open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tyin

**Tyin** er en innsjø i den sørvestlige delen av Jotunheimen. Innsjøen er privateid av 3 grunneiere. Mesteparten av innsjøen ligger i Vang kommune i Innlandet fylke, mens mindre deler langs vestbredden ligger i Årdal i Vestland. Den nordlige bredden følger stort sett grensa mellom Vang og Årdal. Sjøen er magasin for Tyin kraftverk og høyden reguleres mellom  og  Volumet er 313 millioner kubikkmeter.

Langs sørsiden av sjøen går  (Tyin&ndash;Årdal) og langs østsiden går riksvei 252 (Tyin&ndash;Eidsbugarden).

## Se også
* Liste over innsjøer i Oppland

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Suiyuan

**Suiyuan** (kinesisk: 綏遠, pinyin: *Suíyuǎn*) var en historisk provins i Kina. Suiyuans provinshovedstad var Guisui (nå Hohhot). 

Provinsen omfattet omtrent det som nå er byprefekturene Hohhot, Baotou, Ordos, Wuhai og Bayan Nur, og deler av det som nå er Ulanqab.

Enkelttegnsforkortelsen var 綏 *Suī*.

Suiyuan ble opprettet av Republikken Kina. Tidlig i 1930-årene ble den okkupert av krigsherren i Shanxi,  Yan Xishan, som utvant Suiyuans jerngruver, reorganiserte provinsens finanser, og fikk lagt 16 km² land under plogen for første gang. Det meste av arbeidet og immigrasjonen til Suiyuan i denne tiden var bondesoldater fra Shanxi som ble ledet av pensjonerte generaler fra Yans hær.

Suiyuan ble i 1937 del av den japantro marionettstaten Mengjiang fra 1937 til 1945. Under Folkerepublikken Kina ble Suiyuan inkorporert i Indre Mongolia i 1954.

Provinsens navn kommer fra en bydel i hovedstaden som ble til under Qing-dynastiet.

## Referanser


## Litteratur
* Donald G. Gillin: *Warlord: Yen Hsi-shan in Shansi Province 1911-1949*.  Princeton, New Jersey: Princeton University Press.  1967
Luan

**Luan** kan sikte til:
*Fylket Luan i byprefekturet Tangshan i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina.
*Byprefekturet Changzhi i provinsen Shanxi, fordi det i lang tid bar navnet **Luan**.
Tatung

**Tatung Company** (), også kjent som **Tatung**, er et internasjonalt elektronikkselskap. Selskapet ble etablert i 1918 og har sitt hovedkontor i Taipei, Taiwan. For det europeiske markedet produserer de LCD-TV i sin fabrikk i Plzeň i Tsjekkia.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Isabel Martínez de Perón

**Isabel Martínez de Perón** (født: **María Estela Martínez**; 1931). Hun ble den tredje ektefellen til Juan Perón og var president i Argentina fra 1. juli 1974 til 24. mars 1976. Hun var da verdens første kvinnelige president.

## Liv og virke
### Bakgrunn
María Estela Martínez kom fra en familie fra den lavere middelklasse. Hun var datter av María Josefa Cartas Olguín og Carmelo Martínez.  Hun hoppet av skolegangen etter femte klasse. På begynnelsen av 1950-tallet ble hun danserinne på nattklubber og fikk kunstnernavnenene Isabel og Isabelita. Hun traff sin tilkommende ektemann, Juan Perón, under hans eksil i Paraguay i 1955–1958. Isabel tiltrakk ham med sin skjønnhet. Juan Perón tok henne med til Spania i eksil. 

### I politikkens verden
Hun inngikk i hans tredje ekteskap - de giftet seg i Madrid -  og kom på dette vis inn i politikkens verden. I de 13 år i eksil fungerte Isabel som et sendebud for sin mann, ettersom han ikke fikk lov til å komme tilbake til Argentina.

Juan Perón la opp til at hun skulle tre inn i hans avdøde annen hustrus sko, og la opp til at hun skulle oppfattes som en ny Eva Perón. Dette var bakgrunnen for at hun ble visepresident i Argentina i 1973. Hun overtok utøvelsen presidentposten 29. juni 1974 på grunn av Juan Peróns alvorlige sykdom. Hun ble umiddelbart etter hans død i juli 1974 utropt til verdens første kvinnelige president. 

Isabel ble imidlertid ikke noe mer enn en marionett og front for de sanne peronistiske makthavere. Som president strakk hun overhodet ikke til; hun hadde verken utdannelsesbakgrunn eller politisk talent for slik ledelse til gavn for nasjonen. Generalstreiker, høy inflasjon og politisk vold første til kaos i Argentina. Isabel Perón ble anklaget for korrupsjon og ble avsatt som president i et militærkupp den 24. mars 1976. Hun tilbragte så fem år i husarrest. 

Senere dro hun i eksil til Spania.

Isabel Peron ble pågrepet i januar 2007 for å vitne i saken om den venstreradikale motstanderen hennes som forsvant en måned før kuppet tok makten fra henne. Hun skulle ha skrevet under på tre fullmakter som ga militærstyrkene myndighet til å ta affære mot regimets motstandere. Dommer Raúl Acosta hevdet å kunne bevise at hun visste om åtte mord som ble begått av det såkalte Trippel-A, Alianza Anticomunista Argentina. Hun skulle ha deltatt i et kabinettmøte der man ga grønt lys til de høyreradikale dødsskvadronenes aktiviteter. Det var ønsket å utlevere henne til rettergang i Argentina, men høyere spansk rettsinstans nektet dette og hun ble satt fri.

## Referanser
Hallgeir Opedal

**Hallgeir Opedal** (født 29. september 1965 på Kongsberg) er en norsk journalist og forfatter. Han var en tid journalist i *[[Hardanger Folkeblad]]*, og begynte deretter som journalist i *[[Dagbladet]]* i Oslo. I desember 2012 forlot han *Dagbladet* for å begynne i Fredrik Skavlan sitt produksjonsselskap, Monkberry.  

## Utgivelser

*2001: *Er det farlig å ha et lite hjerte? og andre ting du ikke visste du lurte på*, oppslagsverk redigert sammen med Torbjørn Lysebo Ekelund  ISBN 82-10-04663-2
* 2001: *11*, fotballbok skrevet sammen med Joachim Førsund ISBN 82-05-27812-1
* 2004: *Flekkmonsteret bygger harefelle*, barnebok sammen med sønnen Vetle ISBN 82-521-6402-1
* 2004: *Jøss*, roman  ISBN 82-05-33095-6
*2019: *Heim : Ei vandrehistorie  [https://bibsys-almaprimo.hosted.exlibrisgroup.com/primo-explore/fulldisplay?docid=BIBSYS_ILS71570419410002201&context=L&vid=NB&lang=no_NO&search_scope=default_scope&adaptor=Local%20Search%20Engine&isFrbr=true&tab=default_tab&query=creator,exact,Hallgeir%20Opedal%20(1965-),AND&mode=advanced&offset=0 978-82-521-9793-8]*
*2024: *Nabovarsel: hvorfor svenskene er så svenske og andre historier; basert på en sann historie* ISBN  9788234718212

## Referanser
Oversersjant

**Oversersjant** er en befalsgrad i Hæren og Luftforsvaret. Graden tilsvarer skvadronsmester i Sjøforsvaret.

## Historikk i Norge
Oversersjant fantes tidligere i Hæren og som tilsvarte vingsersjant i Luftforsvaret og kvartermester I klasse i Sjøforsvaret. Det var den nesthøyeste sersjantgrad i Norge og befant seg mellom sersjant og stabssersjant. En oversersjant var som regel en sersjant, ofte med teknisk bakgrunn, med flere års tjenestetid. Distinksjonen var da tre vinkler med en vannrett stripe over.

Gradene oversersjant og stabssersjant opphørte 1. juli 1975 og befalet fikk henholdsvis offisersgradene fenrik og løytnant. Hærordningen av 1. januar 1977 gjorde at de eldste av de gamle stabssersjantene fikk kapteins grad.

## Militærordningen fra 1. januar 2016
Oversersjant ble gjeninnført i Norge i forbindelse med innføringen av den nye ordningen for militært tilsatte Graden ligger på OR 6 nivå i NATOs rangsystem og distinksjonen består av tre vinkler med en bue over.

## Oversersjant (OR 6) i ulike land
* Canada: Sergeant
* Danmark: *Ingen tilsvarende grad*
* Finland: Översergeant
* Frankrike: Sergent-chef
* Nederland: Sergeant der 1e klasse
*Sverige: Sergeant / Översergeant
* Tyskland: Oberfeldwebel / Feldwebel
* Storbritannia: Sergeant
* USA: Staff Sergeant

## Se også
* Militære grader i Norge

## Referanser
Mokenfolket

**Mokenfolket** er et nomadefolk som lever på øyene i Andamanhavet. Mange har bosatt seg mer eller mindre permanent på Surinøya utenfor Thailands vestkyst. Mokenfolket ble tidligere ommtalt som sjøsigøynere, selv om de ikke har noen forbindelse med de europeiske sigøynerene.

## Levesett

Mokenfolket lever i hovedsak av fiske, plukke grønnsaker og samle honning fra bier. De holder ikke styr på fødselsdager eller alder.

### Surinøya

Mokenfolket levde mer som nomader før i tiden, men mange har slått seg ned på Surinøya. 216 av dem bor der nå. De har bodd der i to generasjoner. Før levde de mye mer som et nomadefolk på grunn av sjørøvere som kidnappet dem og solgte dem som slaver i Penang i Malaysia.

På Surinøya heter alle Klathalay til etternavn. Høvdingen heter Salama Klathalay og er omkring 60 år gammel. Han arvet tittelen etter sin far.

## Religion

Mokenfolket er animister.

På fullmånedagen i april blir det arrangert en fest for åndene. De laster en båt med ris, fisk, krydder og klær. Så sendes båten ut på havet for å mette åndene.

For å kommunisere med åndene bruker de en totempåle. Pålen kan bare brukes én gang, så en ny må lages for hver gang.

## Jordskjelvet i Indiahavet 2004

Før flodbølgene andre juledag 2004 ble mokefolket sett på som problematiske for myndighetene i Thailand, men fordi de forutså flodbølgene har de fått flere rettighter og goder.
Professor Thorolf Raftos Minnepris

**Professor Thorolf Raftos Minnepris** (også kjent som **Raftoprisen**) er en pris som utdeles av Raftostiftelsen til enkeltpersoner, organisasjoner eller grupper som kjemper for ideer og prinsipper som underbygger FNs charter om menneskerettighetene. Thorolf Rafto var professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole.

Raftoprisen deles ut hvert år den første søndagen i november på Den Nationale Scene i Bergen. 

Raftoprisen har vært delt ut hvert år siden 1987, og har etter hvert oppnådd stor internasjonal oppmerksomhet og prestisje. Prisen blir gitt til personer, grupper eller organisasjoner som ikke er kjent på verdensbasis. Meningen er å skape fokus rundt dem slik at arbeidet de gjør blir lettere. Fire av mottakerne eller sakene som har fått Raftoprisen, er senere blitt tildelt Nobels fredspris – Aung San Suu Kyi, José Ramos-Horta, Kim Dae-jung, Shirin Ebadi.

## Prismottakere
* 1987 – Jiří Hájek, Tsjekkoslovakia
* 1988 – Trivimi Velliste, Estland
* 1989 – Doina Cornea, Romania og Fidesz, Ungarn
* 1990 – Aung San Suu Kyi, Burma 
* 1991 – Jelena Bonner, Russland
* 1992 – Preah Maha Ghosananda, Kambodsja
* 1993 – Folket på Øst-Timor (Prisen ble mottatt av José Ramos-Horta)
* 1994 – Leyla Zana,Tyrkia
* 1995 – Komiteen for Soldatmødre i Russland, Russland / Tsjetsjenia
* 1996 – Palermo Anno Uno, Italia
* 1997 – Sigøynerne/Romanifolket representert ved Ian Hancock
* 1998 – ECPAT, Thailand 
* 1999 – Gennadij Grusjevoj, Belarus
* 2000 – Kim Dae-jung, Sør-Korea
* 2001 – Shirin Ebadi, Iran
* 2002 – Mohammed Daddach, Vest-Sahara
* 2003 – Paulos Tesfagiorgis, Eritrea 
* 2004 – Rebiya Kadeer, fra den uighuriske minoriteten i Kina
* 2005 – Lidija Jusupova, Tsjetsjenia, Russland
* 2006 – Thich Quang Do, Vietnam
* 2007 – The National Campaign on Dalit Human Rights, India
* 2008 – Bulambo Lembelembe Josué, Den demokratiske republikken Kongo
* 2009 – Malahat Nasibova, Aserbajdsjan
* 2010 – José Raúl Vera López, Mexico
* 2011 – Sexual Minorities Uganda (SMUG), representert ved Frank Mugisha, Uganda
* 2012 – Nnimmo Bassey, Nigeria
* 2013 – Bahrain Centre for Human Rights, Bahrain
* 2014 – Agora, Russland
* 2015 – Padre Melo, Honduras
* 2016 – Yanar Mohammed, Irak
* 2017 – Parveena Ahangar og Imroz Parvez, Kashmir
* 2018 – Adam Bodnar, Polen
* 2019 – Rouba Mhaissen, Syria/Libanon
* 2020 – Egyptian Commission for Rights and Freedom (ECRF), Egypt
* 2021 – Human Rights Data Analysis Group, USA
* 2022 – Nodjigoto Charbonnel, Tsjad
* 2023 – Defence for Children International – Palestine (DCIP), Palestina
* 2024 – Luis Manuel Otero Alcántara, Cuba
* 2025 – Emergency Response Rooms (ERR), Sudan

## Referanser





## Eksterne lenker
* Raftoprisen - norsk side
* Raftoprisen - engelsk side
Maiden Japan

***Maiden Japan***, utgitt som **Heavy Metal Army** i Japan, er en konsert EP av det engelske heavy metal bandet Iron Maiden. Tittelen er et ordspill på Deep Purples livealbum *[[Made in Japan]]*.

## Utgivelse
Det finnes minst to forskjellige versjoner av denne EPen; alle sporene ble spilt inn ved Aichi Kosei Nenkin Kaikan i Chikusa-ku, Nagoya, Aichi, Japan, den 23. mai 1981. Dette var vokalist Paul Di'Annos siste innspilling med bandet. Den originale japanske utgaven har kun 4 spor og spilles på 45 RPM, mens den andre versjonen har 5 spor. Det var aldri bandets hensikt å utgi dette albumet, men Toshiba-EMI ønsket et live-album.

EPen har blitt offisielt gjenutgitt på CD to ganger: Firesporsversjonen ble inkludert i singles boksen *The First Ten Years*, utgitt i 1990, mens femsporsversjonen ble inkludert på bonusdisken som fulgte med 1995-utgivelsen av *[[Killers (Iron Maiden-album)|Killers]]* i USA (den europeiske utgivelsen inkluderte ikke *Maiden Japan* sporene).

## Illustrasjon
Derek Riggs laget et *Maiden Japan* cover som viste maskoten Eddie hugge hodet av Paul Di’Anno, men manager Rod Smallwood beordret det destruert. Årsaken var at Di’Anno allerede slet med stemmen og hadde mistanke om at bandet vurderte ny vokalist. Hvis han hadde sett omslaget, kunne han ha forlatt turnéen. Riggs måtte derfor male et nytt design, og det originale coveret ble aldri brukt.

## Anerkjennelser
''Rolling Stone'' Italia kåret EPen «til "Den viktigste og beste live-EPen innen metal noensinne». *Ultimate Classic Rock* plasserte den på listen over de 40 beste albumene fra 1981. EPen gikk også til platinastatus i Canada og nådde hitlistene i flere land verden over.

## Sporliste
Produksjons- og medvirkningskrediteringer er hentet fra EPens innleggshefte.

### Europeisk og japansk utgave

### Internasjonal utgave

## Personell

### Iron Maiden
* Paul Di'Anno – vokal
* Dave Murray – gitar
* Adrian Smith – gitar
* Steve Harris – bass
* Clive Burr – trommer

### Produksjon

* Doug Hall – produsent, lydtekniker  
* Hiro Ohno – fotografi  
* Rod Smallwood – management, fotografi

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Karita Bekkemellem

**Karita Bekkemellem** (tidligere **Bekkemellem Orheim**; født 1965) er en norsk næringslivsleder og tidligere politiker (Ap). Hun satt fem perioder på Stortinget for Møre og Romsdal (1989–2009) og var statsråd i to regjeringer. 

Nå er hun administrerende direktør i NHO Geneo, landsforeningen for helsenæring, velferd og oppvekst. Bekkemellem var fra 2009 til 2022 administrerende direktør i Legemiddelindustrien. 

## Liv og arbeid
Karita Bekkemellem var statsråd og leder av Barne- og familiedepartementet i Stoltenbergregjeringen 2000&ndash;01. Hun var i 2001&ndash;05 medlem og fraksjonsleder i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen. I Jens Stoltenbergs andre regjering var hun fra 17. oktober 2005 til 18. oktober 2007 statsråd og leder for Barne- og likestillingsdepartementet. Hun var også leder av Arbeiderpartiets kvinnebevegelse. 

Kort tid etter at hun sluttet i regjeringen, ble hun styremedlem i meglerhuset Carasa, sammen med tidligere Hydro-direktør Cecilie Ditlev-Simonsen. Bekkemellem er også en av flere faste programledere i talkshowet Studio 5 som går på TV-kanalen FEM.

I sin selvbiografi som kom ut i 2009, forteller hun om Arbeiderpartiets indre liv og om at hun forsøkte å ta sitt eget liv på 1990-tallet. I boka er hun også sterkt kritisk til statsministerens lederstil (Jens Stoltenberg) og det hun oppfatter som hans manglende evne til å takle vanskelige personalsaker.

Bekkemellem er født på Lillehammer, flyttet senere til Molde og er bosatt i Rygge. Hun var gift med Jon Thorvald Orheim fra 1994 til 2005 og giftet seg på nytt med Stein Røsberg i Paris 23. juni 2007.

## Statsråd

* Barne- og familiedepartementet, 17. mars 2000 – 19. oktober 2001
* Barne- og familiedepartementet, 17. oktober 2005 – 18. oktober 2007 (departementet skiftet navn til Barne- og likestillingsdepartementet 1. januar 2006)

## Stortingskomiteer

* 1989-97: medlem i kommunal- og miljøvernkomiteen
* 1997-2001: medlem i familie-, kultur- og administrasjonskomiteen fram til 17. mars 2000
* 2001–05: andre nestleder i kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
* 2005–09: medlem i transport- og kommunikasjonskomiteen fra 24. oktober 2007

## Bibliografi
* *Mitt røde hjerte*, 240 sider, Aschehoug 2009 ISBN 978-82-03-29128-9

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Karitas blogg
* Artikkel i SNL
Thorolf Rafto

**Thorolf Thistel Rafto** (født 6. juli 1922 i Bergen, død 4. november 1986) var en norsk friidrettsutøver og professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole. Han var en aktiv tikjemper, og tjenestegjorde i RAF i England under den andre verdenskrig. Han studerte språk og historie ved Universitetet i Bergen etter krigen.

Rafto hadde et sterkt engasjement for undertrykte og forfulgte, spesielt bak jernteppet. Under et besøk i Praha i 1979 trosset han de kommunistiske myndighetene og holdt private forelesninger for studenter som var utvist fra universitetet for politisk aktivisme. Dette førte til at han ble arrestert og mishandlet av det tsjekkoslovakiske politiet. Blant annet ble Rafto slått kraftig i hodet. Han kom seg aldri etter skadene og døde etter lang tids sykeleie i 1986. 

## Raftoprisen
Kort tid etter Raftos død ble Thorolf Raftos stiftelse for menneskets rettigheter stiftet. Raftostiftelsen deler hvert år ut Raftoprisen.

## Familie
Thorolf Rafto var far til journalisten Egil Rafto.

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser
Killyleagh

**Killyleagh** (irsk: *Cill Ó Laoch*, «kirken til Laochs etterkommere») er en landsby og et verdslig sogn i grevskapet Down i Nord-Irland. Den er lokalisert ved hovedveien A22 mellom Belfast og Downpatrick, på vestsiden av det store havinnløpet Strangford Lough. Det er mest kjent for sitt Killyleagh Castle fra det tolvte århundre. Killyleagh ligger i distriktet Newry, Morne and Down. Det hadde en befolkning på 2 787 innbyggere i folketellingen for 2021.

Landsbyen var fødestedet for Hans Sloane som begynte å samle planter og fugleegg ved kysten av Strangford Lough og samlingen hans vokste til en uvurderlig samling som dannet kjernen til British Museum, som han var med på å grunnlegge. Han var også personlig lege for kong Georg II av Storbritannia.

## Bilder

Killyleagh harbour (1) - geograph.org.uk - 296250.jpg|Killyleagh havn og St John's kirken
Killyleagh Castle - geograph.org.uk - 1581375.jpg|Killyleagh Castle


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Riksvei 80

**Riksvei 80** (**Rv80**) går mellom Fauske og Bodø i Nordland med fergeforbindelse til ytre Lofoten.

Riksveien følger nordsiden av Skjerstadfjorden og Saltfjorden og passerer tettstedene Valnesfjord og Løding. Fergeforbindelsen til Røst, Værøy og Moskenes er del av riksveien og representerer de fire lengste fergestrekningene i Norge:
# Bodø – Røst, 109,0&nbsp;km 
# Bodø – Moskenes, 94,3&nbsp;km 
# Bodø – Værøy, 86,3&nbsp;km 
# Røst – Moskenes, 73,0&nbsp;km

Riksvei 80 ved Hunstad er den mest trafikkerte veien i Nordland med 18800 kjøretøy (2019).

Før forvaltningsreformen trådte i kraft den 1. januar 2010 hadde veien status som stamvei.

## Kommuner og knutepunkter
###### 
#### Hovedstrekning

#### Arm til ferjekai og mot Lofoten

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kartverkets norgeskart
* Vegvesenets vegkart
* 
* Fergeruter Bodø – Røst – Værøy – Moskenes
* Fergeruter Bodø – Røst – Værøy – Moskenes
* Regionale hurtigbåter (Nordland fylkeskommune) 
* Hurtigbåter – Midtre Nordland (Nordland fylkeskommune)
Yin (familienavn)

**Yin** er et alminnelig kinesisk slektsnavn som går tilbake til 1000-tallet før Kristus. Da ble Shang-dynastiet nedkjempet av Zhou-dynastiets første konge, "krigskongen" Wu Wang. Etter Shang-dynastiets fall sverget det beseirede kongehusets medlemmer troskapsed til de nye Zhou-kongene.  De ble vasaller under Zhou-dynastiet og mange av dem tjente i viktige ministerposter. De tok navnet Yin, og dette er hvordan dette navnet kom inn i kinesisk navneskikk.
Digi.no

***digi.no*** er en norsk nettavis med fokus på informasjons- og kommunikasjonsteknologi. Den opprinnelige målgruppen var IT-bransjen, samt profesjonelle IT-brukere. digi.no var en av de første nettavisene da den ble lansert 26. august 1996.

digi.no ble utgitt av selskapet Internett Kanal 1 som ble etablert 26. februar 1996 av Paal Leveraas, Frode Nielsen og Per Øyvind Elvebakk.

I 2000 skiftet utgiverselskapet navn til digitoday Norway og tjenesten til digitoday.no, i forbindelse med planer om å etablere nyhetstjenesten i andre nordiske og europeiske land. Det første datterselskapet ble etablert i Finland og for å styrke børs- og finansfokuset ble finanstjenesten Aksjeforum.com kjøpt.

I 2001 kjøpte Telenor selskapet og bremsene ble satt på. Internasjonaliseringen ble skrinlagt, datterselskapet i Finland ble solgt til de ansatte, Aksjeforum.com ble lagt ned og digitoday.no fikk tilbake sitt gamle navn digi.no og staben kraftig nedbemannet.

I 2002 ble digitoday Norway og digi.no en del av mediehuset Katalysator Media, med Møllergruppen og Telenor på eiersiden. I 2004 kjøpte Norsk Aller hele selskapet og tvangsutløste alle minoritetsaksjonærer. Selskapet skiftet deretter navn til Aller Internett. I forbindelse med Aller Medias oppkjøp av *[[Dagbladet]]* så ble blant annet digi.no underlagt *Dagbladet*, men etter kun en kort periode i havnelageret, ble digi.no solgt til Teknisk Ukeblad Media AS i 2014.

## Ansvarlig redaktør
Personer som har vært og er ansvarlig redaktør i *digi.no*:
* Jan M. Moberg, 2014–
* Terje Johansen, 2012–2014
* Petter Danbolt, 2006–2012
* Einar Ryvarden, 2003–2006
* Øystein Kvistad, 2000–2003
* Jens Kanden, 1998–2000
* Paal Leveraas, 1996–1998

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Atter en konge

***Atter en konge*** er det siste bindet av *[[Ringenes herre]]* av J.R.R. Tolkien. Den ble utgitt første gang på engelsk i 1955 og kom i norsk oversettelse ved Torstein Bugge Høverstad i 1975.

Filmen *[[Ringenes herre: Atter en konge|Atter en konge]]* er bygget på denne boka.

*Atter en konge* forteller om hvordan Ringen blir ødelagt, Saurons fall og kongens tilbakekomst. Tolkien ønsket ikke at denne delen skulle hete *Atter en konge* (engelsk: *Return of the King*) fordi han mente det sa for mye om hva som kom til å skje.

## Handlingsreferat fra ''Atter en konge''

### Femte bok: Ringkrigen
Gandalv og Pippin ankommer Minas Tirith, og bringer tidender om at krigen er nært forestående, til Denethor, Gondors riksforstander. Pippin tilbyr sine tjenester for Denethor, og disse blir akseptert. Han begynner umiddelbart i tjeneste som riksforstanderens tjener. 

Aragorn viser gjennom sitt mot og lederskap at han er en verdig hersker blant menn &ndash; og han må samle en hær av menn, døde, men likevel ikke døde. Aragorn reiser derfor til De Dødes Stier med Gimli og Legolas. Disse tre leder Gondors og Rohans hærer til det avgjørende slaget, som resulterer i slaget på Pelennor-enga. Soldatene som overlever, følger Aragorn til De svarte portene, med et håp om å trekke til seg oppmerksomheten fra Sauron. Aragorn utveksler deretter ord med Saurons munn før slaget begynner.

I mellomtiden redder den modige og lojale Sam sin herre, Frodo, fra sine pinsler og navigerer seg fram i Mordors kvelende og mørke ørken. Før de drar ut, tar de på seg orkeklær for å unngå å bli gjenkjent. De blir imidlertid pisket inn i et orkekompani på vei mot de Svarte Portene, og blir nødt til å oppføre seg som orker før de klarer å rømme fra kompaniet og setter dermed kursen mot Dommedagsberget. Der angriper Gollum Frodo, og frarøver ham den ene Ringen ved å bite av ham fingeren. Men han faller ned i juvet, og dør sammen med Ringen &ndash; og besegler Saurons skjebne.

### Sjette bok: Slutten av det tredje tideverv
Gandalv rir på ørnenes rygg til Dommedagsberget for å redde Frodo og Sam fra døden, og de frie mennene av Midgard går seirende ut av slaget ved Morannon. Aragorn blir kronet til konge av Gondor i Minas Tirith, og etter en rekke avskjeder reiser hobbitene hjem. Der finner de ut at Hobsyssel er overtatt av Sarumann. Munti og Pippin er nå erfarne krigere, og leder et opprør mot Sarumann og befrir Hobsyssel og landets innbyggere. 

Tiden går, og Hobsyssel går tilbake til det gamle, men ikke Frodo. Han bestemmer seg derfor for å reise fra Midgard med skip, mot de Udødelige land sammen med Bilbo, Gandalv og alvene. Sam, Munti og Pippin ser på at skipet forlater havnen, og returnerer stille hjem. Sam blir hilst av sin kone Rosi og deres datter Eleanor. Den siste setningen i boken er sagt av Sam til Rosi: «Vel, da var jeg hjemme igjen...»

## Se også
* *[[Ringenes herre]]*
* *[[Ringens brorskap]]*, det første bindet i serien
* *[[To tårn (bok)|To tårn]]*, det andre bindet i serien
MF Doom

**Daniel Dumile**, bedre kjent som **MF Doom**, (født 9. januar 1971, død 31. oktober 2020) var en britisk-amerikansk rapper. Han er også kjent under artistnavnene Zev Love X, King Geedorah, Viktor Vaughn og Metal Fingers.

Han gav ut mange album, de fleste av dem ble godt mottatt blant anmeldere, blant annet *Operation: Doomsday*, *Vaudeville Villain*, *Take Me To Your Leader* og *Madvillainy*. Det sistnevnte lagde MF Doom sammen med produsenten Madlib; duoen kalte seg Madvillain. Det har fått både kult- og klassikerstatus.  

På starten av 1990-tallet var Dumile med i rapgruppa KMD, da under navnet Zev Love X.

## Diskografi

### Solo studio album

* *Operation: Doomsday* (1999)
* *Take Me to Your Leader* (2003) (som King Geedorah)
* *Vaudeville Villain* (2003) (som Viktor Vaughn)
* *Venomous Villain* (2004) (som Viktor Vaughn)
* *Mm..Food* (2004)
* *Born Like This* (2009) (som DOOM)

### Studio album i samarbeid med andre artister

* *Madvillainy* (2004) (med Madlib som Madvillain)
* *Special Herbs + Spices Volume 1* (2004) (med MF Grimm)
* *The Mouse and the Mask* (2005) (med Danger Mouse som Danger Doom)
* *Key to the Kuffs* (2012) (med Jneiro Jarel som JJ Doom)
* *NehruvianDoom* (2014) (med Bishop Nehru som NehruvianDoom)
* *Czarface Meets Metal Face* (2018) (med Czarface)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Lars Backer

**Lars Thalian Backer** (1892–1930) var en norsk arkitekt. Han er kjent for sine funksjonalistiske arbeider.

Han studerte ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole under Herman Schirmer (1843–1913), dernest fra 1913 til 1915 ved Kungliga Tekniska Högskolan i Stockholm.  Etter opphold i London, Italia og Frankrike startet Backer egen praksis i Oslo i 1921 og vant med en gang en konkurranse om nye Stavanger Museum. Han døde i 1930, bare 38 år gammel, men rakk å vinne Sundts premie to ganger.

Han var sønn av Elisabeth Christiane Boeck (1868–1958) og Herman Backer (1856–1932). Faren var arkitekten som tegnet Vitenskapsakademiets bygning.  Søsteren Julie Backer ble statistiker og demograf. Lars giftet seg med Elsa Mustad.

Lars Backer er portrettert i et maleri av Per Krohg i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design.

## Arbeider
Utførte arbeider:
* 1922 Villa i Heyerdahls vei 7c.
* 1923-25 Premiert villa i Drammensveien 88e. Satt opp med Ole Øvergaard i italiensk-inspirert klassisisme. Ga ham Sundts premie i 1926.
* 1926 Interiør i Frogner kino. 
* 1927 Ombygninger og utvidelse av Olympen restaurant.
* 1926-1927 Skansen restaurant. Ble regnet som Norges første bygg innen funksjonalismen. Revet i 1970. 
* 1927-1929 Ekebergrestauranten. Pusset opp etter langvarig forfall i 2005. 
* 1928-1929 Leiegård i Ullevålsveien 95.
* 1929-1930 Horngården på Egertorget. Ble kalt Norges første skyskraper. Redusert fra 12 til 8 etasjer sammenlignet med de opprinnelige planene. Sundts premie i 1930.
* 1929-1930 Ombygning og utvidelse av Stavanger museum, tegnet i nyklassisisme.


Irans_ambassade_Oslo.jpg |  Drammensveien 88e, 1923–25
Skansen restaurant.jpg|Skansen restaurant, 1927
Ekebergrestauranten A-10001 Ua 0006 006.jpg|Ekebergrestauranten, 1927–29
Ovre Slottsgate 21.jpg|Horngården, 1929
Lars backer grav.jpg|Backers grav på Vestre gravlund i Oslo; minneplata viser hans viktigste verk.


## Referanser


## Litteratur
* Grønvold, Ulf (2016) *Arkitekt Lars Backer og hans tid : starten på funksjonalismen i Norge*. Oslo, Pax. ISBN 9788253038612

## Eksterne lenker
* Verk av Lars Backer på nasjonalmuseet.no
* Arc! Lars Thalian Backer
* Julius Malling, *[https://nkl.snl.no/Lars_Backer Lars Backer]* i Norsk kunstnerleksikon
* Wenche Findal, *[http://nbl.snl.no/Lars_Backer Lars Backer]* i Norsk biografisk leksikon
* Horngården – Norges første forsøk på å bygge en "skyskraper"
* Arc! Fra Stavangers murarkitektur – Stavanger museum
* Lars Backer 1892–1930, en video fra Oslo Museum på Youtube.
* Leif Anker *Den nye tid på Ekeberg - Lars Backer og Ekeberg-restauranten* i Fortidsminneforeningen Årbok 1998
* Botrend.no om utstillingen "Lars Backer. En pionér i norsk funksjonalisme"  på Nasjonalmuseet.
* ''Lars Backer'' maleri av Per Krogh
Føynland

**Føynland**, tidligere også skrevet **Foynland**, er en øy mellom Nøtterøy og Husøy i Færder kommune i Vestfold fylke. Øya har rundt 1&nbsp;400 innbyggere fordelt på 450 husstander. Føynland har broforbindelse til Nøtterøy over Foynlandsbrua som krysser Ekenessundet og til Husøy over Myrasundet. Den ene broen til Nøtterøy er svært gammel og verneverdig. Føynland har siden tidlig på 1990-tallet vært preget av sterk utbygging, og er ifølge enkelte av innbyggerne blitt overbebygget. Om sommeren finner mange turister veien til Fjærholmen sør på øya, der det er badeplass, campingplass og båthavn for den lokale seilforeningen og andre.

Føynland er også en statistisk grunnkrets som omfatter den sentrale og den nordlige delen av øya. Grunnkretsen har 506 innbyggere.

## Historikk

Fra gammelt av var øya delt mellom tre gårder, Bjørnebu og Nordre og Søndre Foyn (Føyn). Hele øya, det vil si alle de tre gårdene, skal ha tilhørt St. Olavs kloster i Tønsberg frem til reformasjonen. Da ble gårdene overdratt til kronen, som pantsatte gårdene i 1644 til rådmann og kjøpmann Anbjørn Lauritsen. På tidlig 1700-tall, ble de tre gårdene solgt til tre forskjellige eiere. Alle gårds- og bruksnummer på øya, også andre småbruk, er senere utskilt fra disse tre gårdene.

Øya har skiftet navn opp gjennom historien. Fra gammelt av har navnet på øya vært *Føenland* (skal ha kommet fra «féøy»), senere *Føienland*, for så i moderne tid ha vært *Foynland*, før det fra departementalt hold ble fastslått av øyas navn skulle være *Føynland*. Imidlertid brukes navnet *Foynland* fortsatt av enkelte.


File:Teie (14416929517).jpg|Flyfoto av Nøtterøy sett fra nordøst, trolig tatt på 1950-tallet, viser Teie foran, Føynland i bakgrunnen og del av fjordbassenget Træla til venstre.
File:Føynland (14601846144).jpg|Flyfoto fra 1960- eller 1970-tallet 
File:Føynland, Nøtterøy (14610675862).jpg|Flyfoto fra 1960- eller 1970-tallet 
File:Føynland, bru til Lahelle, Smidsrød (14424643209).jpg|Flyfoto fra 1960- eller 1970-tallet 


## Se også
* Føynland skole
*Burås

## Referanser


## Kilder
* Sigurd H. Unneberg: *Nøtterøy Gårds- og slektshistorie*, 1970/71

## Eksterne lenker
* Artikler i lokalavisa Tønsbergs Blad med søkeordet «Føynland»
* Artikler i næravisa Øyene med søkeordet «Føynland»
* Føynland vel
Livets tre

**Livets tre** er en metafor som brukes i flere ulike sammenhenger:
* i biologien om organismenes stamtre;
* i flere religioner (bl.a. kristendommen) om et tre hvis frukter gjør udødelig (jf. også kunnskapens tre);
* i medisinen om årenettet i morkaken, som overfører livsviktig oksygen og næring fra morens til fosterets blodomløpssystem.
* den danske filmen *[[Kunnskapens tre (film)|Kunnskapens tre]]*
Bart Veldkamp

**Bart Veldkamp** (født 22. november 1967 i den Haag) er en belgisk tidligere nederlandsk skøyteløper. 

Bart Veldkamp debuterte internasjonalt i europamesterskapet i 1989. I 1990 ble han europamester, og tok bronse i allround-VM. Veldkamps spesialitet var langdistansene ( meter og  meter).

I 1992 tok Bart Veldkamp Nederlands eneste gullmedalje under OL i Albertville i Albertville på  meter, 2,4 sekunder foran Johann Olav Koss. I 1994 tok Veldkamp OL-bronse på samme distanse.

Fra og med 1996 valgte Bart Veldkamp å representere Belgia, mye på grunn av den tøffe kvalifiseringen de nederlandske løperne må gjennom for å kvalifisere seg til de store mesterskapene. Ved å gå for Belgia kunne Veldkamp forberede seg i ro og mak. Under OL 1998 i Nagano var Veldkamp tidenes første løper som gikk 5000-meteren under 6.30. Han ble slått av nederlenderne Gianni Romme og Rintje Ritsma, men fikk med seg Belgias første olympiske medalje på skøyteisen.

Til tross for (eller takket være) det faktum at Bart Veldkamp representerte Belgia, forble han svært populær blant det nederlandske skøytepublikummet. Denne populariteten skyldtes både gode prestasjoner og Veldkamps følelsesmessige og spontane reaksjoner, spesielt etter dårlige prestasjoner. Etter dårlige løp kunngjorde han ofte at han ville legge opp som skøyteløper, men han ombestemte seg alltid. Veldkamp la opp som aktiv skøyteløper som planlagt etter 2006-sesongen.

## Meritter

**[[OL-medaljører, hurtigløp på skøyter, herrer|OL-medaljer]]**
* Albertville 1992 – gull på  meter
* Hamar 1994 – bronse på  meter
* Nagano 1998 – bronse på  meter  

**[[VM på skøyter, allround for herrer|VM allround]]**
* Bronse i 1990 og 1991
* Bronse i 2001

**[[VM på skøyter, enkeltdistanser, herrer|VM enkeltdistanser]]**
* Sølv i 1996 ( meter) 
* Sølv i 1999 ( meter) 
* Bronse i 1998 ( meter) 

**[[EM på skøyter, allround for herrer|EM allround]]**
* Gull i 1990 
* Sølv i 2001 
* Bronse i 1991

## Personlige rekorder

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Robert Sørlie

**Robert Walter Sørlie** (født 1958) er en norsk hundekjører fra Hurdal.

## Biografi
Robert Walter Sørlie er Norges mestvinnende langdistanse hundekjører. 

Han er eier og driver av Team Sørlie med rundt 30 Alaska huskyer. 

Sørlie startet med hundekjøring i 1970, og han ble norsk mester på mellomdistanse i 1992. I 1993 fikk han kongepokalen da han vant NM-langdistanse, og han ble norsk mester på langdistanse også i 1995. Han vant Femundløpet for første gang i 1990, og Finnmarksløpet for første gang i 1995. Totalt står han med 14 seire i Femundsløpet og tre seire i Finnmarksløpet.

I 2002 debuterte han som nummer 9 i Iditarod, og ble med den prestasjonen beste førstegangskjører. Året etter vant han løpet og ble dermed den andre fra Europa, etter Martin Buser, og den første fra Norge som vant verdens lengste hundesledeløp, en bragd han gjentok i 2005. Ettersom Buser ble amerikansk statsborger i 2002, er Sørlie og hans landsmenn Joar Leifseth Ulsom (som vant i 2018) og Thomas Wærner (som vant i 2020) de eneste utenfor USA som har vunnet løpet.

Siden 1990 har Sørlie deltatt i 46 hundesledeløp der han har vunnet 24 ganger og blitt nummer 2 ti ganger. Fram til 2009 utgjorde han en del av Team Norway sammen med Bjørnar Andersen og Kjetil Backen. I tillegg til hundekjøring arbeidet Robert Sørlie som brannmann ved Oslo lufthavn, Gardermoen frem til 2019. 

## Priser i Iditarod

## Plasseringer i Iditarod

## Andre meritter
Sølv i VM i hundekjøring 2011 (Femundløpet 2011). Han har deltatt i Femundløpet alle de 35 gangene det har blitt arrangert og har vunnet det lange løpet (F600) 14 ganger, sist i 2024 og først i 1990.

Sølv i VM i hundekjøring i 2025 (Femundløpet 2025). 

## Litteratur
* *Kappløp gjennom Alaska – Robert Sørlies gullferd mot Nome* av Lars Monsen og Nina Skramstad (ISBN 82-995899-3-2)

## Eksterne lenker
* 
* 
* Hjemmesiden til Team Sørlie
*
Rettighetshavere i norske olje- og gassfelt 2005

**Rettighetshavere i norske olje- og gassfelt** er en oversikt over alle selskaper med eierskap i produsert olje og gass fra olje- og gassfelt på norsk sokkel, rangert etter avtakende størrelse på petroleumsreserve.

Oversikten viser samlede feltreserver pr 1. januar 2005 brutt ned pr rettighetshavere med selskapenes aggregerte reserver. Se forklaring til kolonneoverskriftene nederst.

Eksempel på bruk: Petoro, det vil si staten, har rett til 35 % av reservene på norsk sokkel, Statoil har rett til 20 %, osv. Tallene gjelder pr 1. januar 2005. Handel av feltandeler og eventuelle oppgradering av reserveanslag i ett eller flere felt vil endre disse fordelingene mellom selskapene.

Alle tall for petroleumsreserver er ifølge Oljedirektoratet 22. februar 2005.

## Liste over rettighetshavere i norske olje- og gassfelt, rangert etter reserve

*Olje* er råoljereserve i mill Sm³ som tilfaller selskapet, 

*Gass* er naturgass i mrd Sm³, 

*NGL* er i mill tonn, 

*Kondensat* gitt i mill Sm³ og 

*Sum mill oe* er en kolonne for beregnet sum av alle 4 grupper hydrokarboner i millioner oljeekvivalenter. 

*Pst Olje* er selskapets prosentvise andel av alle oljereserver på sokkelen. Tilsvarende for *Pst Gass*. 

*Pst Sum* er selskapets prosentvise andel av totale oljeekvivalenter.

## Eksterne lenker
* Oljedirektoratets nettsted
Erhard Keller

**Erhard Keller** (født 1944) er en tysk tidligere skøyteløper som representerte Vest-Tyskland. I 1967 tangerte Keller verdensrekorden på 500 meter, som tilhørte den sovjetrussiske løperen Jevgenij Grisjin med tiden 39,5. Et år senere forbedret Keller rekorden til 39,2. Samme år vant Keller 500 meter under OL i Grenoble. Og fire år senere, under OL i Sapporo, forsvarte han gullmedaljen på sin spesialdistanse.

I 1971 vant Keller det uoffisielle verdensmesterskapet i sprint.

## Personlige rekorder

## Litteratur
* Keller, Erhard: *74 Schritte zum Ziel, Inzell gab mir die Chance.* München, Vest-Tyskland: Copress-verlag, 1968. (på tysk)

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*  Erhard Keller på www.ISU.html.infostradasports.com
*  Erhard Keller på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
*
USA PATRIOT Act

**USA PATRIOT Act** (en forkortelse for *Uniting and Strengthening America by Providing Appropriate Tools Required to Intercept and Obstruct Terrorism Act*) er en amerikansk lov vedtatt i 2001 som følge av terrorangrepet 11. september 2001.

Loven ble vedtatt i Senatet med 98&ndash;1 stemmer og i Representanthuset med 356&ndash;66 stemmer. President George W. Bush sanksjonerte loven 26. oktober 2001.

Loven er svært komplisert og omfattende, med 158 paragrafer og 15 lovendringer, blant annet innen straffeprosess, datakriminalitet, etterretning, avlytting og immigrasjon. Den behandler også økonomisk støtte til terrorofre, økte utbetalinger til ansatte i nødtjenestene og bekjempelse av svindel ved bidrag til veldedige organisasjoner etter et terrorangrep.

Loven har imidlertid vært omstridt fordi den gav politimyndighetene større mulighet til å overvåke og anholde terrormistenkte uten siktelse eller rettergang.

## Se også
* USA Freedom Act

## Referanser


## Eksterne lenker
* http://www.gpo.gov/fdsys/pkg/PLAW-107publ56/pdf/PLAW-107publ56.pdf
Riksvei 9

**Riksvei 9** (**Rv9**) kalles gjerne Setesdalsveien og er hovedfartsåren gjennom Setesdal. Den går fra Kristiansand i sør, gjennom Setesdal til Haukeligrend i Telemark i nord hvor den møter E134. Veien går gjennom Agder fylke. Den går via Mosby, Homstean, Skarpengland, Hægeland, Hornesund, Hornnes, Evje, Byglandsfjord, Bygland, Ose, Helle, Hylestad, Valle, Flateland, Rygnestad, Bykle, Hovden og Bjåen til Haukeli.

Veiens lengde er 236,9&nbsp;km, hvorav 221,2&nbsp;km i Agder og 15,7&nbsp;km i Telemark.

## Historikk
### Nummer
Veien Kristiansand–Haukeligrend hadde nummer 400 før 1965, med de gamle veinumrene.
Veien var riksvei 12  i 1965–1992, og riksvei 39 i 1992–2000, og fra 2000 dagens strekning.
Riksvei 9 var brukt som nummer på veien Arendal–Evje–Egersund i 1965–1992 (nå fylkesvei 42) og på veien Ålesund–Dombås 1992–2000 (nå Europavei 136).

Riksvei 9 Kristiansand–Haukeligrend fikk status som stamvei i 2003.

### Veistandard
Setesdal har til alle tider vært vanskelig tilgjengelig. Folk og fe måtte i tidligere tider ta seg over fjellet fra Fyresdal og Mo i øst, fra Vinje i nord, fra Suldal, Lyse eller Sirdal i vest. Den såkalte Bispevegen gikk fra Fyresdal til Valle i Setesdal over heiedalføret Finndalen.

Det ble anlagt postvei fra sør i 1840. Fra 1867 til 1879 ble veianlegget ført fra Valle til Bykle. I 1936 var veien kommet frem til Bjåen, vel tre mil nord for Bykle kirke. Først etter andre verdenskrig ble veien bygd videre nordover til Grungedal i Telemark.

Om to av de mest kritiske punktene underveis snakker folk fremdeles. Det verste var Fånekleivi øst for Byglandsfjorden, ca. 5&nbsp;km sør for Bygland, men Byklestigen sør for kirkebygda i Bykle lå ikke langt etter. Dagens veitrasé går i tunnel på 611 meter gjennom Fånefjell.

Ved Byklestigen stuper fjellet bratt ned i Otra. En smal trappevei førte opp fjellsiden. På toppen av stigen går veien langs et svaberg hvor det var lagt opp feste av stein og torv. Det var mulig å kjøre med slede om vinteren og kløvhest om sommeren. Men begge deler var vanskelig og kunne være farlig. Vinterstid måtte hestene hjelpes av folk når det var is og hålke. To mann holdt i hesten foran og én mann gikk bak og støttet.

Også på dette punktet går dagens vei i tunnel.

Veien har (2021) mestedels gul midtstripe, men har noen smale strekninger, f.eks. vest for Åraksfjorden (3&nbsp;km), ved Flateland (2&nbsp;km), Byklestøylane-Hartevatn (20&nbsp;km) og Sæsvatn-Haukeli (15&nbsp;km). Det planlegges å utbedre strekningene mellom Kristiansand og Hovden før 2033. Tre strekninger, Lunden–Rotemo (3&nbsp;km), Badstogdalen–Hartevatn (3&nbsp;km) og Helle–Besteland (5&nbsp;km) ble utbedret i 2021-22.

## Kommuner og knutepunkter

###### 

###### 

## Referanser




## Kilder
* Vegvesenets vegkart

## Eksterne lenker
Rudolf Muus

**Rudolf Wilhelm Muus** (født 19. februar 1862 på Aasen gård ved Grefsen, død 9. november 1935 i Oslo) var en norsk forfatter som skrev store mengder folkelige og spennende underholdningsbøker.

Muus var i sin tid kanskje Norges mest solgte og leste forfatter, selv om hans samlede produksjon er vanskelig å beregne sikkert. Han opererte med flere titalls pseudonymer, blant andre «Julius» og «Rollo». Nøyaktige salgstall vanskeliggjøres dessuten av at han ble publisert av en rekke tildels obskure forlag. At han solgte i milliontall er imidlertid hevet over tvil. Flere av bøkene solgte dessuten svært godt som oversatte piratutgaver i andre land.  

Det antas at Muus skrev om lag 50 romaner, mange av disse svært lange. Dette var gjerne triviallitterære detektivromaner, med skumle forfølgelsesscener og en dose lett romantikk som faste ingredienser. Mange av fortellingene har sin handling lagt til datidens Kristiania. I tillegg skrev han flere hundre kortere bøker og populære hefter, både romaner, historiske fortellinger, skuespill, viser og dikt,

I Muus fortellinger kommer gjerne skurkene fra lavere sosiale lag, mens heltene representeres av personer fra overklassen. Likevel vektlegger John Korsell i en artikkel i *Arbeidermagasinet for alle* at «det nye og verdifulle ved Rudolf Muus' fortellinger er at det åndet sosial medfølelse med de små i samfunnet gjennom dem».

Av hans titler kan nevnes *Dronningen i Vaterland, Abelones 100 eventyr* (1895), *Akerselvens kolonier*, *Ilddronningen* (1892), *Maggi West eller Solgt som hvid Slavinde* og *Loelvens datter eller Amanda Fritjofsens Hævn*.

I mange av Muus' fortellinger skildres tidens Kristiania-miljøer på en autentisk måte. Av kulturhistorisk interesse er *Gamle Kristiania-minder* fra 1923 og *Dikterliv i gamle Kristiania* fra 1932.

## Referanser


## Kilder
* Hans P. S. Knudsen: *Folkeskribenten Rudolf Muus og hans forleggere*, Bladkompaniet 1995, ISBN 82-509-3364-8

## Eksterne lenker
* 
* ''Ole Høilands Penge'' (1898) Wikikilden
* ''Gamle Kristiania-minder'', bokselskap.no
* ''Dikterliv i gamle Kristiania'', bokselskap.no
* ''Kristiania forstadsscener og deres skuespillere'', bokselskap.no
* ''Gamle Kristiania-originaler'', bokselskap.no
Påskeaften

**Påskeaften** (latin ***Sabbatum Sanctum***, «Hellige lørdag») er dagen før påskedag. Den har tradisjonelt blitt markert på en stille måte, gjerne med faste og meditasjon. 

Den tidligste datoen for påskeaften er 21. mars og den seneste er 24. april. Påskeaften faller på  i , og på  i . Datoen bestemmes av påskeformelen.

På 300-tallet innførte man en tradisjon for at konvertitter fremsa sin offentlige trosbekjennelse denne dagen, før de ble tatt opp i kirken under påskevigilien. Men på 500-tallet hadde påskefeiringen forskjøvet seg slik at vigilien startet lørdag kveld, og man sluttet dermed med denne skikken. 

På 800-tallet var det vanlig at vigilien startet allerede ved middagstid, og fra 1300-tallet var det vanlig at den ble feiret på forskudd på påskeaftens morgen. Senere har påskefeiringen blitt flyttet mot kvelden igjen. Blant protestantiske kirker er det mange som ikke feirer vigilien, og som dermed ikke har noen liturgi på påskeaften.

## Katolsk feiring
Ordningen med vigiliemesse på morgenen  ble i *[[Missale Romanum]]* fra 1570 slått fast som eneste tillatte ordning i Den katolske kirke. 

I 1951 flyttet pave Pius XII vigilien tilbake til kvelden. Den skal ikke feires før mørkets frembrudd, og helst nær midnatt. Dermed er det på selve lørdagen, i kirkelig sammenheng regnet fra solnedgang langfredag til solnedgang lørdag ingen liturgi; en slik dag kalles *aliturgisk*. Dette er den eneste dagen katolikker ikke kan motta nattverd, bortsett fra de som er i dødsfare.

## Litteratur
*
Øymark

**Øymark** er en tidligere selvstendig kommune i Østfold fylke. Øymark var sammen med Aremark del av Aremark formannskapsdistrikt fra 1837. Den 1. juli 1903 ble Øymark skilt ut som egen kommune som da hadde da 1&nbsp;832 innbyggere.

1. januar 1964 ble Øymark og Rødenes kommuner slått sammen til den nye Marker kommune. Øymark hadde ved sammenslåingen 2&nbsp;091 innbyggere.
Rødenes

**Rødenes** er et tettsted og en tidligere selvstendig kommune i Østfold fylke. Rødenes ble opprettet som Rødenes formannskapsdistrikt i 1837. 1. januar 1902 ble Rømskog skilt ut fra Rødenes som egen kommune. Rødenes hadde etter utskillelsen 1&nbsp;378 innbyggere.

1. januar 1964 ble Rødenes og Øymark kommuner slått sammen til den nye Marker kommune. Rødenes hadde ved sammenslåingen 1&nbsp;314 innbyggere.
Ytre Sandsvær

**Ytre Sandsvær** er et område i Kongsberg i Buskerud fylke. I årene 1908–1963 var Ytre Sandsvær en egen kommune i Buskerud fylke.

Fra 1837 var Ytre Sandsvær del av Sandsvær formannskapsdistrikt. Tettstedet Hvittingfoss ligger i Ytre Sandsvær. 1. januar 1908 ble Sandsvær delt i Ytre Sandsvær med 3&nbsp;245  innbyggere og Øvre Sandsvær med 2&nbsp;464.

1. januar 1964 ble Ytre Sandsvær, Kongsberg, Øvre Sandsvær, Jondalen i Flesberg og Øvre Jondalen i Gransherad slått sammen til den nye Kongsberg kommune. Ytre Sandsvær hadde ved sammenslåingen 3&nbsp;140 innbyggere. Kommunesenteret var Hvittingfoss.

## Se også
* Liste over ordførere i Ytre Sandsvær
* Efteløt kirke 
## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Øvre Sandsvær

**Øvre Sandsvær** er et område i Kongsberg kommune i Buskerud og en tidligere selvstendig kommune. Fra 1837 var Øvre Sandsvær del av Sandsvær formannskapsdistrikt. Stedet Skollenborg ligger i Øvre Sandsvær.

1. januar 1908 ble Sandsvær kommune delt i Øvre Sandsvær med 2&nbsp;464 innbyggere og Ytre Sandsvær med 3&nbsp;245. Øvre Sandsvær kommunes rådhus lå ved Labro.

Ved folketellingen 1920 var kommunen inndelt i følgende 11 tellingskretser:
* Berg I
* Berg II
* Berg III
* Ljøterud I
* Ljøterud II
* Saggrænden
* Meheia
* Værp I
* Værp 2
* Gravnings- og Trollerudgrænden
* Sandsvær − Jondalen

1. januar 1964 ble de tre kommunene Øvre Sandsvær, Kongsberg og Ytre Sandsvær slått sammen med Svene og Jondalen i Flesberg kommune og Øvre Jondalen i Gransherad kommune. Den nye kommunen ble hetende Kongsberg. Øvre Sandsvær hadde ved sammenslåingen 2&nbsp;854 innbyggere.

## Se også
* Liste over ordførere i Øvre Sandsvær
* Hedenstad kirke

## Eksterne lenker
*
By- og bygdelista (Hamar)

**By- og bygdelista** (**BBL**) er en lokal liste som stiller til valg i Hamar kommune. Det har hatt representanter i kommunestyret siden de første gang stilte til valg i 1991, og har fra 2019 14 kommunestyrerepresentanter. Fra 1999 til 2011 var Einar Busterud ordfører i Hamar. Han representerte BBL. Partiet hadde den nest største kommunestyregruppa fra 1995 til 2007, den neste perioden var de størst med over 40 % av stemmene. I 2011 tok ikke Busterud gjenvalg, og BBL tapte valget.

Partiet fikk 12,6 % oppslutning i 91, 19,7 % i 95, 24,5 % i 99, 28,1 % i 03 og 42 % i 2007.

BBL ble startet på bakgrunn av motstanden mot sammenslåing av kommunene Hamar og Vang, og motstanden mot å anlegge en stor vei gjennom Hamar sentrum. Partiet er lite preget av politisk ideologi. Blant annet var det et RV-medlem som sto øverst på lista i 1991, mens et Høyre-medlem sto på tredjeplass. Knut Faldbakken var en av personene som var med å stifte lista i 1991.

## Valgresultat

## Liste over kommunestyrerepresentanter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*