Blokkfløyte

En **blokkfløyte** er et treblåseinstrument, men kan også lages av plast. Tussefløyte og sjøfløyte er norske varianter brukt innen folkemusikk.

## Bakgrunn og navn

Navnet stammer fra måten instrumentet er satt sammen: en plugg som settes inn i et hull i munnstykket. Lenge var ordet *[[fløyte]]* tilstrekkelig som betegnelse for blokkfløyte, fordi det var både mer anvendbart og mest brukt, uten behov for nærmere spesifisering. Fra omkring 1550 finnes det en rekke tilnavn som differansierte blokkfløyta fra tverrfløyta og andre fløyter.

Av nederlendere ble blokkfløyta ofte kalt *Handfluit* og i Tyskland skrev de om *Handflöte* eller *Längsflöte*. I Spania skiller navnetradisjonen seg fra de andre europeiske landene og ble kalt *ajabeba*, som sannsynligvis kom fra det arabiske *šabbăba* som betyr "ung".

England var lenge et kjerneområde for blokkfløytespill. Derfor ble blokkfløyta omtalt som *English flute*, *flûte d'Agleterre* og *consort flute*. I Frankrike ble den kalt *flûte douce* etter alt-fløytas milde og myke klangfarge. Tilsvarende på italiensk ble den kalt *flauto dolce*. På Italiensk ble den også kalt *flauto dritto*, med uviss opprinnelse.

På midten av 1700-tallet ble den kalt the *Common flute på engelsk*, men navnet endret seg etter hvert til *recorder.* Det er uklart hvorfor instrumentet fikk dette navnet, med rot i det latinske ordet *recordari* (*huske, gjenkalle, tenke over*). På engelsk ble til verbet *to record,* som har flere betydninger, der en av dem er *å skrive ned* (slik at en kan huske det senere), *protokollere*, *feste i minnet.* En teori er at *to record* ble brukt om fugleunger som lærte å synge ved stadig å gjenta foreldrenes sang. Andre har mener at det kan betyr *å synge som en [[Fugler|fugl]]* . En tredje betydning er *å synge svakt, nynne*.

På engelsk er en mer generell betegnelse *fipple flute*, men det er uenighet om *fipple* viser til blokka eller labiet. Nå fipple blokka tilsvarer navnet et norsk blokkfløyte som er et navn kommet via Tyskland hvor det heter *Blockflöte* og i eldre form *Plockflöte*.

### I Norge

I Norge finnes det også mange navn på blokkfløyta. 

Ludvig Holberg skriver *schnabelfløte* eller *nebbfløyte* og uttrykkene er hentet fra tysk *Schnabelflöte* og fransk *flûte à bec* som ikke var uvanlige betegnelser i Europa omkring 1700.

I Norge ble det skrevet at stadsmusikantene spilte på *dusflyte* (av flûte douce), som noen mener er opphavet til ordet *tussefløyte*.

På folkemunne ble det gjerne skilt mellom *byfløyte* og *bygdefløyte* hvor førstnevnte var profesjonelt laget og trolig importert. Sistnevnte var mer hjemmelaget, ofte av en lokal fløytemaker.

Blokkfløyta fikk også navn etter materialet den var laget, *trefløyte*, *trepipe* eller *ennfløyta*/*einnfløyte* (einerfløyte). Hullene i fløyta ga den navnet *prillarfløyte* og spillemåten navnet *langfløyte*.

Navnene *sjøfløyte* (vanligst i Telemarkdistriktet) og *tyskfløyte* / *tysfløyte* (vanligst i Gudbrandsdalen og på vestlandet) viser at fløyta kom fra utlandet og mange mener at *tysfløyte* etterhvert har blitt *tussefløyte*.

## Blokkfløytefamilien

Til bruk som kammermusikk-instrument blant amatører og i musikkpedagogisk virksomhet i musikkskolene i Norge brukes først og fremst 4 størrelser blokkfløyte. 
*Sopran *c<sup>2</sup> – d<sup>3</sup>*
*Alt *f<sup>1</sup> – g<sup>3</sup>*
*Tenor *c<sup>1</sup> – d<sup>3</sup>*
*Bass *f – g<sup>2</sup>*
I tillegg brukes av og til: 
*Sopranino *f<sup>2</sup> – g<sup>3</sup>*
*Kontrabass *c – d<sup>2</sup>*

Det forekommer svært sjelden andre størrelser av blokkfløyte enn disse standardiserte.

## Grep
* Barokkgrep (engelske grep): Gaffelgrep for å ta en f på sopranfløyte. Lettere å spille kromatisk skala. 
* Tyske grep: Ikke gaffelgrep for å ta en f. #F i andre oktav er ikke ren.

## Referanser