open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
The A List

***The A List*** er et studioalbum av a1. Albumet ble utgitt i 2000 og inneholder en coverversjon av a-has superhit «Take on Me». Albumet lå 15 uker på VG-lista og endte med fjerdeplass som beste plassering.

## Sporliste
# «Take on Me» 3:34
# «Same Old Brand New You» 4:15
# «No More» 3:40
# «One More Try» 3:29
# «The Things We Never Did» 4:08
# «Too Bad Baby» 3:04
# «Nothing But Trouble» 3:21
# «Tomorrow» 3:51
# «She Doesn't See Me» 4:27
# «Scared» 3:28
# «Celebrate Our Love» 3:19
# «Living the Dream» 3:54
# «I Wonder Why» 3:46
# «I'll Take the Tears» 4:24
# «One in Love» 4:13

## Personell
* Mark Read – keyboard, piano, vokal, låtskriver
* Christian Ingebrigtsen – gitar, vokal, låtskriver
* Ben Adams – vokal, låtskriver 
* Paul Marazzi – gitar, vokal, låtskriver

## Eksterne lenker
*
Kjøbenhavnsposten

***Kjøbenhavnsposten*** var en dansk avis som kom ut i perioden 2. januar 1827 – 31. mars 1859.

Avisen ble utgitt av Andreas Peter Liunge og var en fortsettelse av avisen *Aftenblad* og *Nyt Aftenblad* som utkom 1822–1826. Fra å være et blad som primært var opptatt av kulturstoff ble det i 1830-årene omformet til å bli den borgerlige demokratiske opposisjonens mest radikale organ. 

Fra 1835 ble *Kjøbenhavnsposten* utgitt av Liunge i sammen med Jens Finsteen Giødwad og Orla Lehmann og bladets linje var på dette tidspunktet tilpasset den nasjonalliberale partilinjen. Bidragsyterne til bladets spalter var i denne perioden bl.a. Anton Frederik Tscherning og Abraham Wessely. På dette tidspunktet hadde avisen sitt største opplag med bl.a. 1000 abonnenter og utkom fra 1. september 1835 alle ukens dager på kvelden (på søndager med *Søndagsposten*, som opphørte 1844).

I 1839 gikk Giødwad, Lehmann og en rekke av bladets faste skribenter over til *[[Fædrelandet (avis)|Fædrelandet]]*, og *Kjøbenhavnsposten* endret seg under Johan Peter Martin Grünes ledelse til å bli av nærmest sosialistisk observans, «Organ for det extreme Democratie» som ofte kom i skriftlig konflikt med de tidligere medarbeiderne i *Fædrelandet* såvel som med loven. 

Fra 1849 skiftet Grüne igjen  partilinje og bladet ble etter hvert til organ for den reaksjonære rojalismen som bekjempet den nye demokratiske grunnloven. 

## Sjefredaktører
Avisen hadde i 1830-og 1840-årene en rekke stråmannsredaktører  som mottok alle bøter og fengselsstraffer bladet blev idømt for overtredelse av Trykkefrihetsforordningen av 1799, men bare de egentlige redaktører nevnes i listen nedenfor.

*Ove Thomsen 1827-1834
*A.P. Liunge 1834-1837
*J.F. Giødwad & Orla Lehmann 1. april 1837 – 1839
*J.P.M. Grüne 11. april 1839 – 1859.

## Referanser


## Kilder
*Jette D. Sølling & Niels Thomsen, De Danske Aviser 1634-1989 bind 1, Odense Universitetsforlag, 1988, s. 147-150. ISBN 87-7492-664-0.
*Ole Stender-Petersen, *Kjøbenhavnsposten – Organ for det "extreme Democrati" 1827-1848*, Odense Universitetsforlag, 1978. ISBN 87-7492-238-6.

## Eksterne lenker
*  Om ''Kjøbenhavnsposten'' på avisnet.dk
* Om ''Kjøbenhavnsposten'' på  leksikon.org
Mogensine Bentzen

**Mogensine Bentzen** (født 1782 i Skien, død 1856 i Christiania) var en norsk memoarforfatter. Hun var oppkalt etter farfaren, Mogens Bentsen, som var borgermester i Skien, men hun kalte seg selv til dels for «Signe».

Hun er karakterisert som en livsglad og ferm dame som i dag særlig blir husket for sine memoarer, trykt i *Byminner 2* og utgitt i 1963 av Selskapet for Skien Bys Vel. Signe Bentzen skrev disse ungdomserindringene noen år før hun døde. Hun forteller om demonstrerende arbeidsfolk i Skien på grunn av matmangel i 1794, men også om fjelltur til Kongsberg, selskapsliv i Skien, samt et storslagent prinsebesøk i byen da hun bare var 7 år gammel.

En av hendes be­undrere var dikteren Hans Hanson, som lovpriser henne i et stort rimbrev skrevet på telemarksmål og datert 1813. 

## Familie
Mogensine Bentzen var datter til rådmann i Skien, Bent Bentzen, og ektefelle Karen Knudsen. «Signe» (Mogensine) var først gift med skipperen Andreas Hall (død 1816), som var enkemann med fire barn. Hun var enke med ikke mindre enn seks småbarn og fire stebarn, da kammerjunker Anton Beatus Adeler (1767–1843) fra Gjemsø kloster fridde til henne. Hun sa ja, og de giftet seg den 25. april 1818. Hennes memoarer dreier seg mye om forholdet til hans familie, bl.a. om de danske baronenes skepsis mot giftemålet. De nygifte bodde først i fløybygningen på herregården Gjemsø kloster, der Anton B. Adeler levde av en arvet livrente. Han hadde ikke arvet eiendommen, fordi faren hadde testamentert godset til sin brorsønn, baronen Frederik Adeler. Ekteparet flyttet i 1821 til Christiania, ekteskapet skal ha gått bra og de fikk sammen datteren Antonie C. E. Adeler, som giftet seg med Christian Fredrik Lassen. De to fikk sønnen Cort S. A. Lassen, som i 1849 byttet slektsnavn til Adeler.

## Kilder
* J. A. Schneider: http://slekt.org/books/schneider/10.html *Fra det gamle Skien*, Bind I, Skien 1914
* J. L. Quisling: http://www.slekt.org/books/quisling/hist1/020.html,  *[[Gjerpen]]. En bygdebok*, Gaardhistorie I, Kristiania, 1921, side 46
* Einar Østvedt: «Mogensine Bentzens memoarer», *Byminner 2*, Skien 1963, utgitt av Selskapet for Skien Bys Vel, side 3-10.
Næ næ næ næ næ næ

***Næ næ næ næ næ næ*** er et musikkalbum av D.D.E., utgitt i 2005.

## Sporliste
# «Lykka kjæm itj rekan på ei fjøl» (Viken/Olsen) 2:59
# «Det gjelds & ha det arti» (Viken) 3:26
# «Trø opp din egen sti» (Viken/Olsen) 2:59
# «I gode og onde daga» (Viken) 4:23
# «Næ næ næ – æ tar det med ei klype salt» (Viken/Olsen) 3:14
# «Sånn går no dagan» (Viken) 3:37
# «Klovna i manesjen» (Viken/Wien) 3:02
# «Meininga med livet» (Viken/Mokkelbost) 3:58
# «La tida gå sakte» (Viken/Olsen) 4:24
# «Han e itj lenger den han aldri va» (Viken/Mokkelbost) 2:51
# «Æ har møtt veggen» (Viken) 3:26
# «Hold ut hold fast hold på» (Viken/Wien) 4:16
## Medvirkende
### D.D.E.
* Bjarne Brøndbo – vokalist, trekkspill, piano 
* Frode Viken – gitarer, mandolin, låtskriver, kor 
* Eskil Brøndbo – trommeslager, perkusjon, kor 
* Eivind Berre – bassist, coverdesign, kor, tekniker
* Bård Jørgen Iversen – tangenter, trekkspill, kor 
* Arnt Egil Rånes – gitarist, kor, produsent, tekniker

### Andre medvirkende
* Trond Nagell-Dahl – tangenter
* Svein Gundersen – produsent, arrangement 
* Ulf Holand – mix 
* Björn Engelmann – mastret 
* Dag Thorenfeldt – coverfoto
* Lawrence Vindtorn – medhjelper 
* Terje Olsen – tekstforfatter
* Rolf Mokkelbost – tekstforfatter 
* Olav Wien – tekstforfatter 

## Referanser
Anton (andre betydninger)

**Anton** eller **ANTON** kan sikte til:
*Anton, et mannsnavn
*Anton (film), en norsk film fra 1973
*Anton (film fra 1996), en dansk film fra 1996
*ANTON, den digitale utgaven av Antikvarisk oppmålingskartotek
Barbara Stanwyck

**Barbara Stanwyck** (født **Ruby Catherine Stevens**; 16. juli 1907 i Brooklyn i New York City, død 20. januar 1990 i Santa Monica i California) var en amerikansk skuespillerinne. Gjennom sin 60 år lange karriere var hun kjent for å være allsidig og ble en favoritt hos regissører som Cecil B. DeMille og Frank Capra. Stanwyck startet karrieren på Broadway, før hun spilte i 85 filmer i løpet av sine 38 år i Hollywood. Hun avsluttet karrieren med å spille på fjernsyn. 
 
Stanwyck ble nominert til Oscar for beste kvinnelige hovedrolle fire ganger og ble belønnet med en æres-Oscar. Hun vant to Golden Globe- og tre Emmy-priser. I tillegg fikk Stanwyck hederspriser fra Film Society of Lincoln Center, Los Angeles Film Critics Association og Screen Actors Guild, samt en stjerne på Hollywood Walk of Fame. I 1999 ble hun kåret til tidenes 11. største kvinnelige filmlegende av Det amerikanske filminstituttet.
 
Stanwyck var gift to ganger. Først med komikeren Frank Fay fra 1928 til 1935 og deretter med skuespilleren Robert Taylor fra 1939 til 1951. Stanwyck døde 82 år gammel av hjertesvikt.

## Filmografi (utvalg)
* 1929 – *[[Den låste dør]]*
*1929 – *Mexicali Rose*
* 1930 – *[[Modellen fra gaten]]*
* 1931 – *[[10 centdansen]]*
* 1932 – *[[General Yens bitre te]]*
* 1933 – *[[Menns avgud]]*
* 1933 – *[[Alltid i mine tanker]]* 
* 1934 – *[[Hans hemmelige brud]]*
* 1936 – *[[Plogen og stjernene]]*
* 1937 – *[[Stella Dallas (1937)|Stella Dallas]]*
* 1938 – *[[En kvinnes problem]]*
*1939 – *Golden boy*
* 1940 – *[[En kveld å minnes]]*
* 1941 – *[[Kvinnen Eva]]*
* 1941 – *[[Vi trenger hverandre]]*
* 1941 – *[[Jeg blir natten over]]*
* 1943 – *[[I variteens skygge]]*
* 1944 – *[[Dobbelt erstatning]]*
* 1946 – *[[Mysteriet Martha Ivers]]*
* 1947 – *[[Begjær og brøde]]*
* 1948 – *[[Beklager, feil nummer]]*
* 1950 – *[[Kvegkongens datter]]*
* 1952 – *[[Utladning]]*
* 1953 – *[[En kvinnes begjær]]*
* 1954 – *[[Villmarkens datter]]*
* 1955 – *[[Ildgjerningsmannen]]*
* 1955 – *[[Flukten til Burma]]*
* 1956 – *[[Alt for kjærligheten]]*
* 1957 – *[[40 pistoler]]*
* 1962 – *[[Syndens sold]]*

## Fjernsyn (utvalg)
* 1981-98 – Dynastiet
* 1983 – Tornefuglene

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Inge Morath

**Ingeborg Morath** (1923–2002) var en østerrikskfødt amerikansk fotograf som var tilknyttet Magnum Photos i nesten 50 år. Hun var gift med forfatteren og dramatikeren Arthur Miller fra 1962 og frem til sin død. Inge Morath Foundation ble opprettet i 2003 for å bevare og dele arbeidet hennes. Kollegaene hennes i Magnum opprettet prisen Inge Morath Award i 2002. Den deles ut årlig av Inge Morath Foundation og går til en kvinnelig fotograf under 30 år for å støtte arbeidet deres med et langsiktig prosjekt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Inge Morath Foundation
*
Sevastopolfortellingene

***Sevastopolfortellingene***  (russisk: Севастопольские рассказы, Sevastopolskiye rasskazy) er noen få korte skisser om beleiringen av Sevastopol skrevet av Lev Tolstoj i 1855. De kom ut på dansk i 1911 under tittelen *Fortællinger og skildringer fra Sebastopol* og på norsk i 1983. Fortellingene handler om livet til russiske soldater og sivile i den russiske byen Sevastopol på Krim under Krimkrigen. Dette verket har gjort at Tolstoj er blitt kalt verdens første krigskorrespondent.

## Fortellingene

Boken inneholder tre fortellinger, også kalt skisser.

### Sevastopol i desember måned
I *Sevastopol i desember måned* introduserer Tolstoj leserne for livet i Sevastopol ved å ta dem med på en første omvisning. Den detaljerte turen er trolig lik en tur han selv fikk da han kom dit i november 1854. Han hadde tidligere vært offiser i hæren to år i Kaukasus, men ordnet det slik at han ble flyttet til aktiv tjeneste på Donau, hvor russerne kjempet mot tyrkerne. Da beleiringen av Sevastopol begynte i 1854, var det første gang siden Napoleonskrigene at fremmede styrker sto på russisk territorium. Tolstojs enhet ble flyttet til Sevastopol i mars, og der skrev den unge løytnanten denne første fortellingen bak bombesikrede vegger på sine frivakter.

### Sevastopol i mai
I *Sevastopol i mai* skriver han om det fornuftstridige og forfengelige i krig. Skissen ser på krigens psykologi og det faktum at det er misvisende å tro at det er humanisme i våpenhvile, land går kontinuerlig til krig mot hverandre til tross for tidligere våpenhvileavtaler. Og offiserer bruker krig for personlig vinning. Tolstoj konkluderer med at «helten i min fortelling, den som jeg elsker med hele min sjels kraft og har forsøkt å fremstille i hele sin skjønnhet og som alltid har vært, er og alltid vil forbli like skjønn, det er sannheten».

Denne skissen ble stoppet av sensuren og fikk ikke bli utgitt før den var omskrevet til å bli et stykke med en helt annen tone enn opprinnelig, mer som et propagandaskrift for regjeringen, Da nektet utgiveren å gi det ut, men sensurens formann krevde det utgitt, og det kom ut uten forfatterens navn.

### Sevastopol i august 1855
Etter at Sevastopol ble oppgitt 1855, reiste Tolstoj tilbake til St. Petersburg som kurer. Mens han var der, søkte han avskjed fra hæren. Mens han ventet på svar, skrev han denne skissen. Her forteller han blant annet om brødrene Kozeltsov og andre skikkelser og om fortvilelsen over at byen ble overgitt etter at tusener hadde omkommet og mens soldater fremdeles ønsket å forsvare byen. Måten han skildrer krigen og personer på peker framover mot hans store *[[Krig og fred]]*.

## Referanser


## Litteratur
*
Regjeringen Moltke I

**Regjeringen Moltke I** var Danmarks regjering 22. mars 1848–16. november 1848. Den kalles også **Marsministeriet**. Regjeringen ble dannet etter marsrevolusjonen og var Danmarks første regjering etter eneveldets fall.

Endringer: 24. mars, 6. april og 1. november. 

## Ministre
* Statsminister og finansminister: Adam Wilhelm Moltke
* Utenriksminister: Frederik Marcus Knuth
* Innenriksminister: Peter Georg Bang
* Justisminister: Carl Emil Bardenfleth
* Minister for Kirke-og Skolevesenet: Ditlev Gothard Monrad 
* Handelsminister: Christian Albrecht Bluhme
* Krigsminister: Anton Frederik Tscherning
* Marineminister: 
::Adam Wilhelm Moltke til 6. april, deretter 
::Christian Christopher Zahrtmann
* Ministre uten portefølje: 
::Lauritz Nicolai Hvidt til 1. november og 
::Orla Lehmann
* Foreløpig minister for Hertugdømmene: C.Th.A. Scheel-Plessen til 24. mars

## Eksterne lenker
* Statsministeriet: Regeringen Moltke I
Sounds of the Universe

***Sounds of the Universe*** er et album av Depeche Mode, utgitt i Europa 20. april 2009 og 21. april i USA og Canada.  

## Sporliste
#«In Chains»
#«Hole to Feed»
#«Wrong»
#«Fragile Tension»
#«Little Soul»
#«Sympathy»
#«Peace»
#«Come Back»
#«Spacewalker»
#«Perfect»
#«Miles Away/The Truth Is»
#«Jezebel»
#«Corrupt»

## Eksterne lenker
*
Entrenett

**Entrenett** er et nett i kraftig tauverk. Maskevidden er ca. 15-20&nbsp;cm. Entrenett brukes som et redningsmiddel til sjøs. Det henges over rekka og ned i sjøen slik at det blir mulig for personer i sjøen eller i mindre båter å ta seg ombord. Entrenett kan være den eneste muligheten for å få et større antall personer ombord i urolig sjø. Den nødstedte må imidlertid være sterk nok til å klatre opp eller mannskap fra hjelpefartøyet må ta stor egen risiko ved å klatre ned for å hjelpe.
Eva Mendes

**Eva Mendes** (født 1974) er en amerikansk skuespiller. Hun begynte som skuespiller på slutten av 1990-tallet og ble kjent etter en rekke roller i flere store Hollywood-filmer, inkludert *2 Fast 2 Furious*, *Hitch*, *Training Day*, *We Own the Night* og *The Spirit*.

## Filmografi
*  &ndash; *[[The Other Guys (film)|The Other guys]]*
*  &ndash; *[[Queen of the South (film)|Queen of the South]]*
*  &ndash; *[[Bad Lieutenant: Port of Call New Orleans]]*
*  &ndash; *[[Last Night]]*
*  &ndash; *[[The Spirit (film)|The Spirit]]*
*  &ndash; *[[The Women]]*
*  &ndash; *[[Ghost Rider]]*
*  &ndash; *[[Cleaner]]*
*  &ndash; *[[We Own the Night]]*
*  &ndash; *[[Hitch]]*
*  &ndash; *[[2 Fast 2 Furious]]*
*  &ndash; *[[Training Day]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Eva Mendes hos Hollywood Hotties
Hydrofon

**Hydrofon** betegner et apparat som omformer undervannslyd (trykkendringer) til en elektrisk vekselspenning. En annen betegnelse er undervannsmikrofon. Hydrofoner er gjerne kapasitive.

## Se også

* Geofon

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Müller-Platte nålesonde
Oleg Velyky

**Oleg Velyky**, ukrainsk Олег Володимирович Великий - *Oleh Volodymyrovytsj Velykyj* (født 14. oktober 1977 i Brovary, Ukrainske SSR, Sovjetunionen, død 23. januar 2010 i Kyiv, Ukraina) var en tysk håndballspiller av ukrainsk opprinnelse som spilte for Bundesligaklubben HSV Hamburg. Han kom til klubben i 2008, etter å ha spilt fire sesonger hos ligarivalene Rhein-Neckar Löwen. Velyky fikk tysk statsborgerskap 1. april 2004.

Han var gift og hadde én sønn. 

## Landslag
Velyky nådde før sitt bytte av statsborgerskap 59 kamper på det ukrainske landslaget. Han debuterte på det tyske landslaget i 2005, og har spilt 38 landskamper og scoret 123 mål for tyskerne. Han var blant annet med å vinne VM-gull i 2007.

## Kreft
Han fikk diagnosen hudkreft i 2003. Han ble erklært frisk etter behandling, men ble syk igjen i 2008, og døde i 2010. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Spillerinfo
Oljekraftverk

**Oljekraftverk** er et varmekraftverk som benytter olje som brenseltype, ofte i form av tungolje, fyringsolje eller dieselolje. Noen få kraftverk kan også brenne råolje direkte. Denne typen kraftverk er mindre vanlige i Europa, men er spesielt mye brukt i Midtøsten i tilknytning til avsaltingsanlegg, og er dessuten en god del brukt i Russland, Mexico og noen andre oljeproduserende land. Hver enkelt kraftverksblokk kan yte inntil 1&nbsp;000 MW, og kraftverkene som helhet yter sjelden mer enn 4&nbsp;000 MW totalt (Surgut, Al-Shuaibah, Ghazlan).

De minste kraftverkene installeres ofte i land som er helt uten andre energikilder og som er avhengige av importbrensel – ikke minst i øystater i Stillehavet og Karibia. Disse kraftverkene bruker ofte standard dieselolje med blokkytelse omkring 10-20 MW. Også mange nødaggregater er oljefyrte.

Oftest er gasskraftverkene nyere enn oljekraftverkene, både fordi oljeutvinning og -utnytting har en lengre historie, og fordi gasskraft har fått et sterkt oppsving med den senere tids fokus på global oppvarming og miljø. Gass har et av de største spesifikke energiinnhold av de fossile brenslene,
og har minst karboninnhold per energiinnhold. Dermed  gir avbrenning av gass det minste utslipp av CO<sub>2</sub> per produsert energimengde. 
Fyring med naturgass er om lag 65 % så utslippsintensivt som kullfyring og om lag 90 % så utslippsintensivt som oljefyring.
Fordi gasskraftverk ofte har nyere og mer effektivt utstyr, kan utslippene være så lave som 30 % av kullfyrte kraftverker per produsert kraftmengde.
Oljefyrte kraftverk ligger omtrent midt mellom gass- og kullkraftverk hva angår CO2-utslipp.
De seneste ti årene har det nesten bare blitt bygget gasskraftverk i Europa og USA, og mange tidligere kull- eller oljekraftverk har blitt omstilt til gassdrift, ofte ved at det er installert gassturbiner til erstatning for dampturbiner.

Det bygges ikke oljekraftverk i Europa idag, og det eksisterer ingen slike i Norge. Mange av oljekraftverkene utenfor Europa har kombinert fyring med olje og naturgass. Det sveitsiske Chavalon oljekraftverk var i drift fra 1965 til 1999, men typisk for Europa ble det ombygd til gasskraftverk fra 2007.

## Se også
*Varmekraftverk
*Gasskraftverk
*Kraftvarmeverk
*Kullkraftverk
*Liste over verdens største olje- og gasskraftverk
*Liste over verdens største varmekraftverk
*Liste over verdens største kullkraftverk

## Referanser


## Eksterne lenker
* Satellitenbild Chavalon oljekraftverk – beskrivelse.
Manfred Mann

**Manfred Mann** kan sikte til:
*Manfred Mann (musiker), eller et av musikkbandene han har navngitt: 
**Manfred Mann (band)
**Manfred Mann Chapter Three
**Manfred Mann’s Earth Band
Davanger

**Davanger** er et tettsted i Askøy kommune i Vestland.

Bygden har egen barneskole, Davanger skole, som også gir skoleplass til elever fra nabobygda Breivik. Ved skolen ligger kunstgressbane som disponeres av fotballklubben Apollo IL.

Davanger er omgitt av områder med skog, myr og en rekke vann, blant disse er Hammyrsvatnet, Sagavatnet, Skogatjern og Svartetjønn de største. Øst i bygden ligger også høydedraget Storekletten (121 moh.). Fra området ved barneskolen går det skogssti inn til hytteområdet Skotnes, som ellers kun har adkomst sjøveien.

I mange år har Davanger vært tilholdssted for fabrikken til Rieber & Søn som har produsert King Oscar sardiner. I 2008 ble imidlertid driften nedlagt og overtatt av fabrikk i Polen.

Tidligere hadde bygden egen landhandel og bensinstasjon, men dette ble nedlagt på 1980-tallet. Dampbåten la til med Davanger kai som et av stoppestedene på rundturen rundt Askøy og nærliggende områder. 

## Referanser
Gonâvebukta

**Gonâvebukta** (fransk: *Golfe de la Gonâve*) er en stor bukt på vestkysten av Haiti.

Hovedstaden i Haiti, Port-au-Prince, og byene Gonaïves, Saint-Marc, Miragoâne og Jérémie ligger langs bukta. En finner også flere øyer der, blant annet Les Cayemites og den største øya i landet, La Gonâve.

Elva Artibonite, som er den lengste på hovedøya Hispaniola, renner også ut i bukta.
Truls Vaagan

**Truls Vaagan** (født 1977) er en norsk tidligere fotballspiller som i sin aktive karriere spilte forsvar for Hamarkameratene (1996–1997), Ullern Fotball (1998–2000) og Bærum SK (2001–2003). Vaagan har gått gradene i Hamarkameratenes yngre avdeling og fikk én sesong på førstelaget før han på grunn av studier flyttet til Oslo hvor han spilte for Ullern og Bærum. Han avsluttet fotballkarrieren etter 2003-sesongen som kaptein på Bærum SK i 1. divisjon.

## Referanser
Odd Arild Amundsen

**Odd Arild Amundsen** (født 6. juni 1951) er en tidligere fotball- og bandyspiller fra Drammen. Han tilbrakte sine ungdomsår i Bragerøen, men spilte fra 1968 fotball i Strømsgodset. Der ble han med på klubbens storhetstid og var med på å vinne tre norgesmesterskap (1969, 1970 og 1973) og ett seriegull i 1970. Amundsen spilte 176 obligatoriske kamper for Strømsgodset og scoret 29 mål fram til han ga seg i 1975. Han spilte midtbane og var kjent for sitt gode skudd og sin målteft.

I 1976 gikk Amundsen til Lyn og ble der i en sesong før han meldte overgang til Drafn hjemme i Drammen. I Drafn ble han fra 1977 til 1982, fra 1979-1980 var han spillende trener. Han gjorde comeback for Strømsgodset i 1984 i daværende 2. divisjon.

I bandy spilte Odd Arild Amundsen for sin moderklubb Bragerøen, senere Sparta/Bragerøen så å si hele karrieren. I sesongene 1969/70 og 1970/71 var han imidlertid i Strømsgodset, men slapp ikke til på førstelaget fordi han ikke hadde tid til å trene for fullt. Han gikk derfor tilbake til Bragerøen i 1971. Han spilte senest i bandyens øverste divisjon i 1985/86-sesongen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Spillerprofil på Strømsgodsets offisielle hjemmeside
* Spillerprofil på lynfotball.net
Sodin skole

**Sodin skole** er en barne- og ungdomsskole på Kyrksæterøra i Heim kommune i Trøndelag. Skoleåret 2021/2022 har skolen ca. 410 elever.

Rektor per 2021 er Siv Tove Sødal.

## Historikk

### Skoleåret 2009/2010 i tall
I skoleåret 2009/2010 hadde skolen totalt 534 elever, hvorav 323 på barnetrinnet og 211 på ungdomstrinnet. Rektor for skolen var Svein Ustad. Skolen hadde 73 lærere, 11 assistenter, 3 SFO-ansatte, 4 PPT-ansatte, 1 sekretær, 2 vaktmestre og 11 renholdere. 

### Rektorer

* ?–2011: Svein Ustad
* 2011–2016: Siv Tove Sødal
* 2017–d.d.: Siv Tove Sødal

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om Sodin skole på nettsidene til Heim kommune. Besøkt 24. november 2021.
Femten ferske

***Femten ferske*** er et musikkalbum av Ole Ivars, utgitt i 2009.

## Sporliste
Alle sanger er skrevet av William Kristoffersen.

#«Bare går og tar en øl»
#«I taxikø med paraply»
#«Ingen låter swinger bedre»
#«Nå har dama dratt»
#«Da disco'n kom tel dal'n»
#«Oktobermorgen» (saksofonsolo)
#«Ut på landevegen»
#«Linda»
#«Sol og måneformørkelse»
#«Alle vil leva»
#«Senorita» (gitarsolo)
#«Chevrolet'n og kjerringa»
#«Nå er det opp tel deg»
#«Som je har kosa meg»
#«Plutselig er det for sent»

## Medvirkende
### Ole Ivars

* Tore Halvorsen – sang, gitar
* William Kristoffersen – bassist, kor, låtskriver, vokal
* Arne Willy Foss – saxofon, klarinett, fløyte, kor 
* Ole Ødegård – orgel, synth, kor 
* Bjørn Elvestad - gitarer, banjo, mandolin, steelgitar, trekkspill, keyboard, fele, orgel
* Arild Engh – trommer, rytmeinstrumenter
### Andre medvirkende
* Morten Nyhus - produsent, tekniker, keyboard
## Kilder
* Femten ferske
Hugh McGregor Ross

**Hugh McGregor Ross** (født 31. august 1917 i Nairobi, Kenya, død 1. september 2014, Painswick, Gloucestershire, England) var en tidlig pionér innen den britiske databehandlingsprosessen. Han var involvert i standardiseringen av ASCII og ISO 646 og jobbet tett sammen med pioneren Bob Bemer. ASCII ble først allment kjent i Europa som *Bemer-Ross koden*. 

Ross var også en av de tre designerne bak ISO 6937 som han lagde sammen med Peter Fenwick og Luek Zeckondorf. Han var en av de viktigste arkitektene bak den universelle Tegnsett ISO / IEC 10646 da den først ble unnfanget. Hugh var ekspert i Thomas-evangeliet i Bibelen og han skrev flere bøker om dette evangeliet. Han var også kveker og har skrevet om George Fox.

## Referanser
James Robertson

**James Robertson** (født 1813 i Middlesex, England, død 18. april 1888 i Yokohama, Japan) var en britisk fotograf og myntgravør. Fra 1841 arbeidet han som myntgravør i Konstantinopel, og det var mens han var her at han ble interessert i fotografering, noe som etter hvert førte ham til Krim og muligens i India. Han var en av de første krigsfotografene i verden. 

## Robertson og Beato
I 1853 begynte han å fotografere sammen med den britiske fotografen Felice Beato, som han etablerte et firma sammen med i den europeiske delen av Konstantinopel, Peran. Etter hvert kom også broren Antonio Beato med i fotograferingen og var med dem på turer til Malta, Hellas og Jerusalem. Firmaet fikk en rekke oppdrag, blant annet overtok de fotograferingen av Krimkrigen fra Roger Fenton. De ble også tildelt oppdraget med å fotografere britiske tropper under det indiske opprøret i 1857, trolig var det bare Beato som dro dit.

Robertson giftet seg med Leonilda Maria Matilda Beato, søster til de to brødrene. De hadde de tre døtrene Catherine Grace (født i 1856), Edith Marcon Vergence (født i 1859) og Helen Beatruc (født i 1861) sammen. Robertson er mest kjent for sine reportasjer angående Krimkrigen og fra Aten. 

I 1860 dro Felice Beato til Kina for å fotografere den andre opiumskrigen, Antonio dro til Egypt og James Robertsen ble igjen i Konstantinopel. Der samarbeidet han med Charles Shepherd.  Firmaet Robertson & Beato ble oppløst i 1867. De hadde da besøkt en lang rekke steder og laget reportasjer fra blant annet Malta, Hellas, Tyrkia, Damaskus, Jerusalem, Egypt, Krim og India.

## Imperial Ottoman Mint
Robertson ga etter hvert opp fotograferingen og gikk i 1860-årene tilbake til arbeidet som myntgravør ved Imperial Ottoman Mint, en jobb han beholdt til han gikk av med pensjon i 1881. Da flyttet han til Yokohama, hvor han ankom våren 1882 og hvor han ble boende til han døde i 1888.

## Referanser


## Litteratur
* Kōnstantinou, Phanē: *Photographs by James Robertson : "Athens and Grecian antiquities", 1853-1854, from the photographic archive of the Benaki Museum* Utstillingskatalog. 148 sider, 1998  ISBN 9608452570
* Bahattin Öztuncay: *James Robertson : pioneer of photography in the Ottoman Empire*  128 sider, 1992 ISBN 9757622087
* Julie Lawson: *James Robertson – photographer of Istanbul*, Utstillingskatalog. 35 sider 1991 ISBN 0863551238

## Eksterne lenker
* Om James Robertson hos Benaki Museum
Karl Robert von Nesselrode

**Karl Robert von Nesselrode** (russisk: Карл Васильевич Нессельроде; *Karl Vassiljevitsj Nesselrode*; født 13. desember 1780 i Lisboa, Portugal, død  i St. Petersburg) var en russisk greve og diplomat som var en ledende skikkelse i Russlands utenrikspolitikk.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Nesselrode tilhørte en opprinnelig tysk greveslekt som var innvandret til Russland fra Rhinlandet. Da han ble født, var faren stasjonert som Russlands ambassadør i Portugal. 

### Karriere
I en alder av 16 år begynte han i den russiske marinen og tjenestegjorde deretter i hæren. Han gikk så inn i diplomatisk tjeneste under tsar Paul I sin sønn og etterfølger tsar Aleksander I. Han var knyttet til den russiske ambassaden i Berlin og ble senere overført derfra til Haag. I august 1806 mottok Nesselrode en kommisjon for å reise i Sør-Tyskland for å rapportere om de franske troppene der og deretter ble han vedlagt som diplomatisk sekretær for de russiske generalene Kamenski, Buxhoewden og Bennigsen.
 
Nesselrode ble statssekretær i 1814 og var leder for Russlands offisielle delegasjon til kongressen i Wien. I 1816 ble Nesselrode utnevnt til utenriksminister. Mellom 1845 og 1856 jobbet han som kansler. Som utenriksminister i 1824 var han i flere forhandlinger med USA for å definere grensen mellom den russiske delen av Amerika og det amerikanske Oregon Country. Forhandlingene førte med seg den russisk-amerikanske traktaten av 1824. Et århundre senere, i 1924, ble Mount Nesselrode i Boundary Ranges på grensen mellom Alaska og Britisk Columbia oppkalt etter ham. 

Nesselrode jobbet med å utvide Russlands innflytelse på Balkan og i Middelhavet og denne innsatsen førte til mange konflikter med andre land blant annet Tyrkia, Storbritannia, det daværende hertugdømmet Savoie og Frankrike som var allierte under Krimkrigen (1853–1856). Storbritannia og Frankrike var bekymret over Russlands økende innflytelse i verden og var fast bestemt på å støtte Tyrkia for å kunne begrense Russlands innflytelse utenfor den russiske grensen.

Hans selvbiografi ble utgitt posthumt i 1866.

## Referanser
ESBF Besançon

**Entente Sportive Bisontine Féminin** **(ESBF)** er en fransk håndballklubb fra Besançon i  Bourgogne-Franche-Comté i Frankrike. Klubben ble grunnlagt i 1970 og spiller i Championnat de France de handball som er øverste nivå i fransk kvinnehåndball. Klubben har fire seriemesterskap, fra 1988, 1998, 2001 og 2003. I sesongen 2002/2003 vant klubben cupvinnercupen i håndball for kvinner.

## Eksterne lenker
* 
* Klubbinformasjon  hos European Handball Federation
Ronald Jenkees

**Ronald Jenkees** (født 1988) er en amerikansk musiker og komponist. Han er kjent for sine forestillinger postet på YouTube, og har blitt dekket av *[[Attack of the Show!]]* og *[[Paste Magazine]].*

Jenkees slapp det selvtitulerte debutalbumet *Ronald Jenkees* i 2007 og har siden utgitt fire studioalbum. Hans musikk har også blitt brukt i videospill som *[[Before the Echo]]* og *[[There Came an Echo]]* av Iridium Studios.

## Diskografi
* 2007: *[[Ronald Jenkees (album)|Ronald Jenkees]]*
* 2009: *[[Disorganized Fun]]*
* 2012: *[[Days Away]]*
* 2014: *[[Alpha Numeric]]*
* 2017: *[[Rhodes Deep]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Tribschen

**Tribschen** i utkanten av Luzern er en liten landtunge som stikker ut i Vierwaldstättersee. Stedet er kjent fordi komponisten Richard Wagner bodde her fra 1866 til 1872. I dag fungerer stedet som Wagner-museum.  

Tribschen var bebygd allerede i senmiddelalderen, de første beboerne ble kalt «Herren zu Tripschen». På 1700-tallet kjøpte den rike familien *Am Rhyn* fra Luzern huset og bygde det rundt år 1800 om til den form det har i dag. Walter Ludwig am Rhyn leide ut landstedet til Wagner i årene 1866 til 1872. 

Etter mange omstreifende år var Tribschen det første stedet Wagner slo seg til ro, han kalte det «mitt asyl». Her bodde han i seks år sammen med Cosima og barna, og det var her han fullførte *[[Mestersangerne fra Nürnberg|Die Meistersinger von Nürnberg]]*, arbeidet videre på *[[Nibelungenringen|Ring des Nibelungen]]* og skrev *[[Siegfried-Idyll]]* som fødselsdagsgave til Cosimas 33-årsdag. 

Mange av Wagners venner kom på besøk her, som Franz Liszt, Gottfried Semper, kong Ludwig II av Bayern og ikke minst Friedrich Nietzsche. 17.&nbsp;mai 1869 kom Nietzsche på sitt første besøk, og i løpet av de tre årene Wagner hadde igjen her besøkte han stedet over 20 ganger. Nietzsche disponerte sitt eget gjesterom i huset, forelsket seg i Cosima og betegnet i blant tiden i Tribschen som sin aller lykkeligste. Senere brukte han formuleringer som *«die bestverehrte Frau, die es in meinem Herzen giebt»* og sin *«heimlich geliebte Ariadne»* om Cosima. 

Wagner forlot det han kalte min «idyll i Tribschen» for å virkeliggjøre sine planer om en egen festival i Bayreuth.

Byen Luzern kjøpte huset og den 300&nbsp;000&nbsp;m² store parken i 1931 og gjorde to år senere eiendommen til museum. 

## Litteratur
* Wagner, Cosima: *Die Tagebücher*. München 1976
* Colli, Giorgio und Montinari, Mazzino (red): *Friedrich Nietzsche; sämtliche Schriften*. Berlin 1967 og 1988

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Richard-Wagner-museets hjemmesider
Port Arthur (Texas)

**Port Arthur** er en by i Jefferson County i delstaten Texas i USA. Ved folketellingen i 2010 hadde byen 53&nbsp;818 innbyggere. Byens totale areal er 372,3&nbsp;km², hvorav 214,8&nbsp;km² er land mens 157,6&nbsp;km² er vann.

## Kjente personer fra Port Arthur
* Amy Acuff, høydehopper
* G. W. Bailey, skuespiller
* Janis Joplin, sangerinne
* Mildred Ella «Babe» Didrikson Zaharias, friidrettsutøver og golfspiller

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Grigorij Mkrtytsjan

**Grigorij Mkrtytsjevitsj Mkrtytsjan** (russisk: Григорий Мкртычевич Мкртычан; født 3. januar 1925 i Krasnodar, død 14. februar 2003) var en sovjetisk ishockeyspiller av etnisk armensk opprinnelse, som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Mkrtytsjan ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var målvakt på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale 10 poeng foran USA mee 8 og Canada med 6.

Mkrtytsjan ble verdensmester i ishockey to ganger, 1954 i Stockholm og  i 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 25 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey som målvakt.

## OL-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  **Gull** i ishockey  Sovjetunionen

## VM-medaljer
* 1954  Stockholm -  **Gull** i ishockey 
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  **Gull** i ishockey 
* 1955  Köln/Düsseldorf/Krefeld -  Sølv i ishockey 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den hellige Carls orden

**Den hellige Carls orden** (fransk: *Ordre de Saint-Charles*) er en monegaskisk orden innstiftet 15. mars 1858 av fyrst Karl III til belønning av innsats for fyrsten og staten. Den ble oppkalt etter Sankt Karl. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Den hellige Carls orden er Monacos fremste orden og rangerer foran Grimaldiordenen, Kroneordenen og Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er stormester.  

## Inndeling
Den hellige Carls orden er inndelt i fem grader:
*Storkors (*Grand-Croix*)
*Storoffiser (*Grand Officier*)
*Kommandør (*Commandeur*)
*Offiser (*Officier*)
*Ridder (*Chevalier*)

## Insignier
Ordenstegnet for Den hellige Carls orden består av et malteserkors i hvit emalje med røde kanter. Korsendene er besatt med kuler. Midtmedaljongen er rød og bærer innstifterens speilmonogram, bestående av to sammenslyngede og kronede bokstaver «C». Korset er satt på en gull laurbærkrans med blader i grønn emalje og med røde bær. Medaljongen er omgitt av en hvitemaljert bord der innskriften «PRINCEPS ET PATRIA» (*fyrste og fedreland*) står. Reversen har en medaljong som bærer rutene fra Monacos riksvåpen omgitt av omskriften «DEO JUVANTE» (*med Guds hjelp*). Dette er landets motto. Korset er opphengt i båndet ved hjelp av et element utformet som en krone. Ordensbåndet er rødt, med en bred sentral midtstripe i hvitt og to smale hvite kantstriper. Rødt og hvitt er fargene i Monacos riksvåpen og flagg.

Ordensstjernen er i sølv og har åtte grupper av stråler. Den har ordenstegnet uten krone i midten. Ordenskjedet består av seksten ledd, åtte medaljonger med ukronede doble Cer og åtte medaljonger med Monacos riksvåpen. Medaljongene er ovale og er omgitt av laurbærkranser. Ordenstegnet er opphengt direkte i kjedet.

## Tildeling
Den hellige Carls orden tildeles også i diplomatisk sammenheng. Storkors et er tildelt andre lands statsoverhoder.

## Norske innehavere
Den hellige Carls orden er også tildelt nordmenn, blant dem Christian Thams og Gustav Natvig-Pedersen. 

## Kilder
* Rafal Heydel-Mankoo: «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 669–675

## Eksterne lenker
* Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Jind

**Jind** (hindi: , panjabi: ) er en by i den nordvestindiske delstaten Haryana. Det er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn. Byen ligger i et av eldste områdene av Haryana, og området er kjent for å ha vært et av de første sikh-rikene. Jind ligger sentralt i delstaten, omtrent 54 km fra Rohtak. Byen ligger i gjennomsnitt 227 moh.. 

Rani Talab er en stor turistattraksjon og Pandu-Pidara og Ramrai er de viktigste religiøse stedene som tiltrekker troende for *Amaavas* bad.

Byen var hovedstad i vasallstaten med samme navn. Kongefamilien er sikher av klanen Sidhu Jat gotra.

## Demografi
Ved den offisielle folketellingen i 2001 hadde Jind 136&nbsp;089 innbyggere. Menn og kvinner utgjorde henholdsvis 54&nbsp;% og 46&nbsp;% av befolkningen. Jind hadde da en gjennomsnittlig lesekyndighet på 69&nbsp;%, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5&nbsp;%. 75&nbsp;% av mennene var lesekyndige, mens kun 61&nbsp;% av kvinnene var det samme. Barn under 6 år utgjorde 14&nbsp;% av befolkningstallet til byen. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Distriktets offisielle nettside (engelsk)
* Portal med mer info og bilder (engelsk)
David Henry

**David Henry** er navnet til flere personer:

*David Henry (fotballspiller), gælisk footballspillerer for laget Dublin county 
*David Henry (bodybuilder), professional bodybuilder
*David Henry (musiker), amerikansk musikerAmerican 
*David Henry (New Zealand)

*David Henrie, amerikansk skuespiller, kjent for sitt arbeid på Disneys fjernsynsfilmer og -serier.
Aleksandr Mensjikov

**Aleksandr Mensjikov** er navnet til flere personer:

*Aleksandr Danilovitsj Mensjikov (1673–1729), russisk general
*Aleksandr Sergejevitsj Mensjikov (1787–1869), russisk general
Ulrich Friderich von Cappelen

**Ulrich Friderich von Cappelen** (1668&ndash;1722) var en norsk kjøpmann. Han var trolig oppkalt etter stattholder U.F. Gyldenløve som i 1666 utnevnte hans tyskfødte far Johan von Cappelen (død 1688), til fogd i Lier. Ulrich Friderich von Cappelen er stamfar for skiensgrenen av den norske slekten Cappelen. Han har et høyt antall etterkommere i mange slekter. Han var farfars far til bl.a. Ulrich Fredrich von Cappelen (død 1820), og fornavnene Ulrik Fredrik og Ulrikke Fredrikke blir brukt i slekten Cappelen og av andre etterkommere, helt inn i vår tid. 

Ulrich Friderich von Cappelen var fra 1690 borger og kjøpmann i Hamburg, der han 1692 ble gift med den tyske Susanna Anna Buschmann (1671–1709). Som enkemann med fire små barn, flyttet han ca. 1709 til Skien, der han var kjøpmann, drev trelasthandel og sagbruk. Faren skal blant annet ha vært «bergskriver ved Skiens malmberg» noen år, og det var muligens derfor Ulrich Friderich valgte å starte en næringsvirksomhet i Skien. Denne virksomheten ble fortsatt og utvidet av hans etterkommere.

Miniatyrportretter som skal være av Ulrich Friderich og Susanna Anna er i privat eie hos etterkommere.

Ulrich Friderich von Cappelen  ga i 1714 et epitafium  til Kviteseid gamle kirke og det er der ennå. På epitafiet er han betegnet som  "den Achtbare Welfor-----------Kiøb og Handelsmand udi Skien Edle Sig:"

Epitafiet i et fotografi av Frode Inge Helland, er gjengitt på Kunsthistoriewiki.

## Referanser


## Kilder
* Thomle, E. A.: *Familien (von) Cappelen i Norge og Danmark*, Christiania 1896, side 2, 44-45
* Hans Cappelen: «Våpensegl og slektspapirer fra Skiens-distriktet». *[[Norsk Slektshistorisk Forening|Norsk Slektshistorisk Tidsskrift]]* bind 35, Oslo 1996. http://www.cappelen-krefting.no/hans/vaapenseglskien.htm  (med hans segl)
* Haugen, Lambrecht : *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008, side 31-33 (portretter og segl)
Pavel Nakhimov

**Pavel Stepanovitsj Nakhimov** (russisk: ; født  i Gorodok - en landsby nær byen Vjasma i guvernementet Smolensk i Russland, død  i Sevastopol) var en russisk sjøoffiser. Han er en av de mest berømte admiralene i historien til den russiske marinen, og er best kjent som sjef for både de sjømilitære og landstyrkene under den russiske beleiringen av Sevastopol under Krimkrigen. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Nakhimov var sønn av en russisk pensjonert major. I 1815 begynte han på marinekademiet i St. Petersburg. 

### Karriere
Han gjorde sin aller første sjøreise i 1817 om bord på fregatten «Feniks» som blant annet reiste utenfor kysten av Sverige og Danmark. Kort tid senere ble han forfremmet til underoffiser. I februar 1818 gikk han opp til eksamen for å begynne som sjøkadett og han ble nesten umiddelbart tildelt en plass i den russiske Østersjøflåten. 

I begynnelsen av hans sjømilitære karriere var Nakhimovs erfaring begrenset kun til reiser i Østersjøen og en mer omfattende tur fra den russiske havnebyen Arkhangelsk til marinebasen Kronstadt som lå nær byen St. Petersburg. Hans militære gjennombrudd kom i mars 1822 da han ble tildelt ansvaret fregatten «Kreiser» som var en del av en ekspedisjon som var ledet av kjente russiske oppdageren Mikhail Lazarev som allerede hadde gjennomført flere ulike reiser over det meste av verden. 

I løpet av verdensomseilingen med fregatten Kreiser som tok tre år ble Nakhimov forfremmet til graden løytnant. På slutten av denne ekspedisjonen mottok han sin første pris, nemlig St. Vladimir IV-ordenen. Han returnerte etter ekspedisjonen til sitt hjemland og slo seg ned i Smolensk og i løpet av sin tid borte fra den russiske flåten ble han forelsket i en jødisk kvinne ved navn Aesjya. Hun var av fransk og ukrainsk avstamning og var mye yngre enn det han var. Han giftet seg med henne i løpet av sommeren 1825. 

I 1825 ble Nakhimov tildelt styringen av krigsskipet «Azov» med over 70 kanoner som gjorde sin jomfrutur fra Arkhangelsk til Kronstadt høsten 1826. Det var på denne turen han fikk nyheten om at hans kone var gravid med det som senere skulle vise seg å være tvillingjenter som ble hetende Natalja og Olga. 

Under Krimkrigen utmerket Nakhimov seg ved å tilintetgjøre store deler av den osmanske flåten ved Sinope i 1853. Han har senere beskrevet det som hans fineste time da han under beleiringen av Sevastopol forsvarte byen og dets havn mot osmanene fra en base for den russiske Svartehavsflåten. Han ble utnevnt til admiral på grunn av dette slaget, men han ble dødelig såret i hodet av en skarpskytter kort tid senere og døde av skadene to dager etterpå. 

Nakhimov ble gravlagt i St. Vladimir-katedralen i Sevastopol sammen med flere andre russiske offiserer. Det ble også reist et monument til hans minne. Han ble tildelt flere æresbevisninger posthumt. Nakhimov-ordenen ble bevart som en av de høyeste militære dekorasjoner i Sovjetunionen. I Sovjetunionen ble Nakhimov sjøskole introdusert for tenåringer og ble oppkalt etter den berømte admiralen.

## Referanser
Bergsche Maas

**Bergsche Maas** (også **Bergse Maas**) er en 24,5 km lang kanal i Noord-Brabant i Nederland. Siden 1904 har den vært fortsettelsen av Maas fra Well og til Geertruidenberg, som kanalen har fått navnet sitt av. Bergsche Maas er den sørlige grensen til øyen Land van Heusden en Altena.

## Beskrivelse

I tidsrommet 1273 til 1904 gikk hovedløpet til Maas gjennom det som idag er Afgedamde Maas til Woudrichem der den sammen med Waal (hovedløpet til Rhinen) dannet Merwede. Stor vannføring i Waal førte imidlertid ofte til store oversvømmelser, og det ble i 1883 ved lov, *Maasmondwet*, besluttet å konstruere Bergsche Maas. Mellom 1888 og 1904, under ledelse av ingeniøren Cornelis Lely, ble Maas sperret av ved Andel og vannet ledet ned den nygravde Bergsche Maas til elven Amer ved Geertruidenberg og videre til Hollandsch Diep. Det tidligere løpet til Maas ble Afgedamde Maas («Oppdemmede Maas»). 

Det nye Maas-løpet følger omtrent et enda eldre (pre 1273) elveløp, som den parallelløpende elven Oude Maasje («Gamle lille Maas») nok er restene av. De små landsbyene *Gansoijen* og *Hagoort* måtte forlates som følge av byggingen av Bergsche Maas.

Vest for stedet Heusden starter kanalen Heusdensch Kanaal som forbinder Afgedamde Maas med Maas. I sør munner elven Donge ut i Bergsche Maas ved Geertruidenberg. Over Bergsche Maas er det to broer, Keizersveer ved Raamdonksveer og en ved Heusden. Ellers går det ferjer ved Dussen, Drongelen og Herpt.

## Eksterne lenker
* 
*  Aktuell informasjon – Rijkswaterstaat (nederlandsk)
Island under Vinter-OL 2010

**Island under Vinter-OL 2010**. Fire sportsutøvere fra Island deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010. Alle fire deltok i alpine grener.

## Medaljer

## Alpine grener

### Menn

### Kvinner

          
## Eksterne lenker
* Resultater og profilside  på sports-reference.com
Jurij Pantjukhov

**Jurij Borisovitsj Pantjukhov** (russisk Юрий Борисович Пантюхов; født 15. mars 1931 i Moskva, død 22. oktober 1981) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Pantjukhov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks poeng.

Pantjukhov ble verdensmester i ishockey i 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 68 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 32 mål.

## OL-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  **Gull** i ishockey  Sovjetunionen

## VM-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  **Gull** i ishockey 
* 1957  Moskva -  Sølv i ishockey 
* 1958  Oslo -  Sølv i ishockey 
* 1959  Praha/Bratislava -  Sølv i ishockey 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Belarus under Vinter-OL 2010

__TOC__
**Belarus under Vinter-OL 2010**. Sportsutøvere fra Belarus deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada 12. til 28. februar 2010. 

## Medaljer

## Medaljevinnerne

## [[Alpine grener under Vinter-OL 2010|Alpine grener]]
### Kvinner

## [[Freestyle under Vinter-OL 2010|Freestyle]]
### Menn

### Kvinner

## [[Ishockey under Vinter-OL 2010|Ishockey]]
### Menn
;Innledende runder

;Playoff
Belarus hadde en ekstra sjanse for å nå sluttspillet da de spilte mot Sveits, men tapte på straffekonkurransen og var dermed ute av konkurransen.

## [[Langrenn under Vinter-OL 2010|Langrenn]]
### Menn

### Kvinner

## [[Skiskyting under Vinter-OL 2010|Skiskyting]]
### Menn

### Kvinner

## [[Hurtigløp på skøyter under Vinter-OL 2010|Skøyter]]
### Kvinner

## Eksterne lenker
* Belarus' Olympiske Komité (russisk)
* Belarus at the 2010 Vancouver Winter Games  hos sports-reference
Oskisk

**Oskisk** var et indoeuropeisk språk innenfor den sabelliske gruppen av italiske språk og som i dag er utdødd, antagelig en gang rundt 100 e.Kr. Oskisk er kjent fra innskrifter fra begynnelsen av 400-tallet f.Kr. og ble talt av samnittene i datidens områder Samnium, Campania, Lucania og Abruzzo. De viktigste oskiske innskriftene er Tabula Bantina og Cippus Abellanus, sistnevnte fra byen Abella. Oskisk ble skrevet med det latinske alfabetet, det greske alfabetet samt ulike varianter av det gammelitaliske alfabetet. Både i fonetikk, ordformer og vokabular, skjønt ikke i den grad i syntaksen skilte oskisk seg fra latin, som ble det dominerende språket på Den italienske halvøya eller Appenninerhalvøya. 

Oskisk hadde dog mye til felles med latin, men det var også mange påfallende forskjeller, og mange felles ordgrupper i latin var fraværende og representert av fullstendig andre former i oskisk. For eksempel var latinske *volo, velle, volui*, og andre slike former fra urindoeuropeiske rot **wel* («å ville») representert med ord avledet fra **gher* («å begjære»): oskisk *herest* («han ønsker, begjærer», norsk tilsvarighet «higer, lengter») i motsetning til latinske *vult*. Latinske *locus* («sted») var fraværende og representert av *hapax slaagid* («sted»), noe den italienske lingvisten Alberto Manco har referert til som en lokal bevart toponymi.

Oskisk er betraktet som det mest konservative av alle kjente italiske språk, og blant de attesterte indoeuropeiske språkene er det i konkurranse med kun gresk i bibeholdelse av nedarvet vokalisk system med diftongene (tvelydene) intakt.

## Eksempel på en oskisk tekst (Cippus Abellanus)






herekleís fíísnam amfr 
et, pert víam pússtíst 
paí íp íst, pústin slagím
senateís suveís tangi
núd tríbarakavúm lí
kítud. íním íúk tríba
rakkiuf pam núvlanús 
tríbarakattuset íúk trí
barakkiuf íním úíttiuf 
abellanúm estud. avt
púst feíhúís pús físnam am
fret, eíseí tereí nep abel
lanús nep núvlanús pídum
tríbarakattíns. avt the 
savrúm púd eseí tereí íst,
 
 
 

 
 
 
 
 

## Referanser


## Litteratur
* Buck, Carl Darling (1904): *A Grammar of Oscan and Umbrian. With a Collection of Inscriptions and a Glossary.* I gjenopptrykk av Evolution Publishing, 2005
* Salvucci, Claudio R. (1999): *A Vocabulary of Oscan.* Evolution Publishing.