Marburg-settlementet

**Marburg-settlementet** var en norsk bosetting bestående av 34 norske familier som i 1882 bosatte seg på tildelt jord i den britiske Natal-kolonien. Dette skal ha vært den første norske kolonien utenfor Amerika. Tilsammen 229 personer reiste ut, hvor de fleste fra Ålesund og Sunnmøre. Utvandrerne seilte med SS «Tasso» fra Ålesund den 14. juli 1882, byttet båt i England og ankom munningen av Umzimkulu-elva den 29. august 1882. Navnet Marburg kom av den tyske misjonsstasjonen som lå like ved, trolig oppkalt etter byen Marburg. Området nordmennene slo seg ned på utgjør nå en del av småbyen Port Shepstone i KwaZulu-Natal-provinsen. 

På den tiden besto befolkningen i Natal av omkring 25.000 hvite, 35.000 zuluer og 20.000 indere. De norske innvandrerne spilte en viktig rolle i utvikling av Port Shepstone med omland. Den britiske kolonimakten spanderte reise fra London, 400 dekar (100 acre) jord, vide beiteareal og ferdige hus – mot at utvandrerne stilte med 50 pund i egenkapital. Betingelsene for gårdsdrift var imidlertid langt vanskeligere enn ventet og ti familier ga opp reiste hjem mens noen reiste videre til Australia. Nybyggerne ble lovet ferdige hus (disse viste seg å være enkle stråhytter), havna var ubrukelig, og jorda var skrinn og tørr. Noen ga opp og bygde egne båter som de seilte tilbake til Norge, blant annet den enmastede «Homeward Bound» som i England vakte så stor oppmerksomhet at den ble utstilt i Crystal Palace. Senere kom noen flere nordmenn som utvandret etter 1882. Mange av mennene i den fattige norske kolonien søkte arbeid i gullgruvene i Witwatersrand, ved dagens Johannesburg, etter det store gullfunnet der i 1886. Den norske kolonien stilte også med en egen geværtropp i britenes krig mot boerne. 

Marburg-settlementet var det eneste vellykkede skandinaviske bosettingsopplegget i Sør-Afrika. Flere Marburgsettlere og deres etterkommere slo seg etterhvert ned i Johannesburg-området eller andre deler av Sør-Afrika. Gatene i Marburg har fortsatt navn som «Ålesund Road» og «Stranda Road». Settlerne bygde allerede i 1883 egen kirke som fortsatt står. Bakgrunnen for utvandringen var blant annet Hilmar Theodor Brudevold fra Ørsta. Brudevold hadde på egen hånd slått seg ned i området 20 år tidligere og var en pådriver for den norske kolonien. Brudevold deltok i flere kriger på britisk side, og avanserte til majors rang.

## Se også
* Debora-ekspedisjonen

## Litteratur

* Saxe, Ludv. (1914). Et norsk nybygge, i Saxe, Ludv., *Nordmænd jorden rundt.* Kristiania: Aschehoug, s. 96-105.
* Semmingsen, Ingrid (1950). *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2008041804067 Veien mot vest: Annen del: Utvandringen fra Norge 1865-1915]*. Inneholder eget kap. om Afrika. Den norske kolonien i Marburg, s. 346-349.
* Runde, Harald Jarl (2000). .....med de lyseste Forhaabninger: Herøyværingar og andre Sunnmøringar som kolonistar i Natal. *Folk og fortid: Tidsskrift for Herøy sogelag*, s. 9-19.
* Sula Sogelag (utg.) (2002). Kapittel 4 Utvandring til Afrika, i *Utvandrarane frå Sula*, s. 46-57.
* Lovoll, Odd Sverre (2025). Marburg i KwaZulu-Natal - Ei norsk busetjing i Sør-Afrika. *Årbok for Sunnmøre*, 101, s. 7-19.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Norwegian Settlers Association of Marburg
* Digitalarkivet Yngve Nedrebø: Et overblikk over norsk utvandringshistorie 
* Utvandring til Sør-Afrika – lokalhistoriewiki.no