Sofie Helene Wigert

**Sofie «Sosse» Helene Wigert** (født **Olsen**; 1913–1989) var en norsk skipsreder og i en årrekke redaktør for riksmålsavisen *[[Frisprog]]*.

## Familie og bakgrunn
Hun var datter av Rudolf Olsen (1882–1951) og Helene Feyer Andvord (1894–1973). Moren var datter av skipsreder og belgisk konsul Rolf Andvord (1847–1906) fra Lyngdal. Faren og broren Thomas Olsen var partnere i familierederiet Fred. Olsen & Co. som de også overtok i 1933. Sofie startet som sin fars husholderske etter foreldrene hadde skilt seg da hun var seksten år. Hennes eneste utdannelse var middelskole og språkstudier i Sveits, Frankrike og England da hun i 1935 giftet seg med Schibsted-arving Henrik J. S. Huitfeldt (1907–1979) som var journalist i Aftenposten. Barna Henrik Jørgen Huitfeldt (født 1936) og Alexandra Huitfeldt (født 1940) ble senere innlemmet i Schibsted som eiere og styreformenn.

Hun giftet seg igjen den 17. januar 1951 med skuespilleren Knut Wigert (1916–2006). Få dager etter vielsen døde hennes far av kreft.

## Rederivirksomhet
Hun hadde ved farens død ingen søsken, men en bindende klausul umuliggjorde kvinnelig efterfølger. Familierederiet ble i stedet overtatt av søskenbarnet, skipsrederen Fred. Olsen (født 1929). Med det som var igjen av arven på fire millioner kjøpte hun familierederiets skip M/S Brabant, som hun ett år senere erstattet med M/S Borgsten. Dernest grunnla hun og ektemannen i 1955 rederiet *Olsen Daughter* med kontor i Universitetsgata 14. Rederiets flagg var blått med hvit prikk og stripe; det inverse av Fred. Olsen & Co. Dette ble ikke godtatt av Rederiforbundet, så i stedet tok de i bruk flagget etter *Østlandske Lloyd* som hadde vært i bestefar Andvord sitt eie fra 1881 til konkursen i 1906, da restene ble oppkjøpt av nettopp Fred. Olsen. De hadde ikke så mange skip, men holdt det gående til 1980-tallet.

## Riksmålsaken
Fra 1951 var hun og mannen Knut blant lederne for Foreldreaksjonen mot samnorsk, som samlet inn over  underskrifter. Denne aksjonen regnes som den til da største aksjonistiske folkebevegelsen i Norge. Pastor Lohne i Adventkirken oppfordret henne til å bruke oppslutningen til å starte en avis. Hun opprettet i 1953 riksmålsavisen *[[Frisprog]]*, som fikk kontor i samme lokaler som rederiet i Universitetsgata 14. Sammen med sin gode venninne Margrete Aamot Øverland (1913–78), som var gift med Arnulf Øverland, var hun redaktør for *Frisprog* helt til 1981. Hun var selv ordblind, for øvrig i likhet med datteren Alexandra som drev motehuset «Alexandra» i Oslo.  I 1955 var hun med på å starte *Norsk lytterforening*, et underbruk av Foreldreaksjonen mot samnorsk. 

## Miljøverner

Wigert ivret for miljøvernsaken. Hun fikk blant annet i samarbeid med Universitetet i Oslo opprettet et naturreservat ved Dirhue på Tjøme i 1963, stedet der faren Rudolf i 1935 hadde sikret seg et stort feriested. Etter Sofies død av kreft i 1989 vant Huitfeldt-barna i 1933 over enkemannen Knut Wigert som hadde funnet en annen, for å få tilkjent feriestedet Dirhue på Tjøme der ekteparets kunstsamlinger hang. I tillegg var hun opptatt av kulturminnebevaring, og sørget for at Militærhospitalet i Oslo ble bevart for eftertiden ved at hun for egne midler kjøpte bygningen efter rivning og lagret den. Hospitalet ble senere gjenreist på Grev Wedels plass, og huser idag blant annet Norsk kulturråd.

## Dyrebeskyttelse
Wigert var opptatt av dyrenes vel, og fortalte selv: «Hadde det ikke vært for at jeg traff Knut Wigert, var det dyrebeskyttelsen jeg hadde gått inn for. Men så fikk jeg jo også kontor i en stall.» Riksmålsforbundet holdt nemlig til i det som tidligere var stallen til Francis Bulls far, Edvard Bull som var huslege både for Ibsen og Bjørnson. «Mens Øistein Parmann (på permisjon fra *[[Morgenbladet]])* utformet *Frisprog*s første sider, spadde jeg hestemøkk ut av dette rommet, innredet det som kontor og fikk innsatt glass i stalldøren. Senere anbragte jeg Parmann på høyloftet over oss, efter å ha kastet ut høyet og lagt inn overlys. Samtidig pågikk Foreldreaksjonen.» «Jeg så i mishandlingen av sproget den samme respektløshet som gjør seg gjeldende ved mishandling av dyr.(...)Plikten tii å respektere individets frie liv og rett var det jeg ville kjempe for. Det var min mening å gjøre det gjennom dyrebeskyttelsens arbeid. I stedet har jeg gjort det som riksmålskvinne!» Sammen med Albert Nordengen, hallodama Lille Graah, Ragnar Andersen og andre, var hun omkring 1948 med i styret i Norsk-Tsjekkoslovakisk Hjelpeforening.

Hun stod modell for Joseph Grimelands *Oslo-piken* foran det nye Oslo rådhus.

## Utmerkelser
*  Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, for sin mangesidige kulturelle innsats (1981) 
*  St. Hallvard-medaljen (1986)

## Referanser