannsfamilie fra Bremen. Etter soldattjeneste og nasjonaløkonomiske studier, som han ikke avsluttet, kom han i 1928 til København som representant for firmaet Kaffee Hag. Han var tiltrukket av Hitlers ideer og ble i 1932 medlem av det tyske nazist-partiet og ble aktiv som partiets ansvarlige for de skandinaviske landene. Efter de interne utrensninger i partiet i 1933 ble han mer skeptisk overfor det, og han sluttet å arbeide for det fra 1935, dog uten å melde seg ut av partiet.
 
 
Fra 1935 til 1939 arbeidet han for Hamburg-Amerika-Linie i New York. I 1939 kom han til det tyske gesandtskap i København som skipsfartssakkyndig medarbeider, først utsendt av det tyske trafikkministerium, fra 1941 av utenriksministeriet.

Da Werner Best ble riksfullmektig i 1942, ble Duckwitz hurtig hans fortrolige. Forut for aksjonen mot de danske jødene i oktober 1943 var det han som formidlet Bests advarsel til Hans Hedtoft. Dessuten hadde han i Stockholm hatt drøftelser med den svenske statsminister Per Albin Hansson om mottagelsen av jødiske flyktninger i Sverige.

Duckwitz ytte således et avgjørende bidrag til at 7&nbsp;000 danske jøder ble reddet fra deportasjon og utryddelse i tyske konsentrasjonsleire.

I besettelsens siste par år ble Duckwitz en viktig kontaktperson mellom de danske og tyske instanser, for eksempel under folkestreiken i København sommeren 1944, hvor han hadde en stor del av æren for at man nådde en forhandlingsløsning og unngikk en tysk militæraksjon mot byen.

Duckwitz hadde kontakt til de tyske kretser som gjennomførte 20. juli-attentatet mot diktatoren Adolf Hitler i 1944. Hvis attentatet hadde vært vellykket, var oppgaven hans å avvikle okkupasjonen av Danmark og Norge.

Duckwitz var etter krigen Forbundsrepublikken Tysklands ambassadør i Danmark fra 1955 til 1958. Deretter gjorde han tjeneste som leder av avdelingen for Øst-Europa i utenriksministeriet i Bonn og avsluttet sin karriere med posten som tysk ambassadør i New Delhi, inntil han i 1965 gikk av med embedsmannspensjon.

Da Willy Brandt i 1966 ble tysk utenriksminister, ble Duckwitz fra 1967 hentet tilbake som statssekretær i utenriksministeriet, hvor han i flere år især beskjeftiget seg med forholdet mellom Tyskland og Polen.

## Referanser


## Kilder
* Herbert Pundik, register i
Flaggdager på Færøyene

**Flaggdager på Færøyene** er bestemte dager der offentlige bygninger skal flagge med Færøyenes flagg. Hvilke dager og hvor lenge det skal flagges, fastsettes av Færøyenes landsstyre med hjemmel i den færøyske flaggloven.

## Referanser
Eumastacidae

* Eumastacinae
* Eumastacopinae
* Gomphomastacinae
* Masynteinae
* Morseinae
* Paramastacinae
* Parepisactinae
* Pseudomastacinae
* Temnomastacinae

**Eumastacidae** er en gruppe av rettvingene (Orthoptera)  og tilhører en familiegruppe blant  gresshoppene.  

## Utseende
Små til mellomstore (opptil 45 mm), slanke gresshopper, gjerne livlig farget i grønt, blått og rødt. Hodet er avlangt, fasettøynene runde og noe utstående. Det finnes både fullt vingede og vingeløse arter. Beina er temmelig lange og slanke, de sitter gjerne nokså oppreist med bakbeina vidt spredte. 

## Levevis
Eumastacidae kan være nattaktive eller dagaktive, og er livlige insekter, de artene som har funksjonelle vinger kan sverme i solskinn og minne litt om vannymfer. De kan finnes i mange ulike miljøer, fra ørken til regnskog, særlig er de artsrike i det sistnevnte miljøet. De lever av ulike planter.

## Utbredelse
Eumastacidae finnes i Sør- og Mellom-Amerika, det sørlige Nord-Amerika, på Madagaskar og i store deler av Asia. Familien som her definert mangler på fastlandet i Afrika og i Australia.

## Fossile arter
Det er kjent 5 fossile arter i denne gruppen. Den eldste er *[[Archaeomastax jurassicus]]* som stammer fra sen jura, Sentral-Asia. Videre har vi den fossile slekten *[[Taphacris]]* med én art fra tidlig kritt, Kina og tre arter fra miocen-perioden, Colorado.

## Systematisk inndeling

* ** [[vingede insekter]]** (Pterygota) 
** **[[Neoptera]]** («nyvinger»)
*** **[[Orthopteroida]]**  («gresshoppelignende insekter»)
**** Orden rettvinger (Orthoptera) 
***** Underorden **[[gresshopper]]** (Caelifera) 
****** Overfamilie Eumastacoidea
******* Familie Eumastacidae Burr, 1899
******** Underfamilie Eumastacinae Burr, 1899 – 12 slekter, 71 arter
******** Underfamilie Eumastacopinae Descamps, 1973 – 7 slekter, 30 arter
******** Underfamilie Gomphomastacinae Burr, 1899 – 13 slekter, 46 arter
******** Underfamilie Masynteinae Descamps, 1973 – 1 slekt, 6 arter
******** Underfamilie Morseinae Rehn, 1948 – 4 slekter, 15 arter
******** Underfamilie Paramastacinae Rehn & Grant, 1958 – 1 slekt, 13 arter
******** Underfamilie Parepisactinae Descamps, 1971 – 2 slekter, 4 arter
******** Underfamilie Pseudomastacinae Rehn & Grant, 1958 – 1 slekt, 22 arter
******** Underfamilie Temnomastacinae Rehn & Grant, 1958 – 2 slekter, 11 arter
******** Ikke plassert til underfamilie – 4 slekter, 5 arter
********* Slekten *[[Acutacris]]* Dirsh, 1965 – 2 arter
********* *[[Angulomastax meiospina]]* Zheng, 1985
********* *[[Pseudosavalania karabagi]]* Demirsoy, 1973
********* *[[Zeromastax selenesii]]* Porras, 2007

## Kilder
* Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online

## Eksterne lenker
* 
* Norsk Entomologisk forening