Nordvestpassasjen

*Nordvestpassasjen*' er en sjørute ifra Atlanterhavet til Stillehavet via den arktiske øygruppen i nordlige Canada.
De ulike øyene i arkipelet er skilt fra hverandre og det kanadiske fastland av en serie av arktiske sjøveier som tilsammen er kjent som Nordvestpassasjen. Den østlige ruten langs de arktiske kysten av Norge og Sibir kalles derfor Nordøstpassasjen. De forskjellige øyene i øygruppen er atskilt fra hverandre og fra det kanadiske fastlandet av en rekke arktiske vannveier som samlet er kjent som Nordvestpassasjene.

I århundrer har europeiske oppdagelsesreisende, med Christofer Columbus i 1492, søkt etter en farbar passasje som en mulig handelsrute til Asia, men ble blokkert av Nord-, Mellom- og Sør-Amerika; av is eller av urolig farvann (for eksempel Ildlandet ved sørspissen av Sør-Amerika). En isbundet nordlig rute ble oppdaget i 1850 av den irske oppdageren Robert McClure, hvis ekspedisjon fullførte passasjen ved å dra sleder. Skotten John Rae utforsket et sørligere område i 1854, som nordmannen Roald Amundsen foretok den første komplette passasjen gjennom utelukkende med skip i 1903–1906. Fram til 2009 forhindret den arktiske pakkisen regelmessig sjøfart gjennom mesteparten av året. Nedgangen i havisen i Arktis, hovedsakelig knyttet til klimaendringer, har gjort vannveiene mer farbare for isnavigasjon.

De omstridte kravene på suverenitet over farvannene kan komplisere framtidig skipsfart gjennom regionen: Den kanadiske regjeringen hevder at de nordvestlige passasjene er en del av kanadiske indre farvann, men USA hevder at området er et internasjonalt sund og en transittpassasje, som tillater fri og ubegrenset passasje. Hvis deler av den østlige enden av passasjen knapt er 15 meter dype, slik sjefen for et kanadisk gruveselskap hevder, reduseres rutens levedyktighet som en euro-asiatisk skipsrute. I 2016 uttrykte det kinesiske rederiet COSCOet ønske om å foreta regelmessige reiser med lasteskip ved å bruke passasjen til det østlige USA og Europa, etter en vellykket passasje med det danske tørrlasteskipet MS «Nordic Orion» på 73 500 tonn dødvekttonnasje i september 2013.
 Fullastet lå «Nordic Orion» for dypt i vannet til å seile gjennom Panamakanalen.

## Historiske forsøk

Fra det 15. århundre til det 20. århundre sendte mange europeiske land ut ekspedisjoner for å finne passasjen for å etablere en raskere handelsrute til Asia. Det var på leting etter denne passasjen at mesteparten av den nordamerikanske øst- og vestkysten ble oppdaget og kartlagt.

I 1539 sendte Hernán Cortés en ekspedisjon under ledelse av Francisco de Ulloa, som skulle seile langs dagens Baja California for å finne passasjen. 8. august 1585 kom den engelske oppdageren John Davis frem til Cumberland Sound på Baffin Island. I 1609 seilte Henry Hudson opp Hudsonelva for å lete etter passasjen. Hudson var senere involvert i oppdagelsesferder til Nord-Canada, og oppdaget Hudsonbukta.

Jens Munk prøvde i 1620, på oppdrag fra Christian IV å finne Nordvestpassasjen, men kom ikke lengre enn Hudson Bay.

I 1845 forsøkte en velutstyrt britisk ekspedisjon ledet av John Franklin å bryte seg vei igjennom isen ifra Baffinbukta til Beauforthavet. Da ekspedisjonen ikke returnerte ble det organisert et utall redningsekspedisjoner. Det var disse ekspedisjonene som kartla større deler av passasjen.

## Historisk trafikk
Den første til å seile hele passasjen var den norske oppdageren Roald Amundsen, som hadde heist anker i 1903 akkurat i tide for å unngå hissige kreditorer som ville stoppe ekspedisjonen. Reisen ble gjennomført på tre år med den lille ombygde fiskebåten «Gjøa». Den ekstreme tidsbruken hadde sin årsak i at han valgte en rute som var kommersielt upraktisk for gjennomfarten. I tillegg var passasjen tidvis meget grunn.

Den første krysning fra vest til øst var med skonnerten «St. Roch» i 1940 under kaptein Henry A. Larsen. Med samme skip var Larsen også den første til å ta seg igjennom passasjen på en enkelt årstid (1944).

Ved utgangen av 2018 hadde totalt 290 skip krysset hele Nordvestpassasjen fra Atlanterhavet til Stillehavet eller omvendt. Båtene hadde benyttet ni forskjellige ruter øst for Beauforthavet:

## Grensedisputt
Passasjen er opphavet til en uenighet mellom Canada og USA. USA ser på passasjen som internasjonalt farvann, mens Canada mener at det er canadisk område. Skip som vil seile gjennom passasjen må ha tillatelse fra canadiske myndigheter.

Sommeren 2000 dro flere skip nytte av tynnere sommeris i passasjen og tok seg igjennom. Det er mulig at global oppvarming kommer til å gjøre passasjen farbar i større deler av året, noe som gjør passasjen attraktiv som shippingrute. Skip som skal fra Asia til Europa sparer 4000 km ved å benytte passasjen i motsetning til dagens shippingruter gjennom Panamakanalen.

## Se også
* Nordøstpassasjen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

* «Arctic Passage» hosPBS' nettsted for TV-serien Nova har artikler, fotografier og kart om Nordvestpassasjen, spesielt Franklin-ekspedisjonene i 1845 og Amundsen-ekspedisjonene i 1903.
* 'The Great Game in a cold climate'
* Mission to Utjulik
* The Voyage of the ''Manhattan''
* Information Memorandum for Mr. Kissinger – The White House 1970
* *[https://web.archive.org/web/20070927095910/http://www.neara.org/CARLSON/novadania.pdf Nova Dania: Quest for the NW Passage]* (PDF), *NEARA Journal* **39** (2)
* Oppdaterte iskart fra Environment Canada (på engelsk)