open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Riccardo Cassin

**Riccardo Cassin** (1909–2009) var en italiensk fjellklatrer og fjellutstyrsprodusent.

## Fjellklatrer

I sin ungdom kom Riccardo Cassin til Lecco på jakt etter arbeid, og som medlem av *Ragni di Lecco* («Leccos edderkopper») gjorde her sine første alpine erfaringer. I 1930-årene ble han kjent på grunn av førstebestigninger av sin tids høyeste vanskelighetsgrad. Alt i alt foretok Cassin 2500 oppstigninger, hvorav over 100 førstebestigninger.

Mange av rutene han åpnet i mellomkrigstiden er blitt klassikere:
* Sydøstveggen på Torre Trieste i  Civettagruppen (august 1934, med Vitali og Pozzi)
* Nordveggen av Westliche Zinne (august 1935, med V. Ratti)
* Piz Badiles nordøstvegg (august 1937, med V. Ratti, G. Esposito, Mario Molteni, Giuseppe Valsecchi)
* Walkerpilaren på Grandes Jorasses (juli 1938, med G. Esposito, Tizzoni)

## Krigsinnsats
Under andre verdenskrig kjempet Cassin i den italienske partisanbevegelsen mot de tyske okkupantene. 26. april 1945, da han var blitt partisanleder, forsøkte han sammen med V. Ratti å hindre en gruppe tyske soldater fra å komme seg over til Valtellina og St. Moritz. Ratti  – en klatrekamerat fra flere førstebestigninger  –  falt i aksjonen. Cassin ble dekorert for sin innsats i partisanbevegelsen i årene 1943–1945.

## Ekspedisjonsleder
Etter krigen var det meningen at han skulle delta på den første italienske Karakorumekspedisjon som i 1954 lyktes i å førstebestige K2, men ifølge ham selv ble han tatt av deltakerlista fordi legene mente han hadde et hjerteproblem. Skuffelsen ble mildnet av at CAI betrodde ham ledelsen av den andre italienske Karakoramekspedisjon som lyktes å få førstebestigningen av den vakre og vanskelige Gasherbrum IV (Walter Bonatti og Carlo Mauri nådde toppunktet 5. august 1958).

Senere ledet Cassin en ekspedisjon til Jirishanca i Andesfjellene (1960). I 1961 ledet og klatret han sydveggen av Mount McKinley, Alaska («Cassin Ridge»); den gang fjellets vanskeligste rute. Han ledet også en ekspedisjon som forsøkte å bestige Lhotses sydvegg (1975).

78 år gammel gikk han Piz-Badiles nordøstvegg i anledning 50-årsjubileet for sin egen førstebestigning.

Riccardo Cassin døde i august 2009 i sitt hus ved Lecco, 100 år gammel.

## Produsent av klatreutsyr
I 1947 begynte Riccardo Cassin å utvikle og produsere fjellbolter i et skur i Lecco, senere ble også hammere, isøkser og karabinere føyd til sortimentet. Ut av den spede begynnelsen vokste firmaet *Cassin* fram som en kjent produsent av fjellsportartikler og sportsbekledning. Merkenavnet *Cassin* ble på slutten av 1990-tallet kjøpt opp av fjellutstyrsfirmaet C.A.M.P.

## Æresbevisninger
Cassin ble i 1980 utnevnt til storoffiser av Republikken Italias fortjenstorden. I 1999 ble han forfremmet til storkors av samme orden.

## Referanser


## Kilder
 

## Litteratur
* Christine Kopp: ''Ein Stück Urgestein'', til Ricardo Cassins 100-årsdag, *[[Neue Zürcher Zeitung]]* 11. desember 2008

## Eksterne lenker
* ''History about C.A.M.P.''
Rutle (Gulen)

**Rutle** er et sted som  ligger  i Gulen kommune i Sogn og Fjordane på østsiden av en landtunge mellom gårdene Brosvik og gården Rutledal. I nord ligger Jutevikneset og Fjærøy, Kalvøy, Kirkøy og Langøy verner mot Sognefjorden i nordøst og øst. I tillegg finnes en mengde små og store holmer og skjær. Rutle var derfor en god havn for alle som ferdes på Sognefjorden.

## Navnet
Navnet har blitt skrevet på forskjellig måte, i 1603 Røttle, i 1667 Rudtle, i 1723 Rutle. Hva det betyr er uvisst. Muligens betyr det humpete eller ujevnt lende. Det skal ha vært brukt til gårdsnavn tre ganger i Norge.

## Historie
I 1184 lå Kong Sverre og hans hær med 20 skip her før slaget ved Fimreite. Andre har også lagt værfast i Rutle, blant annet C. Braems i 1673 og Johannes Lillienskjold i 1668.  Under andre verdenskrig var det mange tyskere, og små leirer i området. Grunnen til at Rutle var en bra plassering for tyskerne, var fordi det var god oversikt over fjorden.

### Tingsted
Fra 1667 ble Rutle ofte brukt som tingsted, både av futen og sorenskriveren. Stedet ble brukt som tingsted antakelig til 1775.

### Rettersted
Rutle har også blitt brukt som rettersted. To tyver ble avrettet der 16. november 1801, og en ung jente ble avrettet i 1773 etter å ha satt fengslet i lensmannskjelleren i fire år. Hun skulle ha født et barn og kastet det på elven slik at det druknet, men hevdet selv at det var dødfødt. For dette var hun dømt til døden.

### Bruk
Opprinnelig var det ett gårdsbruk i Rutle. 
Rutle ble matrikkelført for første gang i 1667. Det skal ha vært ryddet et bruk som het *Rødeplassen* før, men det lå øde i 1664, og er ikke nevnt i manntallet i 1645. Matrikkelen for 1723 forteller at brukeren het Lars Knagenhjelm.
I 1867 ble bruket i Rutle delt i tre, og de tre brukene fikk egne eiere.
Nå er det ingen gårdsbruk i Rutle, men i nabo vika Brosvik, foregår det fortsatt en liten del gårdsbruk.

### Gjestgiveri
I 1732 fikk Per Larsson løyve til å drive gjestgiveri i Rutle. I 1755 ble det bestemt at gjestgiverne i Rutle og Sygnefest ikke fikk drive handel, men bare gjestgiveri. Det kan ikke ha vært lønnsomt for i 1760 fikk Per tingsvitne for at han var fattig og ikke kunne betale ekstraskatt.

### Ferie/Utleie
I Rutle bur det svært få folk. Det er en god plass for folk som liker sjøfiske. På Rutle er det utleie av hus og hytter.

### Skole
Rutle har hatt eget skolehus, Grønlid skule,  i flere generasjoner. I 1973 fikk huset eget bruksnummer 5 og navnet *Grønlia*. Etter dette er det blitt grendehus.

På Rutle finnes også en gravplass som er brukt av folk i området.

## Referanser


## Litteratur
* Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid*, Gulen kommune 1996,
Babycare

**Babycare** er en landsdekkende norsk butikkjede som selger barneutstyr. Den ble etablert i 1993 og bestod i 2012 av 65 butikker. Hovedkontoret ligger i Vågsbygd i Kristiansand. 

Kjeden hadde tidligere navnet Babyspesialiteten, men endret til Babycare i 2006.

## Eksterne lenker
* Babycares nettsted
Språkbank

En **språkbank** er en digital samling av språklige råvarer og verktøy som er nødvendige for å lage språkteknologiske tjenester og produkt med tale og tekst. Fra banken vil man kunne få tekst, tale, leksikalske data, terminologi og verktøy for språkteknologisk bruk. 

## Norsk språkbank
Norsk språkbank ble etablert i 2010 under Nasjonalbiblioteket med hjemmel i «Handlingsplanen for norsk språk og IKT» og St.meld. nr. 35 (2007–2008) «Mål og meining».  

## Referanser



## Eksterne lenker
* Etablering av Norsk språkbank (11.06.10)
* Pressemelding fra Kulturdepartementet (28.04.2009)
* Ber Giske om millioner til språkbank (Dagbladet 21.2.2007)
* Språkbankens hjemmeside
* Språkbanken artikkel fra Universitetet i Bergen 
* Språkrådet om Språkbanken
* Den svenske Språkbanken
Bolleovn

En **bolleovn**  er en enkel ovn for produksjon av stål, basert på skrapjern. Bolleovnene gikk ut av bruk da man begynte å benytte mer moderne smelteovner.

Bolleovnen er langstrakt, med varmekilden i den ene enden. Lengst fra varmekilden legges det inn en haug stålskrap, vanligvis 50 – 100 kilo. Etter oppvarming skyves haugen mot varmekilden, og en ny haug legges inn. Dette gjentas, slik at man til enhver tid har tre hauger inne i ovnen.

Den varmeste haugen når i denne prosessen en temperatur der stålet blir hvitglødende, – men det smelter ikke. Stålbitene får en deigete, sveisbar konsistens. Produktet kalles da også «sveis-stål», i motsetning til «fluss-stål» som blir til ved smelting i smelteovn.

Bolling var en krevende manuell prosess, og gode bollesmeder måtte ha både styrke, erfaring og kunnskap. De måtte «se» at jernet fikk riktig temperatur og at prosessen gikk riktig for seg. Ved hjelp av en jernstang blandet og «eltet» de det glødende stålet i ovnen, slik at kvaliteten skulle bli mest mulig jevn og massen få form av en «bolle».

Det ferdige, noe uformelige produktet ble umiddelbart hamret ut til blokker, egnet for videre bearbeiding som valsing. Til dette benyttet man store vanndrevne, senere dampdrevne hammere. Erfarne bollesmeder kunne greie bollevekter på opptil 130 kilo, og siden det gjerne var akkordarbeid kunne det lønne seg med store boller. Men dette førte ofte til strid innad i arbeidslaget, da smedene ved vann- eller damphammeren ikke kunne bakse med *for* tunge blokker.

Det var arbeidskrevende å skaffe råstoff til bollingen, siden skrapjernet først måtte klippes eller kuttes i mindre biter. Til en viss grad måtte det også sorteres før det kunne legges opp i passe «porsjoner».

## Referanser
Kurzefjella

**Kurzefjella** er en fjellrekke i Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Den strekker seg i nord-sørlig retning i 16 kilometer mellom Holtedahlfjella og Conradfjella i Orvinfjella.

Fjellrekka ble først kartlagt av Norsk Polarinstitutt basert på flyfotografier tatt under den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 og deretter kartlagt av en sovjetisk ekspedisjon som gjennomførte undersøkelser i området i 1960–61.

På engelsk benyttes navnet *Kurze Mountains* (fra tysk: *Kurzeberge*) på fjellkjeden som på norsk har navnet Holtedahlfjella, mens Kurzefjella på engelsk kalles *Gagarin Mountains* (fra russisk: *Khrebet Yuriya Gagarina*).

## Kilder
*
Ivar Clausen

**Ivar Clausen** (født 1917 i Skien, død 2003) var en norsk pastor. 

Han var pastor i flere menigheter innen Den Evangelisk Lutherske Frikirke, sist i Østre Frikirke i Oslo. Han var ungdomssekretær i Langesundsfjordens Indremisjonsselskap og lærer ved Frikirkens bibelskole.

## Utgivelser (utvalg)
* *I mitt sted* (1991)
* *Merkesteiner* (1980) 

Andaktsboken *Idag hjelper Herren*, med 366 andakter, ble første gang utgitt
av Luther Forlag og Norsk Luthersk Forlag i 1981. 
I 2005 ble denne boken utgitt i samarbeid med Ivar Clausens datter Elisabeth Findreng.

## Referanser
Roy Hargrove

**Roy Hargrove** (født 16. oktober 1969 i Waco i Texas, død 2. november 2018 i New York) var en amerikansk jazztrompetist. 

Han vant to Grammy-priser for ulike typer musikk, en gang i 1997, og i 2002. Hargrove spilte først og fremst sammen med jazzmusikere som Wynton Marsalis og Herbie Hancock. Han spilte sammen med blant andre Joe Henderson, Stanley Turrentine, Johnny Griffin, Joshua Redman og Branford Marsalis.

Hargrove var også orkesterleder for en sanggruppe som kombinerte forskjellige elementer av jazz, funk, hiphop, soul og gospel. Medlemmene inkluderte flere jazzmusikere, som Chalmers «Spanky» Alford, Pino Palladino, James Poyser, Jonathan Batiste og Bernard Wright. Hargrove tilbrakte 1988–1989 med å studere ved Bostons Berklee College of Music. Hans første innspilling var med saksofonisten Bobby Watson. Kort tid etter gjorde han en innspilling sammen med Mulgrew Miller og Kenny Washington. I 1990 ga han ut sitt første soloalbum, kalt *Diamond in the Rough*, sammen med fire andre album.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Risnefisk

**Risnefisk AS** var et industriselskap innen fiskeoppdrett i Risnefjorden i Gulen kommune. Selskapet ble startet i 1973 av Steinar Østerbø og Håkon Asheim. Anlegget lå mellom Asheim og Instefjord. Det ble delt opp og flyttet i 1979 og selskapet ble lagt ned.

## Se også
* Fiskeoppdrett i Gulen
Svardalsvatnet

**Svardalsvatnet** er en innsjø som ligger i Gulen kommune i Vestland. Den er 3,0 km lang og 0,1–0,5 km bred og har utløp mot sør gjennom Svardalselva som munner ut i Langevatnet. Svardalsvatnet ligger på 29 moh og har et areal på 0,80 km². Største dybde er 49 meter.

## Fiske
Fiskebestandene i Svardalsvatnet ble på slutten av 1900-tallet sterkt skadd som følge av sur nedbør. Bestanden av røye i vatnet gikk tapt på 1980-tallet til tross for gode gyteforhold, mens bestanden av aure var overtallig. Bestanden av ørret ble redusert på 1980-tallet og ble i 1988 vurdert som «tynn». I 1997 ble den imidlertid vurdert som «delvis god», til tross for at vassdraget var meget surt og hadde høyt innhold av aluminium. En forklaring kan være at både saltinnholdet og innholdet av organisk stoffer i vassdraget var høyt, noe som trolig bidro til å redusere giftvirkningen av aluminium og hindre salttap. For å bøte på forsuringsskadene ble det satt igang bekkekalking i 1992, mens vatnet ble fullkalket i årene 1994 – 2002. Kalkingsprosjektet er nå avsluttet.

## Referanser
Slengesol

**Slengesol**, eller **Slengeshol**, er en gård i Dalsbygda i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Slengesol har matrikkelnummer 50 i Gulen.

## Navn
Navnet Slengesol har ikke blitt sikkert tydet, men Ivar Kleiva skriver i bygdeboka for Gulen at navnet kan komme av en samansetning av de gammelnorske orda «sleidn», som betyr slakk li eller bakke, og «holl», som betyr rund haug. Oluf Rygh drøfter også etymologien til navnet, men oppgav ingen sikker betydning av navnet i Norske Gaardnavne. I kilder er disse skrivemåtene registrert: "Slengesoll (1563), "Slenngesol (1567), «Slengezuld» (1610), «Slengesoell» (1620 og 1667), «Slengsol» (1723) og «Slengessold» (1823).

Statens kartverk har godkjend skrivemåtene «Slengesol» i 1974 og «Slengeshol» i 1985.

Når gårdsnavnet blir brukt som slektsnavn pleier det skrives «Slengesol».

Gårdsnavnet Slengesol er ikkje kjent fra andre steder i landet.

## Geografi
Gården ligger ved en sidevei til den kommunale veien mellom Dalsøyra og Norddal, ca. to og en halv kilometer fra sjøen. Tuna ligger i ei bratt li 109 moh., ovenfor gårdene Dale og Nerdal.

## Historie
Gården er trolig utskilt fra nabogården Dale etter innføringa av kristendommen. I 1667 var skylda til gården 1½ laup og ½ pund smør. De hadde 28 naut og to hester, og det ble sådd ut fem tønner korn, som gav 20 tønner i avling.

I 1723 hadde gården tre bruk, men ingen husmenn. Skylda var nå 1½ løp smør, og gården hadde verken støl eller skog, men de hadde to flomkverner. Av buskap hadde de 18 kuer, 8 ungnaut, 18 sauer og to hester. Det ble sådd ut seks tønner korn og høsta inn 21 tønner. Garden var eid av stiftamtskriver Svanehjelm og Gjertrud de Fine som eide halvdelen hver.

Utskiftinga mellom bruka skjedde i flere perioder fra 1832 til 1900. Slengesol fikk kjørevei i 1928, elektrisk strøm i 1945 og telefon i 1954.
Slengesolstølen hører til gården, i 1930 hadde bruk en og tre støl sammen, mens bruk to hadde egen. Eieren av bruk to hadde reparert stølshuset i 1994.

## Litteratur
* Ivar Kleiva (1996) «Slengsol» i *Gulen i gammal og ny tid : Gards- og ættesoga*.

## Eksterne lenker
* Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane om Slengesol.
Rutebilane i Brekke

**Rutebilane i Brekke AS** er et transportselskap i Gulen kommune.

## Historie
Henrik O. Ynnesdal skaffet seg bil og tillatelse i 1947 for å drive melkeruta mellom Ynnesdal og Brekke. Sønnen Håkon Ynnesdal var sjåfør, og han overtok konsesjonen etter faren i 1959. I 1960 kjøpte Rutebilane i Brekke en 30-seters buss for å drive skoleruter. Da Bergensmeieriet tok over Gulen som leveringsdistrikt i 1967, fikk Rutebilane i Brekke all melketransport til fergekaia i Duesund fra Brekke, Gulen og deler av Masfjorden. I 1978 la Bergensmeieriet om til gårdstank, og selskapet fikk derfor utvidet distriktet for melkekjøring, og skaffet seg også stor tanktrailer for transport av melken til Bergen.

Selskapet ble omgjort til aksjeselskap i 1992. Rutebilane i Brekke hadde i 2002 sju busser og minibusser og to lastebiler. I 2008 hadde de fem ansatte. Henrik Ynnesdal i tredje generasjon har vært disponent siden 2000. Selskapet er basert i Brekke.

## Eksterne lenker
* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Rutebilane i Brekke.
* Internettopplysningen om Rutebilane i Brekke
Langevatnet (Gulen)

**Langevatnet** er en innsjø som ligger i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det er en del av Svardalsvassdraget og er 3,0 km lang og 0,1–0,7 kilometer bred. Langevatnet har et areal på  og ligger 13 meter over havet. Vatnet har utløp mot vest gjennom Tverrelva, som munner ut i Litlevatnet.

## Fiske
Fiskebestandene i Langevatnet ble på slutten av 1900-tallet sterkt skadd som følge av sur nedbør. Bestanden av røye i vatnet gikk tapt på 1980-tallet til tross for gode gyteforhold. Bestanden av aure ble imidlertid ansett som god. Bestanden av ørret i Langevatnet ble også vurdert som «god» i 1990, til tross for at vassdraget var meget surt og hadde høyt innhold av aluminium. En forklaring kan være at både saltinnholdet og innholdet av organisk stoffer i vassdraget var høyt, noe som trolig bidro til å redusere giftvirkningen av aluminium og hindre salttap. For å bøte på forsuringsskadene ble det i 1992 satt igang bekkekalking ved Svardalsvatnet, som ligger oppstrøms fra Langevatnet. I årene 1994 – 2002 ble Svardalsvatnet fullkalket, noe som også påvirket Langevatnet. Kalkingsprosjektet er nå avsluttet.

## Referanser
Rica Park Hotel Stavanger

**Rica Park Hotell Stavanger** er et hotell i Stavanger sentrum, like ved Rogaland teater og mindre enn 200 meter fra jernbanestasjonen og busstasjonen. Hotellet åpnet i 1998 og har blitt delvis pusset opp i 2009 og 2010. Rica Park har 59 rom fordelt på 5 etasjer og til sammen 140 senger.

## Historie
Rica og Kannik Park Hotellbygg inngikk leiekontrakt høsten 1996. Hotellet åpnet 5. februar 1998. Nåværende direktør, Magne Torgersen, begynte våren 2005 som leder for Rica Park og Rica Forum Hotell. Renovering av alle standardrom og juniorsuiter ble utført i løpet av sommeren 2008. Sommeren etter ble det opprettet felles bookingkontor med Rica Forum Hotel med base der, det ble flyttet til nye Rica Airport Hotel høsten 2010. Bookingkontoret har nå ansvar for alle Ricakjedens hoteller i Stavangerregionen.  Rica Park pusset opp sine største suiter i 2010 og arbeidet forsetter i 2011 med oppussing av resten av suitene samt møterommene.

## Kurs og konferansefasiliteter
Rica park Hotell har fire møterom. Det største har kapasitet til 70 personer i kinoløsning og 56 personer i klasseromsoppsett. De tre andre tar fra 10 til 14 personer. Maksimalt antall kurs- og konferansedeltagere er 112 personer.

## Kåring
I 2010 ble Rica Park Hotel kåret til Norges beste hotell av Expedia, som er verdens største reisebyrå. De vurderte hele 110 000 hoteller over hele verden. Rica Park Hotell kom på førsteplass i Norge og på en 211.-plass på verdensbasis.

## Miljømerking
Rica Park Hotel er miljømerket med Miljømerket Svanen. Hotellet tar miljøutfordringene på alvor og ønsker å redusere miljøbelastningen gjennom tiltak direkte knyttet til egen drift og gjennom krav til leverandørene.

## Se også
*Rica Hotels

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmeside
Nils Lie

**Nils Aars Nicolaysen Lie** (1902–1978) var en norsk forfatter, oversetter og forlagskonsulent. Han var brorsønn til forfatteren Jonas Lie.

## Utdannelse
Han vokste opp i Bergen, tok artium på latinlinjen ved Bergen katedralskole i 1919, og studerte deretter engelsk og tysk filologi i Oslo. I 1925 ble han cand.mag. fra Universitetet i Oslo.

## Litterær virksomhet
Nils Lie skulle i første rekke bli kjent som oversetter og forlagskonsulent. Men hans første litterære arbeid var da han sammen med Nordahl Grieg forfattet kriminalromanen *[[Bergenstoget plyndret i natt]]* (1923).

I 1926 ble Lie ansatt som redaktør i ukebladet Hjemmet. Han ble i denne redaktørstillingen i ti år. Lie ble medlem av Norsk Kvinnesaksforening, etter at Margarete Bonnevie hadde blitt ny leder i 1936.

Han ble senere forlagskonsulent hos Gyldendal. Han stod for et stort antall oversettelser, deriblant *[[Röde Orm]]* av Frans G. Bengtsson, *Pilegrim på havet* av Pär Lagerkvist, Arthur Conan Doyles detektivfortellinger og noen av John Steinbecks mest kjente romaner, som *Alle tiders torsdag*, *Cannery Row* og *[[Øst for Eden]]*. Han oversatte også flere av Rudyard Kiplings bøker.

For sin oversettervirksomhet mottok han Bastianprisen i 1954 og Norsk kulturråds oversetterpris i 1970.

Under annen verdenskrig oppholdt han seg fra 1942 i London og arbeidet som presseoffiser i det norske sjøforsvaret. Etter krigen gikk han tilbake til konsulentstillingen hos Gyldendal. Han gikk av med pensjon i 1972, men tok på seg konsulentarbeid for Den norske Bokklubben.

## Bibliografi
* *Bergenstoget plyndret i natt*. Spenningsroman (sammen med Nordahl Grieg, under pseudonymet  Jonathan Jerv, (1923)
* *Trekløveret. En guttefortælling*, (1924)
* *På sporet*. Ungdomsroman, (1930)
* *Jonas Lie,  Fortalt for skoleungdom*. (1933)
* *Festskrift til Sigurd Hoel på 60-årsdagen*. Medredaktør) (1950)
* *Festskrift til Harald Grieg*.  Redaktør (1950)
* *Og alle fugle sjunge*. Festskrift til Herman Wildenvey, (1957)
* *Tverrsnitt. Tolv norske lyrikere presenterer seg selv*., (1958)
* *Digtets aand. En antologi*. (1959)

## Oversettelser
:*Utvalg*
* *[[Röde Orm]]* av Frans G. Bengtsson
* *Pilegrim på havet* av  Pär Lagerkvist.  
* *Natt uten måne* – *Alle tiders torsdag* –  *Cannery Row* og *Øst for Eden* av John Steinbeck.
* *Hvordan elefanten fikk snabel* : og andre fortellinger av Rudyard Kipling.
* *De fires tegn* og  *En studie i rødt*  av  Arthur Conan Doyle 
* Oversikt over Lies oversettelser på Nasjonalbibliotekets hjemmesider

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Entusiastbreen

**Entusiastbreen** er en bred isbre i den østre delen av Fimbulheimen i Dronning Maud Land. Breen strømmer fra Forposten og hovedsakelig nordover til Lazarevisen. Tilførselen til breen kommer fra Hoelfjella og Wohlthatmassivet. Mušketovbreen er en sidegren av Entusiastbreen.

Breen ble navngitt *Lednik Entuziastov* av en sovjetisk ekspedisjon som gjennomførte kartlegging av den nedre delen av breen i 1960–61. Det norske navnet er en dirkete oversettelse.

## Kilder
*
Kontrastiv lingvistikk

**Kontrastiv lingvistikk** er en praksisrettet lingvistisk tilnærming til å forklare forskjeller og likheter mellom oftest to ulike språk. Metoden står i kontrast til mer tradisjonelle komparative metoder.

De mer tradisjonelle studier av lingvistikk har gjerne vært basert på komparative metoder. Formålet har da vært å finne familære relasjoner mellom språkene, eller å trekke opp historiske linjer i utviklingen av ett elle flere språk sett i sammenheng med andre. Innen kontrastiv lingvistikk er intensjonen å finne ut på hvilke områder språkene er forskjellige i et søk etter å finne svar på praktiske problemer. Metoden nyttes gjerne i opplæringen av nytt språk, der den kontrastive metoden kan gi svar på hvorfor det nye språket oppleves spesielt vanskelig eller ulogisk.
Natalija Pohrebnjak

**Natalija Olehivna Pohrebnjak** (ukrainsk: Наталія Олегівна Погребняк; født 19. februar 1988 i Kupjansk) er en ukrainsk sprinter, som spesialiserer seg på 100 meter. Hun deltok på det ukrainske laget som vant gull på 4 x 100 meter under EM i friidrett 2010, med tiden 42,29, som var den raskeste tiden i verden denne sesongen.

## Karriere
Pohrebnjak er født i Kharkov oblast, og representerer Dynamo Kharkiv. Som junior har hun to EM-medaljer. Ved Junior-EM 2007 var hun med og vant sølv på 4 x 100 meter stafett, sammen Hanna Titimets, Anna Yaroshchuk og Jelizaveta Bryzjina, men endte på fjerdeplass på 100 meter. To år senere deltok hun ved U23-EM i friidrett 2009, der hun fikk sølv på 100 meter, bak Lina Grincikaitė.

Hun deltok også ved Junior-VM 2004 og 2006, og VM i 2007 og 2009, samt OL 2008, uten noen medaljer fra disse mesterskapene.

Hun ble ukrainsk mester på 100 meter i 2009.

Ved EM i friidrett 2010 i Barcelona vant hun gull på 4 x 100 meter stafett, sammen med Olesya Povh, Mariya Ryemyen og Yelizaveta Bryzhina. Under et stevne i Jalta i mai 2011 satte hun ny personlig rekord på 100 meter, med tiden 11,17. Ved Universiaden 2011 i august vant de ukrainske jentene gull på 4 x 100 meter, foran USA og Jamaica. Pohrebjak løp da sammen Hanna Titimets, Hrystyna Stuy og Yelizaveta Bryzhina. I august-september deltok hun også ved VM i friidrett 2011, der hun vant bronse på 4 x 100 meter, denne gang sammen Olesya Povh, Mariya Ryemyen og Hrystyna Stuy.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil på European Athletics
Marija Rjemjen

**Marija Vitalijivna Rjemjen** (ukrainsk **Марія Віталіївна Рємєнь**, født 2. august 1987) er en ukrainsk sprinter, som spesialiserer seg på 100 meter. Hun deltok på det ukrainske laget som vant gull på 4 x 100 meter under EM i friidrett 2010, med tiden 42,29, som var den raskeste tiden i verden denne sesongen. 

## Karriere
Rjemjen deltok ved U23-EM i friidrett 2009, der hun kom på 7.-plass på 100 meter. Ukraina deltok her også i 4 x 100 meter stafett, men fullførte ikke løpet. Ved VM i friidrett 2009 deltok hun på det ukrainske stafettlaget på 4 x 100 meter, men de kom på 4.-plass i sitt innledningsheat, og nådde ikke finalen. De løp på 43,77 sekunder.

Hun ble ukrainsk mester på 200 meter i 2010, og deltok på 60 meter ved VM i friidrett innendørs 2010 i Doha, der hun nådde semifinalen. 

Ved EM i friidrett 2010 i Barcelona vant hun gull på 4 x 100 meter stafett, sammen med Olesia Povkh, Nataliya Pohrebnyak og Yelizaveta Bryzhina. Året etter fikk hun sølv på 60 meter ved EM i friidrett innendørs 2011, bak Olesia Povkh. Rjemjen satte her ny personlig rekord med tiden 7,15. Hun deltok på det ukrainske laget som kom på 3.-plass på 4 x 100 meter under VM i friidrett 2011. 

Rjemjen vant 200 meter ved EM i friidrett 2012 i Helsingfors, med tiden 23,05. Ukraina satte ny ukrainsk rekord på 4 x 100 meter under Sommer-OL 2012 i London, da de løp inn til 3.-plass på 4 x 100 meter. De løp på tiden 42,04. Hun vant 60 meter ved EM i friidrett innendørs 2013. Der satte hun ny personlig rekord i semifinalen, på 7,10 sekunder, en tid hun tangerte i finalen. Bulgarske Tezdzhan Naimova vant løpet, men testet positivt på steroiden drostanolon under mesterskapet, og ble fratatt medaljen. Hun deltok ved Universiaden 2013, der Ukraina vant 4 x 100 meter stafett. 

Hun er for tiden utestengt for to år, for bruk av methandrostenolon. Utestengelsen varer fra 10. januar 2014 til 2. mars 2016.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil på European Athletics
Jørgen A. Hansen

**Jørgen Andreas Hansen** (født 18. september 1986) i Bærum er en norsk styrkeløfter. 

Han løfter for Oslo Styrkeløfterklubb og har blant annet vært ansatt som Generalsekretær i Norges Styrkeløftforbund.

## Referanser
Språkprisen

**Språkprisen** er en pris som årlig deles ut av Språkrådet for fremragende bruk av norsk språk i sakprosa. I årene 2008–2013 ble det delt ut to priser, en for nynorsk og en for bokmål.

Prisen består av 100&nbsp;000 kroner (per 2021), et koppertrykk av Kjell Nupen og et diplom. Prisen deles ut under Språkrådets årlige konferanse, Språkdagen.

## Prisvinnere

* 2007 Karin Sveen, for sine essaysamlinger. Dette året ble det bare delt ut én pris.

### 2008–2013
;Bokmål 
* 2008 Anders Johansen 
* 2009 Bokprosektet *Flerspråklighet i skolen* ved redaktør Rita Hvistendahl 
* 2010 Elisabeth Aasen, for bøkene *Barokke damer*, *Bergenske kvinner* og *Opplysningstidens kvinne* (2008) 
* 2011 Morten Strøksnes, for bøkene *Hva skjer i Nord-Norge* og *Et mord i Kongo*
* 2012 Erik Tunstad, for bøkene *Darwins teori* og *Juks*
* 2013 Gyrid Gunnes for boka *Stemmer. Å forkynne Guds ord klart og urent. Utkast til en feministisk prekenpraksis* (2013)

;Nynorsk 
* 2008 Kjartan Fløgstad 
* 2009 Stephen Walton, for bøkene *Den teksta versjonen. Amerikanisering og modernitetens intellektuelle* (2006) og *Skaff deg eit liv. Om biografi* (2008)
* 2010 Jon Hellesnes, for bøkene *Illusjon?*, *Om livstolking* og *Det femte monarki og andre essay* 
* 2011 Agnes Ravatn, for bøkene *Stillstand* og *Folkelesnad*
* 2012 Marta Norheim, for bøkene *Røff guide til samtidslitteraturen* og *Friksjonar. Essay frå kulturelle grenseområde*
* 2013 Edvard Hoem for biografien om Bjørnstjerne Bjørnson (4 bind, 2009-2013)

### Etter 2013

*2014 Tidsskriftet ''Vagant''
* 2015 Einar Økland for *Norske malebøker* (2012) og *Fotgjengar med fotnotar* (2013)
* 2016 Ivo de Figueiredo for de to bøkene ord/kjøtt. Norsk scenedramatikk 1890-2000 (2014) og En fremmed ved mitt bord (2016)
* 2017 Alfred Fidjestøl for bøkene *Trass alt. Det Norske Teatret 1913–2013* (2013), *Frå Asker til Eden. Historia om Askerkretsen 1897–1924* (2014), *Eit eige rom. Norsk kulturråd 1965–2015* (2015) og *Nesten menneske. Biografien om Julius* (2017).
* 2018 Maria Berg Reinertsen, journalist i Morgenbladet, for tekstene om økonomi i Morgenbladet og for bøkene *Henriette Schønberg Erken. En historie sett fra kjøkkenbenken* og *Reisen til Bretton Woods*
* 2019 Kristin Fridtun, for bøkene *Kjønn og ukjønn* (2015), *Homoflokar* (2018) og *Språket er ei bukse* (2019).
* 2020 Torgrim Eggen for bøkene *Axel. Fra smokken til Ovnen – storyen om Axel Jensen*, (2019), *Kunstrock*, (2017), *Forbindelsen*, (2017) og *HB. En destillert norgeshistorie*, (sammen med Jon Bertelsen og Rudi Høynes, 2015)
* 2021: Katrine Sele

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om Språkprisen på Språkrådets nettsider
Lorentz Norberg

**Lorentz Norberg** (født *Lorentz Berg* 17. juni 1855 i Tromsø, død 16. mars 1895 i Tromsø) var en norsk kunstmaler. 

Han var bondesønn, og fikk støtte fra lokale velgjørere som gjorde det mulig for ham å reise til Kristiania for å ta kunstutdannelse hos Knud Bergslien. Han var en del av miljøet rundt Rolf Skjeftes ateliér «Mangelgården» i Akersveien i Oslo, og skildres i Herman Colditz' nøkkelroman *Kjærka* (1888) som utspiller seg i 1883/84. Sammen med flere fra det samme miljøet deltok han i Frits Thaulows «friluftsakademi» på Modum i 1883. Han fikk også et stipend som muliggjorde en reise til København, München og Paris. Han vendte hjem til Tromsø i 1890 og døde ung på grunn av en medfødt hjertefeil.

Hans malerier er for det meste naturalistiske, ofte med motiv fra Tromsø.

## Referanser


## Litteratur
* Ingeborg Ydstie. «Herman Colditz' roman, "Kjærka : Et Atelier-Interiør", som generasjonsportrett og kildeskrift til tidens kunstliv». I: *Kunst og kultur* 1996.
Svardalen

**Svardalen** er ei grend i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den ligger midt mellom Eidsfjorden og Brandangersundet, ved Svardalselva mellom innsjøene Svardalsvatnet og Langevatnet.

## Referanser
Dino De Laurentiis

**Agostino De Laurentiis** (1919–2010) var en italiensk filmprodusent som etablerte filmselskapet Dino de Laurentiis Cinematografica. Han er kjent for filmer som *[[Bitter ris]]* (1949), *[[Landeveien]]* (1954), *[[Barbarella (film)|Barbarella]]* (1968), *[[King Kong (1976)|King Kong]]* (1976), *[[Halloween II]]* (1981), *[[Conan – Barbaren]]* (1982), ''Mytteriet på Bounty'' (1984), *[[Blue Velvet]]* (1986), ''Breakdown'' (1997) og *[[Hannibal (film)|Hannibal]]* (2001).

De Laurentiis produserte sin første film i 1940 (*L'ultimo Combattimento*). I 1946 etablerte han filmselskapet Dino de Laurentiis Cinematografica. Han flyttet til USA på 1970-tallet, etter at det gikk dårlig for filmstudioet hans i Roma.

Han arbeidet med regissører som Federico Fellini, David Lynch, Stephen King, John Irvin, Richard Fleischer og Michael Mann. 

De Laurentiis var gift med Martha Schumacher og hadde fem barn, hvorpå fire fra sitt første ekteskap med Silviana Mangano som døde i 1989. Et sjette barn, en datter fra hans første ekteskap, omkom i en flyulykke i 1981, 26 år gammel.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Emilio Comici

**Emilio Comici** (1901–1940) var en italiensk alpinklatrer og huleforsker.

Som huleforsker satte Comici dybderekord med 500 m, men 24 år gammel skiftet han over til fjellklatring. Han fikk opplæring av Julius Kugy.

Comici var en mesterklatrer som behersket sin tids vanskeligste ruter, men tragisk nok omkom han etter et fall fra en liten vegg i et klatreanlegg i Sëlva. Årsaken var et brudd i en rappellslynge.

*Rifugio Zsigmondy-Comici* (se også Emil Zsigmondy) i  Sexten-Dolomittene, *Rifugio Comici* og toppen *[[Campanile Comici]]*, de to siste ved Langkofelgruppe, har fått navn etter Comici.

## Noen førstebestigninger
Comici foretok nesten 100 førstebestigninger.

* Tre Sorelle, nordvestveggen. Hans første åpning av en rute av grad VI.
* 1931, 4. til 5. august: Civetta, nordvestveggen  *Comici-Benedetti*, 1050&nbsp;m. Med Giulio Benedetti
* 1933, 12. til 14. august: Große Zinne, nordveggen, 550 m. Med brødrene Angelo og Giuseppe Dimai. De åpnet med det *Comici-Dimai-ruta*.
* 1933, 8. til 9. september: Kleine Zinne, sørkanten *Gelbe Kante*/*Spigolo Giallo*, 350&nbsp;m. Med Mary Varale og Renato Zanutti.
* 1934, 2. august : Punta di Frida, sørøstveggen, direkterute, *Comici*, 170&nbsp;m. Med Giordano Bruno Fabjan, Vittorio Cottafavi og Gianfranco Pompei
* 1940, 28. og 29. august 1940: Langkofel, Salamitårnet (*Campanile Comici*), nordveggen *Comici*, 450&nbsp;m. Med Severino Casar.
* 1940: Torre Comici, nordveggen, hans siste førstebestigning.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kluane nasjonalpark og verneområde

**Kluane nasjonalpark og verneområde** er en nasjonalpark som ligger i Yukons sydvestre hjørne av Canada.

Parken dekker et 21&nbsp;980 km² stort område og har Canadas høyeste fjelltopp, Mount Logan (5&nbsp;959 meter over havet). Fjellet og isbreene dekker hele 82 % av arealet og dominerer nasjonalparkens landskap.

Parken ble sammen med flere andre parker ført opp på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder (Verdensarven) i 1979.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
I Close My Eyes and Count to Ten

**«I Close My Eyes and Count to Ten»** er en britisk sang med melodi og tekst av Clive Westlake. En versjon med Dusty Springfield ble utgitt på singlen Philips PF&nbsp;1682 1. juni 1968. B-siden var «No Stranger Am I».

Dusty Springfields versjon ble anvendt på soundtracket til *[[Hollyoaks]]*-episoden fra 20. september 2007 (Avskjedsepisoden hvor rollefiguren Craig Dean forlot serien og etterlot seg kjæresten John Paul McQueen).

Sangen ble også anvendt med stor effekt i episoden av *The Cracker* med tittelen *True Romance*, hvor en laboratorietekniker alltid spilte Dusty Springfields originalversjon, mens han forberedte seg på å myrde intetanende studentofre.

## Coverversjoner
*The Simon Park Orchestra (1979)
*Frida (fra ABBA)
*Jane Aire and The Belvederes (1982)
*Tracey Ullman (1983)
*Paul Young (1983)
*Laban (1987)
*Horse McDonald (2000)
*Marc Almond og Sarah Cracknell (2007)
*The Lover Speaks
*Pasja Khristova
*Karen Noble (2005)
*Matt Monro
*Matt Monro, Jr. og Matt Monro (2005)

## Listeplassering
Dusty Springfields versjon kom på den britske singlelisten 14. juli 1968 og lå der i tolv uker med en fjerdeplass som beste resultat.

## Norsk versjon
«Lyd og bilder» har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Jeg lukker øynene og ser».

### Innspilling
*Vigdis Mostad. Utgitt på singlen Nor-Disc NOR&nbsp;184.
Julius Kugy

**Julius Kugy** (1858–1944) var en fjellklatrer og forfatter av slovensk opprinnelse.

Kugy regnes for å være den klatreren som åpnet De juliske Alpene.

## Liv og virke
Kugys far var kärntnisk slovener som drev et grossistfirma innen import og eksport av kolonialvarer. Moren var datter av den slovenske poeten Jovan Koseski. Kugy vokste opp i et flerspråklig miljø og snakket fra ung alder flytende italiensk, tysk og friulisk. Foreldrene ga ham en god utdanning, og han kastet seg tidlig over flere ulike interesser, spesielt botanikk og orgelspill. Interesse for og anledning til å drive med fjellklatring fikk han under sommeropphold på sin fars barndomssted Lipa ved Arnoldstein i Kärnten.

Julius Kugy studerte rettsvitenskap i Wien og tok doktorgrad i 1882. Han ledet sin fars bedrift i Trieste fra 1883 til han la ned virksomheten etter første verdenskrig.

Selv om Kugy lærte større områder av Alpene å kjenne, var fjellklatrerkarrieren hans knyttet til De juliske Alpene. På den tiden han begynte å klatre for alvor, rundt 1878, var De juliske Alpene i liten grad utforsket av klatrere, så Kugy fikk en rekke førstebestigninger, ikke minst fordi han hadde økonomi til å engasjere de beste fjellførerne, deriblant lokale jegere, smuglere og gjetere.

Av helsemessige årsaker måtte han gi opp klatringen, og konsentrerte seg deretter om foredrags- og forfattervirksomhet. Han skrev sju større bøker – klatreførere og alpinhistorisk litteratur – hvorav flere ble oversatt til ulike språk.

Sammen med Albert Bois de Chesne anla han en alpehage i Isonzodalen. Han beriket også Triestes musikkliv som korleder og organist.

Under den andre verdenskrig samarbeidet Kugy med den slovenske motstandsbevegelsen og reddet flere slovenske klatrere fra konsentrasjonleiren i Dachau

Kugy er et begrep i De juliske Alper, flere såkalte «Kugyruter» fører opp på ulike fjelltopper og flere gatenavn bærer hans navn. Det er også satt opp ulike minnesmerker over ham.

## Verk
* *Aus dem Leben eines Bergsteigers*. Bergverlag Rother, München 1925.
* *Arbeit – Musik – Berge* (1931)
* *Die Julischen Alpen im Bilde*. Leykam, Graz 1934 [Ausg. 1933].
* *Anton Oitzinger – Ein Bergführerleben* , Verlag Leykam, Graz 1935.
* *Fünf Jahrhunderte Triglav* (1938)
* *Im göttlichen Lächeln des Monte Rosa* (zweibändig, 1940)
* *Aus vergangener Zeit* (1943)

## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Litteratur
* Helga Kostka, ''Julius Kugy – Alpinist und Bestsellerautor'' (1858–1944), Bergauf, bind 4, nr 63 (133), Innsbruck, september 2008, s. 44–46

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Metodologisk individualisme

**Metodologisk individualisme** er et begrep i samfunnsvitenskapenes vitenskapsteori og metode som innebærer at kunnskap etableres gjennom studier av et enkelt individ og dets holdninger og av de omgivelser og situasjoner individet befinner seg i. Ifølge dette standpunktet kan kun et enkelt individ opptre som aktører og all handling, også i institusjoner og samfunn, må forstås ut fra det enkelte individ.

Metodologisk individualisme er en parallell til det som i naturvitenskapelige fag og filosofi omtales som reduksjonisme.

Motsatsen til metodologisk individualisme er metodologisk kollektivisme.

## Litteratur
* Nils Gilje og Harald Grimen: «Metodologisk individualisme og kollektivisme», kapittel 8 i *Samfunnsvitenskapenes forutsetninger: innføring i samfunnsvitenskapenes vitenskapsfilosofi*, Bergen: Universitetsforlaget, 1992, s. 175–193
* Francis Sejersted *[http://www.nb.no/utlevering/nb/fa52f6eec0967766cf2666eea5a1e5cb#&struct=DIV305 Norsk historieforskning ved inngangen til 1990-årene et oppgjør med den metodologiske individualisme]* kapittel i Demokratisk kapitalisme 1993 

## Referanser
Jørgen Sørensen

**Jørgen Sørensen** (født 16. mai 1861 i Kristiania, død 1. september 1894 i Askim) var en norsk kunstmaler. 

Faren var kjøpmann. Jørgen fikk på grunn av en invalidiserende skade i sjuårsalderen ingen ordinær skolegang. Han vokste delvis opp hos den tolv år eldre broren Nikolai Julius Sørensen som drev en folkehøgskole i Såner. 

Han tok kunstutdannelse hos Knud Bergslien og på Tegneskolen. Etter tiden hos Bergslien etablerte han ateliersamarbeid i kunstnerkvarteret i Pultosten med Bertrand Hansen, Edvard Munch, Lorentz Norberg, Andreas Singdahlsen, Halfdan Strøm og Thorvald Torgersen. Her fikk de i en viss grad veiledning fra Christian Krohg. I 1881 malte han med Edvard Munch i Nordmarka; og han knyttet seg nært til Munch, som var hans firmenning. I 1883 deltok han på Frits Thaulows «friluftsakademi» på Modum. Han hadde et Parisopphold i 1884.

Sørensen malte fra Romsdal, Akershus og Østfold, og de fleste av hans bilder er udramatiske landskap. «Etter Thaulows forbillede malte han gjerne vinterlandskaper. [...] Som hans ubestridte hovedverk og et centralt billede i norsk åttiårskunst overhodet står Nasjonalgalleriets vinterbilede fra 1887 med den programmatiske titel "Februar 2° kulde".»

Edvard Munchs portrett av ham fra 1885 eies av Nasjonalgalleriet.

Sørensen er begravet på Vår Frelsers gravlund i Oslo.I 1901 ble det montert en portrettmedaljong utført av Jo Visdal på bautaen.

## Referanser
Ulsted kirke

**Ulsted kirke** er en romansk kvaderstenskirke som ligger utenfor Ulsted i Aalborg kommune. Den opprinnelige delen av kirken er fra 1100-tallet. Koret ble senere forhøyet slik at takryggen går i forlengelse av skipets og på 1400-tallet føyet man til en stor sidefløy mot nord. 

På 1700-tallet fikk kirken våpenhus; dette ble skiftet ut i 1964. Både våpenhuset, skipet og koret har blytak.

Den opprinnelige kirken hadde ikke tårn; man benyttet en kirkeklokke som var hengt opp på kirkegården. Først i 1927 ble det bygget tårn på kirken. Tårnet har tegltak.

Innvendig er kirken hvitkalket og fremstår med enkel utsmykking. På alteret står to malmlysestaker som kirken mottok i gave i 1831. Krusifikset er opprinnelig tysk og er utført i ek. Det kom til kirken i 1922. 

Altertavlen er av Rudolf Petersen og malt i 1916. Motivet fremstiller Kristus og den samaritanske kvinnen.

Kirken har to andre altertavler; i skipet henger den eldste, «Jesus ved Carpernaum», som er malt av Lucie Ingemann, ektefellen til presten og dikteren B.S. Ingemann. Altertavlen ble gitt som gave til kirken i 1852.

I den nordlige delen av kirken henger den forrige altertavlen. Den er en kopi av Carl Blochs «Jesus i Emmaus».

Døpefonten har en enkel utforming og er laget av granitt. Den er fra 1100-1200-tallet. Rett ved døpefonten oppbevares et eldre dåpsfat i messing fra ca. 1575.

Prekestolen er fra ca. 1600 og har malerier av de fire evangelistene i felter i fronten. Disse ble utflørt av Knud Sinding i 1921.

Kirken har alterkalk fra 1675 og en oblateske fra 1734.

Kirkeskipet er en skonnert med fem master. Navnet på skipet er ukjent, men det er muligens en kopi av skoleskipet «København» som forsvant desember 1928/januar 1929. Skipet ble hengt opp i kirken i 1920-årene.

## Eksterne lenker
* Ulsted kirke om kirken
* Verker av Knud Sinding Weilbachs kunstnerleksikon
Svingbro

**Svingbro** er en bro som svinges av den midterste pillaren. Broen svinges når et stort skip skal passere.

I Farsund kommune mellom Helvikfjorden og Framvaren, ligger Straumen bro, bygget i 1901 og fortsatt i bruk. Fjordbåter som «Fram», «Knyggen» og «Farøy» har trafikkert området. Nå åpnes brua for det meste for private båtturister.

Den 100 meter lange Svingbrua i Trondheim er en gang- og sykkelbro der den midterste delen kan svinges for å slippe kryssende båttrafikk forbi. Dette er eneste bro i Norge som benytter akkurat denne svingteknologien. Brua åpnes for båttrafikk inn og ut av Kanalen ca. 1500 ganger i året.

I Drammen finnes en jernbanebro som er en svingbro, en av Holmenbroene over Strømsøløpet, den ble bygget i 1930 for å slippe større skip inn til Drammen. 

Broen ble manøvrert fra et eget kontrollrom plassert i et tårn ute på broen. Når broen skulle svinge ble den først løftet 20-30 cm opp og deretter rotert 90 grader.

Etter at veibrua over Strømsøløpet mellom Strømsø og Holmen ble bygd parallelt med og nedstrøms svingbroen i 1966 var det ikke lenger mulig for større skip å komme opp i Drammenselven, så svingfunksjonen har ikke vært i bruk etter det.  I 1998 ble åpnet en ny, dobbeltsporet jernbanebro over Brakerøyaløpet og en ny enkeltsporet bro over Strømsøløpet mellom svingboen og veibroen. Svingbroen brukes nå av tog fra Oslo mot Drammen, den nye broen av tog i motsatt retning. Broen eies og vedlikeholdes av BaneNOR. Broens manøvertårn fikk ny takkledning av kobber i 2023-24.

## Se også
*Liste over broer i Norge
*Liste over broer i Norge etter lengde

## Referanser
Lee Ho-youn

**Lee Ho-youn** (født 3. mai 1971) er en sørkoreansk tidligere håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona.
 
Ho-youn ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og SUS.

Det var åtte lag som deltok i håndballturneringen for damer. To grupper med fire lag der de to beste i hver gruppe gikk videre til semifinale. Sør-Korea vant sin gruppe foran Norge etter ha vunnet to kamper og spilt en uavgjort. De vant semifinalen mot Tyskland med 26-25 og i finalen, som ble spilt 8. august 1992, beseiret de Norge med 28-21.

## OL-medaljer
*  1992  Barcelona -  **Gull** i håndball, damer  Sør-Korea

## Eksterne lenker
*
Paul Preuß

**Paul Preuß**  (1886–1913) var en østerriksk fjellklatrer. 

Preuß formulerte flere grunnleggende prinsipper for friklatring og regnes i dag som disiplinens åndelige fader. Han unngikk selv enhver form for sikringsutstyr og andre hjelpemidler, selv nedfiring avviste han. 

## Liv og virke
Preuß var sønn av en ungarsk pianolærer av jødisk avstamming. Han vokste opp i Wien og studerte biologi i München. I 1911 tok han doktorgrad i plantefysiologi.

Preuß var en av sin tids mest kjente fjellklatrere. I løpet av sitt korte liv foretok han mer enn  klatreturer, hvorav rundt 150 var førstebestigninger og 300 var frisolo-bestigninger. 

Paul Preuß omkom på nordsida av Mandlkogel (Gosaukamm i Dachsteingebirge), bare 27 år gammel.

''Preußturm'' i Dolomittene er kalt opp etter Preuß, likeså *Paul-Preuß-Straße* i München og *Preuß-Hütte* i .

## Førstebestigninger

Noen av Paul Preuß' ca 150 førstebestigninger:

* , vestveggen
* , sydveggen
* Traweng, nordveggen
* Kleiner Litzner, sydvestegga og nordegga
* , nordøstveggen
* , nordveggen
* , nordvestegga
* , østveggen
* , nordøstveggen
* Langkofel---
* , sydkaminen
* Kleine Zinne
* Torre Preuss/Preußturm
* Trisselwand
* Hochwanner, nordegga
* Mitterkaiser, nordtoppen
* 
* Aiguille Joseph Croux, sydegga
* L´Innominata, sydøstegga
* , sydøstegga
* Pointe Papillon, Hausgipfel
* , østveggen
* Wasserkartum, østveggen
* Däumling
* , sydveggen
* Gosauer Mandl
* Freyaturm, nordkanten
* Schafkogel, nordveggen


## Kilder
* Martin Grabner: ''Paul Preuß, Begründer des Freikletterns'', derStandard.at,  lest 23. oktober 2018 .
* 
* 

## Litteratur
* Andi Dick: «Klettern auf den Spuren von Paul Preuß: Auf dem Weg des Tänzers.» I *DAV Panorama.* 6, 2010, s. 94-97 (pdf-fil)
* Reinhold Messner: *Paul Preuß*. Verlag J. Berg bei Bruckmann, München 1996, 
* Reinhold Messner: *Freiklettern mit Paul Preuß*. Verlag BLV Verlagsgesellschaft, 1986, 

## Referanser
Vester Broby kirke

**Vester Broby kirke** ligger i Sorø kommune på Sjælland i Danmark og er en kirke med historie tilbake fra 1100-tallet. Kirken er særlig kjent for sine kalkmalerier. 

Opprinnelig var kirken en enskipet kirke med apside og kor oppført i kampesten med forsterkinger i hjørnene av granittkvadre og kalksten. 

På slutten av 1300-tallet forlenget man kirken med et fag mot vest og noen år senere ble det bygget inn gotisk krysshvelv i skipet. Utover på 1400-tallet fortsatte man å bygge på kirken og det var i denne perioden tårnet i munkesten kom til. 

De eldste delen av kirken; apsiden, koret og den østlige delen av skipet er dekorert med kalkmalerier fra forskjellige tidsperioder.

I korbuen kan man se fragmenter av to bispehelgener, disse kalkmaleriene har blitt datert til rundt 1175. I korhvelvet er det fremstillinger av syndefallet, utdrivelsen fra Paradiset, Kristi himmelfart og Marias himmelkroning.


Fil:Vester Broby kirke 20090410-13.jpg|Kalkmalerier
Fil:Vester Broby kirke 20090410-14.jpg|Kalkmaleri fra ca. 1380 som viser skapelsen av plantene
Fil:Vester Broby kirke 20090410-16.jpg|Kalkmaleri


Blant Vester Broby kirkes skatter er et skåret krusifiks fra 1300-tallet og en altertavle fra renessansen. Alterbordet er en nyanskaffelse og kom til kirken i forbindelse med at kirken ble restaurert i 1966. Det er murt opp av munkesten. På alteret står blant annet to barokke lysestaker som har inngravert kirkens navn, årstallet 1679 og navnet på presten Andreas Skytte. Et krusifiks av ek fra 1932 har også fått plass på alteret.

Døpefonten er utført i granitt og har en fot av sement. Kirken har to dåpskanner; en i sølv fra 1835 og en i tinn fra 1841. 


Fil:Vester Broby kirke 20090410-43.jpg|Krusifiks fra 1300-tallet
Fil:Vester Broby kirke 20090410-39.jpg|Alteret med lysestaker og trekrusifikset
Fil:Vester Broby kirke 20090410-44.jpg|Tidligere altertavle fra ca. 1635


## Kilder
* Niels Peter Stilling: *Danmarks kirker*, Politikens Forlag A/S, 2000, ISBN 87-567-6059-0
* Vester Broby kirke
Hvem kan slå Ylvis?

***Hvem kan slå Ylvis?*** er et norsk gameshow med Ylvis-brødrene som gikk på TVNorge i 2009. Her kunne vanlige nordmenn utfordre Ylvis-brødrene i en rekke varierte og utfordrende konkurranser. Klarte noen å overvinne dem, kunne de vinne opp mot en million kroner. Programmet gikk to ganger i uka, på mandager og tirsdager. Den gikk en sesong og ble året etter etterfulgt av *[[Hvem kan slå Aamodt og Kjus?]]* med Kjetil André Aamodt og Lasse Kjus.

Programmet var basert på det tyske TV-programmet *[[Schlag den Raab]]* med programleder Stefan Raab. De norske versjonen var i stor grad påvirket av den svenske versjonen (*Vem kan slå Filip och Fredrik?*).

## Seertall og omtale
Seertallene ble beskrevet som svake og klarte aldri overstige 350 000. (Tallene ble sammenlignet med deres forrige program, ''Ylvis møter veggen'', som ble en seeersuksess).

Dagbladets TV-anmelder var ikke begeistret og gav den terningkast to.

## Referanser