open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jie av Xia

**Jie** (kinesisk: 桀, pinyin: *Jié*; også romanisert **Chieh**) var den siste av det kinesiske Xia-dynastiets konger og tilskrives ansvaret for dets sammenbrudd. Kung Jie er blitt beskrevet som en svært grusom tyrann som var besatt av vin og kvinner.. Han skal ha regjert i ca 31 år rundt året 1600&nbsp;f.Kr.

Hans personnavn var Lü Gui (). 

Kong Jie tiltrådte som konge etter sin far (eller bror) Kong Fa.

Ifølge kilder fra Qin-dynastiets dager skal Jies siste regjeringsår ha vært fylt av dårlige omen: Det iset til i sommernettene, det var frost i juli måned. Kraftig regnvær fikk bygninger til å bryte sammen, varmt og kaldt vær skiftet, avlingene slo feil. Noen forskere mener at disse mytene kan henge sammen med en vulkansk vinter som etterfulgte det store vulkanutbruddet på Thera i Egeerhavet ca. 1628 f.Kr. 

Kongen lot oppføre palasser og paviljonger som *Qingpalasset* (傾宮) og *Yaoterrassen* (瑶臺) i hovedstaden Zhenxun som ble finansiert av høye skatter. Fra kong Jies femtende år som regent og i fem år fremover arbeidet rådgiveren Yi Yin i hoffet, men Yi Yin returnerte deretter til stammen Shang og bistod Cheng Tang med å planlegge maktovertagelsen fra kong Jie.

Shangfolkets anfører Cheng Tang klarte derpå å nedkjempe Jie på slagmarken. Etter slaget ved Mingtiao flyktet kong Jie til Nanchao (dagens Chaohu i Anhui). Dette ble Xia-dynastiets endelikt, og Shang-dynastiets fødsel.

## Referanser




## Litteratur
* 
* 
* 
*
Du gamla, du fria

«**Du gamla, du fria**» er sangen som fungerer som Sveriges nasjonalsang. De to første versene er skrevet av Richard Dybeck i 1844 til en gammel folkemelodi som han hadde skrevet opp i Västmanland. Teksten til melodien var opprinnelig en svensk variant av den norske «Jeg lagde meg så silde». I 1910 ble sangen publisert med ytterligere to vers – det som i dag utgjør den andre halvdelen av sangen – som var forfattet av Louise Ahlén.

Det har aldri blitt fattet noe offisielt politisk vedtak som stadfester «Du gamla, du fria» som nasjonalsang; statusen som nasjonalsang er tuftet på sedvane og allmenn aksept.

## Du gamla du fria

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Fugløya (Gildeskål)

**Fugløya** er ei øy i Gildeskål kommune i Nordland. Den har et areal på 13 km². Fugløya har en karakteristisk form fra både nord og sør. De markerte toppene er fra vest Hagtind (765 moh), Skiftesåfjellet (723 moh), Stortindene (595 moh), Geitkollen (347 moh) og lengst øst den bratte Ramntinden (222 moh).

Et fruktbart jordsmonn har gjort at det har bodd folk på øya i lang tid. Etter 2. verdenskrig bodde det om lag 200 personer på Fugløya. Så sent som i 1960 hadde øya 124 innbyggere. I dag brukes husene i all hovedsak som feriehus. 

En vestlig del av øya er vernet som Fugløya naturreservat. Innenfor reservatet ligger vrakdeler etter et tysk fly som styrtet her den 22. mai 1942. Også i 1968 styrtet et fly på Fugløyfjellet, og begge ombord omkom.

Den nordøstlige delen av øya er preget av en svært god fjellkvalitet, noe som gjør stedet til et populært reisemål for fjellklatring (mer spesifikt klatring på naturlige sikringer og buldring). Klatringa på Fugløya er beskrevet i klatreføreren «Polarsirkelklatring». Siden 2009 har Bodø Klatreklubb arrangert en klatrefestival i begynnelsen av august. Festivalen hadde i 2010 også status som nasjonal klatresamling.

## Referanser
Dubai Mall

**The Dubai Mall** er et kjøpesenter i Dubai i De forente arabiske emirater. Det er siden åpningen 4. november 2008 regnet som verdens største kjøpesenter. Kjøpesentret er nærmeste nabo til verdens høyeste skyskraper, Burj Khalifa. Dubai Mall er på 1,124 millioner kvadratmeter (hele bygningsmassen) og rommer ca. 1&nbsp;400 butikker og et gigantisk lager. Prosjektet ble antatt å koste 4,4 milliarder kroner og inneholder blant annet et kinosenter og et av verdens største akvarier.

Men det er også planer om et enda større kjøpesenter ikke langt i fra Dubai Mall. Kjøpesentret Mall of Arabia planlegges bygget i Dubailand, som blir verdens største fornøyelsespark. Mall of Arabia er fortsatt i planleggingsfasen.

Verdens største godtebutikk, Candylicious (930 kvadratmeter) ligger på senteret.

## Eksterne lenker
* 


Fil:Dubai Mall Under Construction on 27 November 2007.jpg|Dubai Mall under bygging, 2007
File:Dubai Mall.jpg|Dubai Aquarium & Underwater Zoo
File:Dubai Mall2.jpg|Akvariumet på Dubai Mall
Cool jazz

Stilen **cool jazz** er en videre utvikling av bebop. Den blir ofte betraktet som en motutvikling til den hektiske bebopen. Karakteristisk for Cool Jazz er en påfallende sterkere strukturering av komposisjon og improvisasjon, gjennom utvidete strukturer, gjennom flerdelte komposisjoner og også ved å benytte komposisjonsteknikker fra den europeiske musikktradisjonen.

Bebop inneholdt et eksperimentelt element. En del jazzmusikere tok dette som grunnlag for å utvikle musikken videre, en av stilartene som oppsto var Cool Jazz. Med begrepet «cool» menes musikerens holdning til musikken. I forhold til bebop er Cool Jazz mer introvertert og bygger på et intellektuelt kunstbegrep. De fleste cool-musikerne hadde universitets- eller konservatoriumsutdannelse og betraktet sin musikk først og fremst som musikk til å høre på, dvs. kunstmusikk. Cool jazz orienterer seg i retning konsertaktig musikk, den blir spilt med så lite vibrato som mulig og tonen virker renere enn tidligere stiler som forsøkte å etterligne den menneskelige stemme i solospillet.

I Cool Jazz er samspillet i et jazzcombo viktigere enn i bebop. Solospill står også her i midtpunktet, men blir innføyd i komplekse arrangementer som eksperimenterer med sound og klangmotiver. Cool jazz er kanskje kjølig, men kald var denne musikken aldri: *avslappet*, *suveren*, *alvorlig og uten showeffekter* er vel bedre uttrykt. 

De første opptakene oppsto på slutten av 1940-tallet med Claude Thornhills orkester.

Et stildannende album er *[[Birth of the Cool]]* av Miles Davis.

## Viktige musikere

### [[Trompet]]
* Chet Baker, også sang
* Miles Davis

### [[Saksofon]]
* Paul Desmond
* Woody Herman, også klarinett
* Jimmy Giuffre, også klarinett
* Lee Konitz, alt
* Warne Marsh, tenor
* Gerry Mulligan, baryton

### [[Piano]]
* Dave Brubeck
* Bill Evans
* John Lewis
* Stan Kenton
* George Shearing
* Lennie Tristano

### Trommer
* Chico Hamilton
* Connie Kay
* Shelly Manne

### Andre
* Billy Bauer, gitar
* Percy Heath, bass
* Howard Rumsey, bass

## Viktige band
* Modern Jazz Quartet
* The Capitol Band
Løkta

**Løkta** er ei øy i Dønna kommune i Nordland og har om lag 110 innbyggere. Øya er på 17 km² og ligger ved utløpet av Ranfjorden. Utgravninger viser over 5000 år gamle bosetninger på øya. Viktige næringsveier er jordbruk. 

Det er ferjeforbindelse til Sandnessjøen og Dønna samt hurtigbåtforbindelse til Nesna. I 2022 ble ferjen gratis å reise med.

Maleren Hans Johan Fredrik Berg var født i Kopardal på Løkta.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Velkommen til Løkta
* Velkommen til Løkta, arkivert versjon fra 2007
Antiokia

**Antiokia** var navnet på mange oldtidsbyer i Orienten. Opprinnelsen er gresk *Antiokheia* (Αντιόχεια). Seksten av byene ble grunnlagt av satrapen Selevkos I Nikator, oppkalt etter hans far *Antiokos*. I mange tilfeller utgjør navnet en midlertidig hellenistisk omkalling.

De viktigste er:

* Antiokia ved Orontes ligger 20 km fra munningen av elven Orontes og heter nå Antakya. Den var bygd etter kopi av Alexandria som en av selevkid-dynastiets fire hovedbyer.
** Patriarkatet i Antiokia, opprettet av St. Peter, har siden 1342 vært flyttet til Damaskus.
** Fyrstedømmet Antiokia har navn etter Antakya.

* Antiokia i Pisidia (gresk: Αντιόχεια της Πισιδίας) befinner seg i Lilleasia mellom Frygia og Pamfylia. Dens ruiner ligger i nærheten av det nåværende Yalvac i Tyrkia.

* Antiokia Mygdonia (gresk: Αντιόχεια της Μυγδονίας) i øvre Mesopotamia heter nå Nusaybin i Tyrkia.

* Antiokia i Persis, også kalt *Antiokia i Kosros* (gresk: Αντιόχεια του Χοσρόη), eller *Antiokia i Media* (gresk: Αντιόχεια της Μηδίας) heter nå Nahavand i Iran.

* Antiokia, den by som nå heter Aydın i provinsen med samme navn i Tyrkia.

* Antiokia ved Cydnus fikk navnet av Antiokos IV Epifanes som det beholdt inntil romerne drøye 300 år senere kalte den *Juliopolis* i stedet. Byen heter nå Tarsus i Tyrkia.

* Antiokia ved Sarum (gresk: Αντιόχεια η προς Σάρο) eller *Antiokia i [[Kilikia]]* (gresk: Αντιόχεια της Κιλικίας) hadde navnet under selevkid-dynastiet. Byen heter nå Adana i Tyrkia.

* Antiokia i Pieria (gresk: Αντιόχεια της Πιερίας) er den eneste øya i Syria. Den fikk navnet av Antiokos I Soter.

* Antiokia i Margiana (gresk: Αντιόχεια της Μαργιανήs) var provinshovedstad for selevkid-dynastiet. Byen heter nå Merv i Turkmenistan.

## Moderne navn
* Antioquia, et departement i Colombia.
Hans Urs von Balthasar

**Hans Urs von Balthasar** (født 12. august 1905 i Luzern, død 26. juni 1988 i Basel) var en sveitsisk teolog. Han hører til de viktigste katolske teologer i det 20. århundre. Han spilte en betydningsfull rolle under det annet Vatikankonsil.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hans Urs von Balthasar fom fra en velstående familie. Hans første utdannelse fikk han av benediktinerne ved deres klosterskole i Engelberg i det sentrale Sveits. Før han fullførte den videregående utdannelse ble han imidlertid flyttet av foreldrene til kollegiet Stella Matutina drevet av jesuittene i Feldkirch i Østerrike.

### Jesuitt, prest
Han studerte i Wien, Berlin og Zürich, og tok doktorgraden i tysk litteratur. I 1928 sluttet han seg til jesuittene og studerte teologi i München og Fourvière (Lyon). Balthasar ble ordinert i 1936. Han arbeidet i Basel som studentprest fra 1940. I Fourvière studerte han under Henri de Lubac og i Basel studerte han Karl Barths teologi.

I 1944 grunnla Balthasar sammen med Adrianne von Speyr St. Johannes-instituttet og måtte forlate jesuittordenen i 1950. Det var etter konflikter med de konservative blant jesuittene, etter at han sa at Gud hadde kalt ham til å virke i Johannesfellesskapet. Dermed tapte han sin posisjon og rett til å undervise. Dette innebar at han fortsatt var prest, men var uten kirkelig tilforordning (inkardinasjon).

### Prest utenfor jesuittordenen
Samtidig som han var direktør for St. Johannes-instituttet, tjenestegjorde han i Chur bispedømme.

Likesom Karl Rahner og Bernard Lonergan, to andre samtidige fremstående teologer, søkte han på kristen grunn å skape et intellektuellt møte av modernismens reduksjonisme og antroposentrisme, i en streben etter å utfordre filosofiens antagelser. I tilnærming, kildevalg og intresseområde var Balthasar en eklektiker. Et eksempel på dette er hans dialog med den reformerte teologen Karl Barth, hvis arbeider Balthasar var den første katolikk som analyserte. Enn mer kontroversiell var hans bok *Mysterium Paschale*, i vilken han hevder at helvetet kan være tomt.

Hans trilogi i syv bind, *Herrlichkeit, Theodramatik* og *Theologik*, behandler emnene teologisk estetikk, teistisk dramatikk samt forholdet mellomn kristologi og ontologi. Han har også skrevet om helgener og kirkefedre, foretatt litterære analyser, og meget mere. Dertil medgrunnla han i 1972 det katolske teologiske tidsskriftet *[[Communio]]*, med Joseph Ratzinger, Henri de Lubac og Walter Kasper.

Gjennom sine mange publikasjoner og virksomhet som foredragsholder åpnet han særlig den patristiske arven på nytt for teologien og den kristne tro.

Han ble utnevnt til kardinal av pave Johannes Paul II, men døde i sitt hjem i Basel to dager før overleveringen av kardinalhatten og ble dermed aldri innsatt. Han var tiltenkt *[[San Nicola in Carcere]]* som titteldiakonia.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Artikel im Historischen Lexikon der Schweiz
*  The Cardinals of the Holy Roman Church
Organisk syntese

**Organisk syntese** utføres innen organisk kjemi. På denne måten studerer og dokumenterer man hvordan organiske forbindelser dannes gjennom ulike kjemiske reaksjoner. Organisk syntese er ei undergrein av og omfatter de mest komplekse formene for kjemisk syntese.

Organisk syntese som fagfelt oppsto på 1800-tallet, i forbindelse med utviklinga av kjemisk industri. I dag arbeider man hovedsakelig med total syntese, som dreier seg om å utarbeide metoder for å danne bestemte kjemiske forbindelser fra bunnen av, og syntetisk metodologi.
## Referanser
Tian Shan

:*[[Tianshan (Ürümqi)|Tianshan]] er også et bydistrikt i byen [[Ürümqi]] i Kina.*
**Tian Shan** eller **Tianfjellene** (kinesisk 天山, pinyin: *Ti&#257;n Sh&#257;n*, betyr «Himmelsk(e) fjell») er en fjellkjede i Sentral-Asia, nord for ørkenen Taklamakan. Den ligger i grenseområdene mellom Kasakhstan, Kirgisistan og Kina. 

Tian Shans høyeste fjell er Pik Pobedy (russisk og betyr «Seierstoppen»). Fjellet rager opp til 7&nbsp;439 moh. og er dermed Kirgisistans høyeste fjell.

Torugartpasset på 3&nbsp;752 moh. ligger på grensen mellom den kinesiske Xinjiang-provinsen og Kirgisistan.

Bedelpasset går også gjennom Tian Shan og var i historisk tid det viktigste alternativet til Silkeveien.

Tian Shan er rundt 2.500&nbsp;km lang og om lag 400&nbsp;km bred. Fjellkjeden dekker et areal på cirka 1.036.000&nbsp;km², hvorav 6 % er permafrostgrunn og 1 % isbreer. 

Tian Shans kan deles i flere undergrupper av fjellområder: Bogdo-Ola, Ili-fjellene, Irenchabirga, De kirgisiske fjell, Kungei-Alatau, Kuruktag, Talas-Alatau, Terskej-Alatau og Transili-Alatau. 

Mellom fjellkjedene Kungei-Alatau og Terskej-Alatau ligger på kirgisisk område høyfjellsinnsjøen Yssykköl (1609 moh.).    

Elver som har sine utspring i Tian Shan er blant annet Ili, Tsju, Talas, Syr-Darja med kildeelvene Kara-Darja og Naryn, og Toshkan og Aqsu, som er sideelver til Tarim.

UNESCO vedtok i 2016 å oppføre Vest-Tian Shan i Kasakhstan, Kirgisistan og Usbekistan  på verdensarvlisten. 

## Referanser


## Se også
* Liste over verdensarvsteder i Usbekistan

## Eksterne lenker
*
Third Stream

**Third Stream** (eng. *tredje strømning*) er navnet på en musikkretning som ble grunnlagt av den USA-amerikanske komponisten Gunther Schuller på begynnelsen av 1950-tallet. Retningen forsøkte å forbinde europeisk samtidsmusikk med de nyeste utviklingene innen jazzen. 

Third-Streamer som John Lewis ser seg som musikalske verdensborgere, de vil benytte alle slags tradisjoner som kan gjennombryte de estetiske grensene mellom de forskjellige musikktypene. Det ble skrevet noen eksemplariske verk på stilens grunnlag, men third stream ble ingen suksess.

## Viktige musikere
### fra jazzen
*Pianisten og komponisten John Lewis
*Bassisten Charles Mingus
*Pianisten George Russell
*Saksofonisten Teo Macero
*Arrangøren og trompetisten Don Ellis

### fra den klassiske siden
*Komponisten Milton Babbitt
*Komponisten Gunther Schuller
*Komponisten Lennie Tristano

## Viktige grupper
*Beaux Arts String Quartet
*Modern Jazz Quartet
*Orchestra USA

## Se også
*Crossover
*Symfonisk jazz
Clifford Brown

**Clifford Benjamin Brown** (født 30. oktober 1930 i Wilmington, Delaware, død 26. juni 1956 ved Philadelphia) var en amerikansk jazzmusiker (trompet), kjent som kanskje det mest lysende talent i generasjonen musikere som kom etter Charlie Parker. 

## Inspirasjon
To av Browns største inspirasjonskilder var Charlie Parker og trompetisten Fats Navarro.
Etter studier ved Maryland University, spilte han i Atlantic City i Tadd Damerons «Big Ten», deretter i Philadelphia-miljøet med Miles Davis, Fats Navarro, J.J. Johnson og Charlie Parker en tid. 

## Europa
Med Art Farmer ledet Brown en oktett med Arne Domnérus, Lars Gullin, Bengt Hallberg og andre, som foretok innspillinger i Stockholm (1953). Perioden avstedkom også Paris-innspillingene med Gigi Gryce (1953).

Brown medvirket i Chris Powells «Blue Flames» en tid, før han ble engasjert i Lionel Hamptons orkester (1953), på en Europa-turne der han også besøkte Norge.  

## Toneangivende ensemble
Derpå flyttet Brown til Art Blakeys band  og etablerte det toneangivende **[[Max Roach]]-Clifford Brown Quintet** (med Roach på trommer), Richie Powell piano, George Morrow bass og Harold Land/Sonny Rollins saksofon. Brown skrev blant annet jazzklassikeren *Joy Spring* (1954) til dette orkesteret. Browns briliante spill kan nytes til sitt fulle ved siden av en Sonny Rollins i toppform på plata (gitt ut i Rollins navn) "Plus Four" (Prestige, 1956).

## Tragedien
Brown døde i en bilulykke før fylte 26 år, der også pianisten hans, Richie Powell (bror av Bud Powell) og dennes unge kone omkom. Hans siste innspilling var med Clifford Brown Sextet, med opptak fra 25. juni (*The beginning and the end*, 1956). Jazzmusikeren Benny Golson skrev senere klassikeren *I remember Clifford* (1957) til minne om Brown.
En av flere biografier er Nick Catalano, *Clifford Brown : The Life and Art of the Legendary Jazz Trumpeter* (2000).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* abel.hive.no om Brown, blant annet med detaljer fra opphold i Norge (Colosseum kino, 1953).
* brownradio.com om «Clifford Brown Jazz Foundation»
* cliffordbrownjazzfest.com
Samlingspartiet

**Samlingspartiet** var et valgsamarbeid mellom Høyre, Moderate Venstre og mer liberale utbrytere fra Venstre. Samlingspartiet blir noen ganger brukt om den liberale venstrefraksjonen, anført av Christian Michelsen, andre ganger om hele samarbeidet.

Samlingspartiet fant sammen foran stortingsvalget høsten 1903. Samlingspartiet hadde ikke noen landsdekkende organisasjon. Både Høyre og Venstre videreførte sitt partiapparat, og valglistene i valgkretsen hadde mange forskjellige betegnelser.

Samlingspartiet hadde ikke noe felles program, men sammenfallende aversjon mot Venstres sosiale og unionspolitiske radikalisme og det fremvoksende sosialdemokratiet. Samlingspartiet ønsket forhandlinger med Sverige fremfor ensidig norsk aksjon i unionssaken.

Forhandlingsoptimismen var stor i 1903, og Samlingspartiet vant valget med 63 representanter mot Venstres 49. Samlingspartiet ble det parlamentariske grunnlaget for regjeringene ledet av Francis Hagerup og Christian Michelsen, men hadde ikke samme appell etter at unionsoppløsningen var gjennomført.

Den liberale fraksjonen ble til slutt støtt ut fra Venstre i 1908 og dannet sitt eget parti, Frisinnede Venstre.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bergljot Hobæk Haff

**Bergljot Hobæk Haff** (1925–2016) var en norsk forfatter.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Haff var datter av overlærer Lars Hobæk (1883–1938) og lærer Martha Aarvold (1895–1987). Hun tok examen artium ved Sandefjord gymnas i 1943, og ble utdannet lærer i Oslo og København. Etter lærerutdanning i Oslo bodde hun 24 år i Danmark.

### Forfatter
Haff fikk gjennom hele sitt forfatterskap kritikernes anerkjennelse for sine romaner, som gjennomgående har vært historiske romaner med originale synsvinkler. Det var først med to hovedbøker i bokklubb i 1983 og 1989 at hun ble et kjent navn for allmennheten, og *[[Skammen (roman)|Skammen]]* som utkom i forfatterens 71. år, ble en publikumssuksess med sin skildring av et NS-barns liv gjennom 60 år. Suksessen ble senere fulgt opp med en dramatisering av *Skammen* på Nationaltheatret i 1999, med Anne Krigsvoll i hovedrolle som Idun Hov.

Haffs bøker er oversatt til engelsk, fransk, nederlandsk, spansk, italiensk og latvisk. 

Bergljot Hobæk Haff var mor til Marianne Hobæk Haff som er professor i fransk lingvistikk.

## Bibliografi
* *Raset* &ndash; roman (1956)
* *Liv* &ndash; roman (1958)
* *Du finner ham aldri* &ndash; roman (1960)
* *Bålet* &ndash; roman (1962)
* *Skjøgens bok* &ndash; roman (1965)
* *Den sorte kappe* &ndash; roman (1969)
* *Sønnen* &ndash; roman (1971)
* *Heksen* &ndash; roman (1974)
* *Gudsmoren. En menneskelig komedie* &ndash; roman (1977)
* *Jeg, Bakunin* &ndash; roman (1983)
* *Den guddommelige tragedie* &ndash; roman (1989)
* *[[Renhetens pris]]* &ndash; roman (1992)
* *[[Skammen (roman)|Skammen]]* &ndash; roman (1996)
* *Sigbrits bålferd* &ndash; roman (1999)
* *Den evige jøde* &ndash; roman (2002)
* *Attentatet* &ndash; roman (2004)

## Priser
* Gyldendals legat 1962
* Kritikerprisen 1962, for *Bålet*
* Gyldendals legat 1974
* Dobloug-prisen 1985
* Det Norske Akademis Pris 1988
* Aschehougprisen 1989
* Amalie Skram-prisen 1995
* Brageprisen 1996 *Skammen*
* Kritikerprisen 1996, for *Skammen*
* Riksmålsforbundets litteraturpris 1996
* Anders Jahres kulturpris 1998
* Oslo bys kunstnerpris 1998
* To ganger nominert til Nordisk råds litteraturpris, for *Den guddommelige tragedie* (1990) og for *Renhetens pris* (1993).

## Litteratur om Haff
* Zagar, Monika. «Bergljot Hobæk Haff: Skammen. Å tale med og for far» I: *Norsk litterær årbok 2000*
* Bliksrud, Liv. «Metafysikk og tvisyn. Nedslag i Bergljot Hobæk Haffs forfatterskap» I: *Norsk Litterær Årbok 1990*
* Bjørneboe, Therese. «Sør-afrikansk requiem. Intervju med Bergljot Hobæk Haff» I: *Vinduet* nr 1, 1989

## Referanser


## Eksterne lenker
* NRK: Lydfiler med Bergljot Hobæk Haff
* Bergljot Hobæk Haff i NRK Forfatter
* Bergljot Hobæk Haff i Dagbladet Forfatter
* Bergljot Hobæk Haff  hos Gyldendal Norsk Forlag
* Bergljot Hobæk Haff i Aftenposten Alex
* Digitaliserte bøker av Bergljot Hobæk Haff i Nasjonalbiblioteket.
Ari Lemmke

**Ari Lemmke** (født 12. desember 1963) er en finne som ga Linux sitt navn i 1991.

Linus Torvalds ville i utgangspunktet kalle prosjektet sitt for *Freax* (en kombinasjon av *free*, *freak*, og bokstaven *X* for å henvise til at det er et Unix-lignende system).
Lemmke oppfordret Linus til å legge det på Internett så brukere kunne laste det ned, og dette ble gjort.
Ari Lemmke var imidlertid ikke fornøyd med navnet *Freax*, så han la den i en katalog kalt  på FTP-tjeneren [ftp://ftp.funet.fi ftp.funet.fi].

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ari Lemmkes hjemmeside på
Det liberale parti

**Det liberale parti** ble dannet etter at utbrytere fra Venstre i Bergen stiftet Bergens Liberale Vælgerforening. Også i Trondheim oppsto en tilsvarende forening. Det Liberale Parti var ved valget i 1903 en del av Samlingspartiet. Birger Kildal representerte Det liberale parti en periode. Det mest fremtredende medlemmet av partiet var Christian Michelsen.

## Referanser
Bombastium

**Bombastium** er et fiktivt grunnstoff som ikke finnes i periodesystemet. Bombastiums atomnummer er ukjent. Stoffet ble første gang omtalt av Carl Barks i 1957 i en Onkel Skrue-historie i bladet Uncle Scrooge No. 17. Her kan man bl.a. lese om stoffet, at det skulle være det mest sjeldne stoff i verden. Selv om det derfor er utrolig ettertraktet, er det ingen som vet hva det kan brukes til. Den eneste kjente egenskapen ved stoffet (som må holdes konstant dypfryst for ikke å fordampe) er at det har en ny smak hver gang man smaker på det.

Det sist kjente eksisterende stykke bombastium var i 1957 i Skrue McDucks besittelse, men på daværende tidspunkt var det ekstremt ettertraktet av agenter fra landet Brutopia.
Forskerne fant ut at man kunne lage en tønne is med et bombastiumatom, så en isfabrikk tilbød det dobbelte av det Skrue hadde betalt (1 trillion og 6 emaljerte utslagsvasker), men det er ikke kjent om Skrue solgte Bombastiumet. Bombastium har dukket opp i Skrue sitt kjøleskap ved senere anledninger.
Eldrid Lunden

**Eldrid Lunden** (født 5. oktober 1940 i Naustdal) er en norsk lyriker og professor emerita i skrivekunst. Hun skriver på nynorsk. Hun regnes som en av Norges viktigste lyrikere innenfor modernismen.

## Biografi
Lunden er utdannet cand.philol. ved Universitetet i Oslo. Hun har arbeidet som lektor i videregående skole i Oslo og som amanuensis ved Høgskolen i Volda. I 1996 ble hun Norges første professor i skjønnlitterær skrivekunst. Hun var med på å starte og var studieleder ved Forfatterstudiet i Bø ved Høgskolen i Telemark i perioden 1982-2011. Lunden var en del av miljøet rundt tidsskriftet *[[Profil]]*.

Lunden debuterte som skjønnlitterær forfatter i 1968 og har utgitt 19 bøker (lyrikk, essay, sakprosa).

## Bibliografi
* *F.eks. juli* (1968) 
* *Inneringa* &ndash; dikt (1975)
* *Hard, mjuk* &ndash; dikt (1976) 
* *Mammy, blue* &ndash; dikt (1977) 
* *Gjenkjennelsen* &ndash; dikt (1982)
* *Essays* &ndash; essays (1982)
* *Dikt i utval* &ndash; dikt (1987)
* *Det omvendt avhengige* &ndash; dikt (1989) 
* *Noen må ha vore her før* &ndash; dikt (1990) 
* *Dikt i samling 1968-1990* &ndash; dikt (1994) 
* *Slik Sett* &ndash; dikt (1996)
* *Til stades* &ndash; dikt (2000)
* *Samla dikt, 1968-2000* &ndash; dikt (2001) 
* *Kvifor måtte Nora gå?* &ndash; essays (2004)
* *Flokken og skuggen* &ndash; dikt (2005)
* *Modernisme eller litterær populisme? – eit essay om Arne Garborg og Knut Hamsun* (2008)
**Kan ein lære å bli forfattar?* &ndash; essay (2014)
**Det er berre eit spørsmål om tid* &ndash; dikt (2018)
**Dikt i samling 1968-2018* (2019)

## Bøker om Eldrid Lunden
* *Unni Langås: Dialog. Eldrid Lundens dikt 1968-2005* (2007)
* *Unni Langås: Dialogues in Poetry* (2010)
**Kristian Hanto og Leif Høghaug: Poetikk: tekster til Eldrid Lunden* (2010)

## Utmerkelser og priser
* Nynorsk litteraturpris 1982, for *Gjenkjennelsen*
* Sokneprest Alfred Andersson-Ryssts fond 1984
* Dobloug-prisen 1989
* Aschehougprisen 1992
* Melsom-prisen 1997
* Brageprisen (Hedersprisen) 2000
* Amalie Skram-prisen 2000
* Mads Wiel Nygaards legat 2005
* Æresdoktor ved Göteborgs universitet 2004
* Halldis Moren Vesaas-prisen 2007
* Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 2016
* Svenska Akademiens nordiske pris 2021

## Referanser


## Kilder
*Presentasjon av Eldrid Lunden i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker

* Eldrid Lunden i NRK Forfatter
* Eldrid Lunden i Aftenposten Alex

* Digitaliserte bøker av Eldrid Lunden i Nasjonalbiblioteket
* Digitaliserte bøker om Eldrid Lunden i Nasjonalbiblioteket
*Artikler av og om Eldrid Lunden i Norart
Paraguay (elv)

**Paraguay** (portugisisk: *Paraguai*) er en elv i Sør-Amerika som løper fra det vestlige Brasil og sørover der den først en kort strekning danner grensen mellom Brasil (i øst) og Bolivia, og deretter en mellom Brasil og Paraguay i vest, deretter løper gjennom det sentrale Paraguay, og så deretter danner den grensen mellom Paraguay (i øst) og Argentina (i vest). Like nord før byene Resistencia og Corrientes i Argentina flyter den inn i floden Paraná. Paraguayelven er 2 550 km lang.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Centrum

**Centrum** var et konservativt politisk parti i Norge som stilte til valg mellom 1893 og 1900. Partiet ble dannet av utbrytere fra Venstre i februar 1893, og ofte sett på som en østlandsk avlegger av Moderate Venstre. Centrums kjerne var storbønder og den konservative delen av folkehøyskolebevegelsen. Partiets førende politiker var folkehøyskolelærer Frits Hansen i Gausdal, så tilhengerne av partiet ble på folkemunne kalt «gausdøler», en hentydning til «oftedølene» i Moderate Venstre.

Historiker Jostein Nerbøvik beskrev Centrums profil som «kristelig-ortodoks, sosial-konservativ, agrar-proteksjonistiske og agrar-nasjonalistisk». Kulturhistoriker Knut Aukrust oppsummerer Centrums program med at det «forsvarte konge og union og det puritanske og asketiske kristne, norske bondesamfunnet. Her lå en garanti mot de nedbrytende krefter som kom i kjølvannet av urbanisering, industrialisering og framveksten av en kjempende arbeiderklasse.»

Centrum fikk valgt Martin Gunnerud fra Buskerud amt, Johannes Andreas Henschien fra Nedenes amt, Gunder Anton Jahren fra Smaalenenes amt og Conrad Andersen fra Jarlsberg og Larviks amt ved stortingsvalget i 1894, etter et utstrakt valgsamarbeid med Høyre. Det var mange steder uklare skiller mellom partiene med «konservative», «moderat-konservative» og «centrums- og moderate» foreninger. Senere søkte Centrum å oppløse fellesforeningene med Høyre og bli et mer selvstendig parti, men velgerne bodde spredt, og partiets midler var små. Et planlagt fellestyre for Centrum og Moderate Venstre for å kunne danne et landsomfattende parti, ble aldri noe av. I stedet falt Centrum ut, og Moderate Venstre gikk tilbake og mistet sin vippeposisjon på Stortinget, idet det rene Venstre seiret ved stortingsvalget i 1897. Etter 1900 gikk både Moderate Venstre og Centrum inn i Høyre.

Centrums talerør frem til stortingsvalget i 1897 var avisen *Eidsvold*, som utkom i Kristiania.

## Valghistorikk
;Stortingsvalg

## Referanser
Moderate Venstre

**Moderate Venstre** var fra 1885 en fløy i partiet Venstre, og fra 1888 et eget parti. Partiet hadde utspring i den lavkirkelige delen av Venstre, og var spesielt opptatt av avholdssak, religion, sparepolitikk og moral.

Internt i Venstre stod den moderate fløyen i opposisjon til det mer radikale Rene Venstre. Moderate Venstre støttet Regjeringen Sverdrup, mens Rene Venstre mente regjeringen var altfor moderat i spørsmål om blant annet kulturpolitikk, moral og stemmerettsutvidelse. Det er vanskelig å tidfeste splittelsen i Venstre og det var ikke et brudd over natten, men en prosess over flere år. Historikeren Leiv Mjeldheim setter splittelsen til 1885, mens en på Regjeringens nettsider kan lese at splittelsen skjedde i 1887.

Ved stortingsvalget i 1885 var tonen fortsatt god nok til at Rene Venstre og Moderate Venstre stilte til valg sammen under parolen «Tillit til Johan Sverdrup.» I 1888 stilte derimot fløyene til valg alene. Moderate Venstre grunnla ble grunnlagt som Norges tredje stortingsparti etter å ha blitt presset ut av den radikale fløyen.

Da partiets «sterke mann» Lars Oftedal i 1891 gikk inn for samarbeid med Høyre gikk deler av partiet tilbake til Venstre, og partiet ble i sterkere grad et grunneierparti. I motsetning til Høyre var imidlertid Moderate Venstre tilhenger av økt norsk selvstyre og etter hvert selvstendighet. Da Høyre snudde i unionssaken og Samlingspartiet ble grunnlagt, ble Moderate Venstre en del av dette. I 1906 gikk Moderate Venstre inn i Høyre.

Ifølge en analyse utført av Ottar Dahl var Moderate Venstre 75%-89% enige med Høyre i det norske Stortinget fra 1892 til 1897."

## Formenn

* Jakob Sverdrup (1888-ukjent)
* Ole Vollan (rundt 1900)

## Valghistorikk
;Stortingsvalg

**Merknader**
# Fullt valgsamarbeid med Høyre. Oppslutningen er samlet.
# Fullt valgsamarbeid med Samlingspartiet. Oppslutningen er samlet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Avholdspartiet

**Avholdspartiet** var en partipolitisk forlengelse av den norske avholdsbevegelsen. Hovedtyngden av det organiserte avholdsfolket sympatiserte med Venstre, og avholdsfolket opptrådte som regel som en pressgruppe innad dette partiet.

Sven Aarrestad var i mange år formann i Avholdsfolkets landsnemnd og ble oppfattet som Avholdspartiets leder.

Avholdsorganisasjonene holdt felles landsmøter som vedtok valgprogrammer fra og med stortingsvalget i 1897. Ved stortingsvalgene i 1906 og 1909 opptrådte Avholdspartiet mer selvstendig og oppfordret ikke bare kandidater fra andre partier til å slutte seg til sitt program, men nominerte også kandidater. Det finnes også eksempler etter 1909 på at avholdsfolket nominerte egne kandidater ved stortingsvalgene.

Stortingets avholdsgruppe var mer en interessegruppe enn en partigruppe, og åpen for medlemmer av alle partier. Etter stortingsvalget i 1912 var 99 av 123 representanter forpliktet på Avholdspartiets program. 

Ved kommunevalgene, typisk når det ble reist forslag om samlag eller utvidet skjenkerett i byene, hendte det at avholdsfolket stilte egne lister. Noen ordførere ble også valgt på rene avholdslister, for eksempel Hans Seip i Bergen og Svend Lindø i Haugesund. Avholdspartiet var også en selvstendig politisk kraft i Oslo, Trondheim, Stavanger og en rekke mindre kommuner.

Mange steder gikk Avholdspartiet opp i Venstre og etter hvert Kristelig Folkeparti.

## Fotnoter

## Referanser
Olav Fjell

**Olav Fjell** (født 1951) var konsernsjef i Hurtigruten fra 2007 til 2012.  Han var konsernsjef i Statoil fra 1999 til 2003.

Fjell er utdannet siviløkonom ved Norges Handelshøyskole i Bergen (1975), og har examen artium samt befalsskolen for infanteriet i Sør-Norge.

Han startet sin yrkeskarriere som økonom i Kongsberg Våpenfabrikk i 1975 og var administrerende direktør da han fratrådte i 1987. Deretter hadde han en sammenhengende ansettelsesperiode i Bergen Bank, DnB, og til slutt i Postbanken som administrerende direktør til han ble hentet til Statoil i 1999. Fjell fikk med seg en etterlønnsavtale på opp mot 40 millioner kroner, da han måtte gå fra stillingen som konsernsjef i Statoil.

Fra 2004 til 2006 var Fjell strategisk og finansiell rådgiver i First Securities.  Deretter var han konsernsjef i Lindorff fram til september 2007.

Fjell har hatt flere styreverv. Blant annet var han styreformann i NSB fra 2000, men gav fra seg vervet samtidig som han måtte gå av som konsernsjef i Statoil i 2003. Han har vært styreleder i Eastern Drilling, Lindorff Group AB og er styremedlem i Statkraft. Pr 2010 er han styreleder i det Fredriksen-dominerte supplyrederiet Deep Sea Supply (DESS), notert på Oslo Børs. Fra 2012 til 2022 var han styreleder i matforskningsinstituttet Nofima.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Dagens Næringsliv om Iran-skandalen: De ansattes hvite-bok 
* imarkedet.no: Inkasso for Olav Fjell
* Dagbladet: Fjell kan bli fratatt 30 mill
Vats

**Vats** er et bygdelag og en tidligere kommune i Rogaland fylke, opprinnelig (fra 1837) del av Skjold formannskapsdistrikt. Vats ble 
skilt ut som egen kommune i 1891 med 1&nbsp;095 innbyggere.1. januar 1965 ble det meste av Vats med 1&nbsp;128 innbyggere, området nord for Vindafjorden i Imsland, to kretser i Skjold samt Sandeid kommune slått sammen til Vindafjord kommune.

Gårdene Breidal og Stølsvik i Vats med 16 innbyggere ble samtidig slått sammen med Nedstrand og Tysvær kommuner, Førre, Gismarvik og Stegaberg kretser i Avaldsnes, Dueland, Grinde og Yrkje kretser i Skjold og gårdene Dokskar og Hapnes i Vikedal slått sammen til Tysvær kommune.
Fifehead Magdalen

**Fifehead Magdalen** er en liten landsby og verdslig sogn i grevskapet Dorset, England. Den ligger ved elven Stour i dalføret Blackmore Vale det administrative distriktet North Dorset, omkring km sør for Gillingham og 8 km vest for Shaftesbury. Landsbyens jordsmonn er kalkstein og omgitt av oxfordleire. Stedsnavnet betyr «stedet med fem hider dedikert til [sankt] Magdalena». I 2013 var befolkningen i sognet beregnet til å utgjøre 80 innbyggere.

To andre landsbyer i nærheten heter også *Fifehead*: Fifehead Neville og Fifehead St. Quinton. Stedsnavnets andre ledd, som nevnt, *Magdalen*, kommer fra sognekirken, som er viet til Maria Magdalena. Kirken er fra 1300-tallet, og ligger på en kalkstensrygg med utsikt over elven. Det nordlige kapellet ble reist i 1730 til minne om Newman-familien. Et medlem av denne familien var et ledende medlem av Dorset Clubmen.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Kartkilder for Fifehead Magdalen
Blackmore Vale

**Blackmore Vale** er en bred dal i England. Hoveddelen av den ligger i distriktet North Dorset, men den strekker seg også inn i South Somerset og det sørvestlige Wiltshire. Den  er en del av dalen, engelsk *vale*, elven Stour renner gjennom. Den er en del av Dorsets geologi og en del av naturregion som er kjent som Blackmoor Vale and Vale of Wardour. Dalen avgrenses av kalkstensåsene Dorset Downs i sør og Cranborne Chase i øst, og av vannskillet mellom Stour og Yeodalen i nordvest. Stour renner inn i dalen ved Gillingham og ut igjen ved Blandford Forum.

Thomas Hardy brukte dalen som mønster for sin «De små meierienes dal», hvor blant annet handlingen i *Tess of the D'urbervilles* foregår. Han bodde selv i Sturminster Newton en del av sitt liv. Andre forfattere som har bodd i dalen er William Barnes (også i Sturminster Newton), Douglas Adams og Robert Boyle (begge i Stalbridge).

Området brukes for det meste til melkeproduksjon, som foregår på de mange små gårdene.

Noen av byene og landsbyene i dalen er:

*Blandford Forum
*East Stour
*Fifehead Magdalen
*Gillingham
*Shillingstone
*Stalbridge
*Sturminster Newton
*West Stour

Shaftesbury og Sherborne ligger rett utenfor dalen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cranborne Chase

**Cranborne Chase** er et kalkstensplatå i det sørlige England. Det ligger i grevskapene Dorset, Hampshire og Wiltshire, og er en del av den engelske kalkformasjonen. Den ligger opp mot Salisburysletten og West Wiltshire Downs i nord, Dorset Downs i sørvest og South Downs i sørøst. 

981 km² av Cranborne Chase er definert som en *[[Area of Outstanding Natural Beauty]]*, og er det sjette største av slike områder i Storbritannia. 

Det høyeste punktet er Win Green i Wiltshire, på 277 moh.

## Historie og arkeologi

Det har lenge vært menneskelig aktivitet i området, og man finner jordvoller og enkeltfunn fra neolittisk tid og framover. Opprinnelig var det tett skog der, men denne ble etterhvert ryddet av jordbrukere. Etterhvert som jorden ble mindre fruktbar etter intensiv bruk begynte skogen å vokse tilbake, og fra middelalderen og fram til andre verdenskrig var det igjen nokså tett skog i Cranborne Chase. 

Det er funnet flere monumenter fra neolittisk tid og bronsealderen, og man har funnet spor etter flere bosetninger fra jernalderen. Ved Badbury Rings finner man et av landets mest kjente jernalderfort. Det gikk en romersk vei gjennom området, fra Dorchester til Salisbury. I angelsaksisk tid ble det anlagt en forsvarsvoll langs denne veien, kjent som Bokerleydiket. 

Funnene i området var spesielt rike på grunn av det lave befolkningstallet fra angelsaksisk tid og framover. Det var først under andre verdenskrig at man trengte nytt jordbruksland, og det var da ikke tiden for å ta hensyn til mulige arkeologiske funn. Augustus Pitt Rivers utviklet flere av den moderne arkeologiens metoder i Cranborne Chase i det 19. århundre. 

Området har sitt navn etter landsbyen Cranborne, som ble grunnlagt av sakserne, og ordet *chase* («jakt») som kommer av at det var et populært jaktområde. Blant de som har jaktet der er kongene Johan, Henrik VIII og Jakob I. 

Cranborne Chase var i jarlen av Gloucesters eie inntil kong Johan tok over da han giftet seg med jarlens datter Avisa. Jakob I ga rettighetene til området til Robert Cecil, 1. jarl av Salisbury. Store deler av området tilhører fortsatt forskjellige herregårder, som Kingson Lacy.
Den Nationale Legion

**Den Nasjonale Legion** var et norsk fascistisk parti som stilte til Stortingsvalget i 1927. En bok om den nasjonale legion ble først utgitt av historiker Terje Emberland i 2015.

Partilederen var Karl Meyer, sønn av advokat Ludvig Meyer. Han var også bror til Håkon Meyer og Eli Meyer som var gift med forfatteren Helge Krog. Karl Meyer hadde et tvilsomt rykte som spekulant og forretningsmann. Han skal ha tilhørt hovedstadens kulturelle elite. Andre sentrale skikkelser i bevegelsen var forfatter Erling Winsnes, sirkusdirektør Karl Norbeck, skuespiller Egil Eide og forfatter Thoralf Klaveness.

Den nasjonale legion ønsket å avskaffe Stortinget og innsette en diktatorisk regjering. Deres første møte var den 27. mai 1927. Kommunister var ikke velkomne til å delta på dette møtet. Sirkusdirektør Karl Norbeck, også kjent som «Norges sterkeste mann», hadde hovedansvaret for å holde ro og orden.

Partiet varte fra 1927 til 1928, og var Norges første fascistiske bevegelse. Inspirasjonen var hentet fra Mussolinis Italia. I hvilken grad partiet faktisk var fascistisk er likevel diskutabelt ettersom at de ikke hadde et klart revolusjonært, utopisk eller totalitært budskap.

## Partiorgan
Offisielt partiorgan var avisen Nationalfascisten. Medlemsavgiften var 1 krone og 50 øre. Redaktør for avisen var tyveåringen Wilhelm Bjørseth. Karl Meyer mente at Nationalfascisten ikke skulle være noe kjedelig og alminnelig partiorgan. Ifølge Terje Emberland ble avisen i større grad et talerør for partilederen selv.

## Program
Det fantes ikke et felles program. Partiet hadde til hensikt å:

## Nedgang
Partiet fikk  stemmer (0,1 %) ved Stortingsvalget i 1927 og ingen mandater. Emberland skriver at dersom Den nasjonale legion hadde hatt en mer kompetent leder, et bedre utviklet organisasjonsapparat og et tydeligere program, så er det mulig at partiet ville fått større oppslutning. Etter nedgangen var det noen av partiets medlemmer som meldte seg inn i Høyre, Bondepartiet eller Frisinnede Venstre, samtidig som mange også var medlemmer av Fedrelandslaget. Andre meldte seg inn i tidens mange politiske og religiøse småbevegelser, mens andre fortsatte retningen innenfor norsk fascisme. Karl Meyer selv erklærte at han aldri mer ville blande seg inn i norsk politikk.

## Litteratur
* Terje Emberland: *Da fascismen kom til Norge. Den nasjonale legions vekst og fall*, Dreyer, 2015.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Poster om valgmøte på Frogner Stadion.
Cranborne

**Cranborne** er en landsby i distriktet East Dorset i grevskapet Dorset, England. Den ligger i, og har gitt navn til, kalksteinsplatået Cranborne Chase. Det er en del av stor vidde med kalkstein i sørlige England som omfatter det nærliggende Salisbury-sletten og Dorset Downs.

I 2001 hadde landsbyen en befolkning på 779 innbyggere, noe som ikke endret seg ved folketellingen i 2011. Valgkretsen er kalt for «Crane» og omfatter Wimborne St. Giles i vest og sør til Woodlands. Den totale befolkningen i denne valgkretsen utgjorde ved folketellingen i 2011 til 2 189 innbyggere. Landsbykirken er fra normannisk tid.

Flere konger har bodd på en jakthytte i landsbyen i forbindelse med jaktturer til Cranborne Chase. Blant disse finner man Johan, Henrik VIII og Jakob I. Jakthytten ble bygget om av Robert Cecil, 1. jarl av Salisbury mellom 1607 og 1611, og er kjernen i hans herregård. 

I middelalderen var Cranborne en markedsby, og det var forlagt en garnison der for å beskytte kongen når han besøkte stedet. Byens befolkning var ved et tidspunkt sammenlignende høyt, men dens betydning og makt minsket da andre mer tilgjengelige byer har overtatt og forbigått den i størrelse. Byens charter ble siden inndratt. 

På 1980-tallet ble det framstilt en naturtro etterligning av et rundhus fra jernalderen på baksiden av Cranborne Middle School. Det er i dag ved Cranborne Ancient Technology Centre.

## Referanser


## Litteratur
* Pitt-Rivers, Michael (1968): *Dorset*. London: Faber & Faber.
* Newman, J.; Pevsner, N. (1972): *The Buildings of England: Dorset*. Harmondsworth: Penguin. s. 170–171.

## Eksterne lenker
* Cranborne , *The Dorset Page*
* Cranborne, *Images of Dorset*
Vartdal

**Vartdal** er et bygdelag og en tidligere kommune i Møre og Romsdal fylke. Området var fra 1837 del av Ulstein formannskapsdistrikt og hadde navnet Vartdalsstrand. 1. januar 1964 ble Vartdal, Hjørundfjord og Ørsta kommuner slått sammen til den nye Ørsta kommune. Vartdal hadde ved sammenslåingen 1&nbsp;315 innbyggere. Per 1. januar 2015 var det 1&nbsp;030 innbyggere i området som tidligere utgjorde Vartdal kommune.

## Historikk
Vartdalsstrand ble skilt fra Ulstein og etablert som egen kommune 1. januar 1895. Kommunen hadde da 736 innbyggere. I 1917 ble navnet endret til Vartdal.

Ved folkeavstemningen i 1919 om hvorvidt alkohol skulle forbys ble det avgitt hele 100 % av stemmene i kommunen for forbud. 95 % av de stemmeberettigede deltok.

## Næringsvirksomhet
Den største arbeidsplassen er Vartdal Plastindustri AS, som produserer fiskekasser, isolasjon og emballasjeprodukt i styropor. En annen lokalbedrift med mange arbeidsplasser er Vartdal Fiskeoppdrett. 
## Referanser
Huai He

**Huai He** (forenklet kinesisk: 淮河, tradisjonell kinesisk: 淮河; pinyin: *Huái Hé*) er en elv i Kina omtrent midtveis mellom landets to hovedelver,  Den gule flod (Huang He) i nord og Yangtze i sør. Før i tiden rant den likesom de to nevnte fra vest til øst og ut i Østkinahavet. Men nå er elveløpet endret, noe som stadig fører til stygge oversvømmelser. Lengden er 1.078 km, og nedslagsfeltet 174.000 km².

Huaielvens historiske løp var rett ut til kysten i den nordlige delen av  Jiangsu-provinsen. Men i 1194 brøt Den gule flod ut av sitt elveleie og gravde seg et nytt løp sørover og over til nedre del av Huaielvens løp. Der forente de to elvene seg og fulgte det nedre Huai-løpet ut i havet. Imidlertid førte Huang He med seg langt mer slam som sedimenterte seg og demmet opp dette nedre elveleiet. Huang Hes nedre løp reverserte seg til slutt etter 700 år i 1850-årene. Men noen tiår etter, i 1897, var Huai He ikke lenger istand til alene å følge sitt historiske leie ned til kysten. Vannet demmet seg opp i innsjøen Hongze, og derfra fikk det bane seg en ny kurs sørover og ned i Yangtze. 

Problemene med elveløpet ble verre og verre. Under annen verdenskrig, da Chiang Kai-shek var kinesernes regjeringssjef, forsøkte kineserne å bremse japanernes fremmarsj ved å åpne opp Gulelvens diker slik at vann rant sørover og over i det øvre Huai-bekkenet og oversvømmet der et enormt område. Hovesastrømmen av Gulelven fortsatte å renne i denne retning i hele ni år, noe som ytterligere skadet Huais historiske elvesystem.

Større og mindre oversvømmelser ble resultatet, og mellom flomperiodene var det ofte tørke. I løpet av de 450 år frem til 1950 så Huai-elven i gjennomsnitt 94 større oversvømmelser per århundre. 

I elva ligger Foziling-demningen og -reservoaret fra 1954, som ble anlagt på ordre fra Mao Zedong.

## Litteratur
* Otto Franzius: «Die Regelung des Hwai Ho, des Kaiserkanals usw.», i: *Die Bautechnik* 11 (19. deptember 1933), Heft 40, s. 568-578

## Eksterne lenker
* 
* Huai River
Wei He

**Wei He** (kinesisk: 渭河, pinyin: *Wèi Hé*) er en elv i provinsen Shaanxi det sentrale Kina som renner fra vest til øst og ut i Huang Hes midtre løp. Elven er Huang Hes største sideelv. 

Weidalen var en av de tidligste vugger for kinesisk kultur. Her lå hovedsteder og kulturelle nøkkelsteder under en rekke dynastier, som Qin-, Han- and Tang-dynastiene. I prefekturet Dingxi helt øverst i dalen er det gjort en rekke arkeologiske funn som går tilbake til forskjellige tidlige steinalderkulturer, det er også gjort flere slike funn en rekke andre steder i området.

Weis kilder er i fylket Weiyuan (渭源, som betyr «Weis kilde») i provinsen Gansu, mindre enn 200 kilometer fra Huang He ved Lanzhou. Men mens Huang He der svinger skarpt nordover for å slå sin store bue, renner 818 kilometer sørøst- og østover. Dens nedslagsfelt er på 135.000 km². 

Millionbyen Xi'an er i dag den største byen i Weidalen.

## Eksterne lenker
* 
* The temporal framework in the Weihe valley
Thorbjørn Svenssen

**Ole Thorbjørn «Klippen» Svenssen** (født 22. april 1924 i Sandar, død 8. januar 2011 i Sandefjord) var en norsk fotballspiller. Han spilte totalt 104 A-landskamper for  fra 1947 til 1962, og var kaptein i 93 av dem. Frem til John Arne Riise spilte sin landskamp nr. 105 den 7. september 2012 hadde ingen andre nordmenn spilt flere kamper for herrelandslaget, og da Svenssen spilte sin 100. landskamp i 1961, var engelske Billy Wright den eneste andre spilleren i verden som hadde nådd denne milepælen.

Svenssens posisjon på banen var midtstopper. På klubbnivå spilte Svenssen hele sin karriere for Sandefjord Ballklubb. Han var æresmedlem i samme klubb. Hans sønn Torgny Svenssen ble seriemester med Idrettsklubben Start i 1978.

## Bibliografi
* *Kaptein for Norge* (1958)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  (Forfatter Fridthjof Jacobsen)
*  (Forfatter Ole Petter Pedersen)
*  Thorbjørn Svenssen på Eu-Football.info
Varhaug

**Varhaug** er et tettsted og administrasjonssenteret i Hå kommune på Jæren i Rogaland. Tettstedet hadde  innbyggere per 1. januar . Mellom Nærbø og Varhaug ligger Åna fengsel. Varhaug var tidligere en egen kommune.

## Historie

### Administrativ tilhørighet og innbyggertall
Fra 1837 var Varhaug del av Hå formannskapsdistrikt. Hå ble i 1894 delt i Varhaug og Nærbø kommune, og da var innbyggertallet på Varhaug 1&nbsp;801.  1. januar 1964 ble Varhaug slått sammen med Nærbø og Ogna kommuner til den nye Hå kommune, og ved sammenslåingen hadde Varhaug 3&nbsp;454 innbyggere.

## Stedsnavnets opprinnelse
Stedsnavnet er opprinnelig et gårdsnavn, der siste ledd sikter til en gravhaug på gården. Første ledd er trolig norrønt var, som betyr steinsatt grav eller steinsetting.

## Samferdsel
Jærbanen, Varhaug stasjon, Nær fylkesvei 44.

## Grunnkretser
Grunnkretsene er Lerbrekk, Dysjalandsvegen, Varhaug vest, Varhaug øst, Reiestad/Tjemsland, Ånestad, Ueland, Auestad og Husvegg/Odland.

## Idrett
Den lokale klubben Varhaug Idrettslag (V.I.L.) driver aktiviteter innen fotball og håndball.

## Referanser