Phobos (måne)

**Phobos** er den ene av de to månene som kretser rundt planeten Mars. Den andre månen er Deimos. Phobos er den største, og er den som kretser innerst. Den bruker 7 timer og 39,2 minutter på å fullføre kretsløpet, og er den eneste månen som bruker kortere tid rundt planeten sin enn planeten selv bruker på å rotere. Phobos, som betyr frykt, er oppkalt etter en av sønnene til de romerske gudene Ares og Aphrodite.

Phobos ble oppdaget av den amerikanske astronomen Asaph Hall den 12. august 1877. I motsetning til Deimos beveger Phobos seg innover mot Mars for hver eneste rotasjon den foretar rundt planeten. Hastigheten er på omkring 2 meter pr. hundre år. Det er derfor teorier om at asteroiden, om ca. 10 millioner år enten vil bli ødelagt av Mars' tyngdekraft eller rett og slett slå ned på planeten i form av ett vanlig asteroidenedslag. Deimos vil derimot få en annen skjebne, og vil etterhvert bryte seg fri fra Mars' tyngdekraft.

## Oppbygning og terreng
Phobos er avlang, . Den har for liten masse til å sige sammen og bli rund under egen tyngdekraft. Gravitasjonen er bare på rundt en tusendel av gravitasjonen på Jorda. Månen har heller ingen atmosfære på grunn av den lave gravitasjonen. Den er et av legemene i solsystemet som reflekterer minst lys, med en albedo på bare 0,071.

Det elektromagnetiske spekteret plasserer den sammen med D-type-asteroider. Overflaten ser ut til å i hovedsak være karbonholdig kondritt. Tettheten til Phobos er for lav til at den kan være av stein tvers gjennom, og den er sannsynligvis ganske porøs. En del undersøkelser tyder på at Phobos kan bestå av blant annet store mengder vannis, men det elektromagnetiske spekteret fra overflaten viser ingen tegn på is eller fuktighet. Det kan imidlertid være at Phobos har islag ynder det ytre regolittlaget.

Overflaten på Phobos har mange flere kratere enn Deimos, og et av kraterne nær månens ekvator har en sentral forhøyning, på tross av Deimos' beskjedne størelse. Krateret har navnet «Stickney» etter kona til oppdageren, Angelina Stickney. Krateret er 9&nbsp;km i diameter, og tar opp en betydelig del av månens overflate. Som med Saturns måne Mimas må dette nedslaget ha vært så stort at det nesten brøt opp hele månen.

En rekke lange, rette grøfter eller riller strekker seg over store deler av Phobos' ellers ujevne overflate. Disse er stort sett grunnere enn 30 m dype og 200 m brede, men kan være opp til 20&nbsp;km lange. Disse grøftene ble i utgangspunktet tolket som å være sprekker i overflaten etter nedslaget som dannet «Stickney». Analyser fra Mars Express-ferden viste at grøftene ikke stråler ut fra krateret, men alle sammen peker mot den delen av månen som peker framover i banen (dette punktet ligger ikke så langt fra «Stickney»). Den ledende teorien for disse grøftene er at de er dannet av materiale som har blitt slynget ut i verdensrommet etter store meteorittnedslag på Mars. Om dette er riktig, er grøftene kraterkjeder, og alle blir grunnere og forsvinner mot bakkanten av månen. Grøftene har forskjellig grad av sammensiging og dekke av regolitt, og kan deles inn i tolv eller fler familier etter alder. De representerer sannsynligvis tolv distinkte nedslag på Mars.

## Referanser