International Alliance of Women

**International Alliance of Women** (**IAW**) er en internasjonal ikke-statlig organisasjon som arbeider for alle jenters og kvinners menneskerettigheter og likestilling over hele verden. Den var historisk den viktigste internasjonale organisasjonen som arbeidet for kvinners stemmerett og er tradisjonelt den viktigste organisasjonen innen den «borgerlig-liberale» kvinnesaksbevegelsen internasjonalt. IAW har over førti medlemsorganisasjoner, herunder Norsk Kvinnesaksforening.

Organisasjonen ble grunnlagt under navnet Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen (*International Woman Suffrage Alliance* eller IWSA) i 1904 av stemmerettsforkjempere som Carrie Chapman Catt, Millicent Fawcett og Susan B. Anthony, og hadde først kvinners stemmerett som hovedsak. IWSAs første president, Carrie Chapman Catt, grunnla også League of Women Voters. IWSA sprang i stor grad ut av den liberale kvinnesaksbevegelsen i USA på 1800-tallet og hadde fra starten en reformistisk arbeidsform. IAW tok ved etableringen gull som farge, som hadde vært den amerikanske (liberale) kvinnesaksbevegelsens hovedfarge siden 1867 og som er kvinnesakens eldste symbol.

Idéhistorisk tilhører IAW den liberal-progressive grenen av den borgerlige kvinnesaksbevegelsen, med vekt på likestilling, menneskerettigheter og demokrati, og spesielt likestilt medborgerskap («equal citizenship»). IAWs prinsipper slår fast at kvinnesaksbevegelsens arbeid bygger på menneskerettighetene og at «menneskerettighetene er universelle, udelelige og gjensidig avhengige». IAW står i en liberal internasjonalistisk tradisjon og i IAWs tidsskrift *International Women's News* het det i 1946 at «støtte til FN og demokratiet må være i fremste rekke i vårt program». IAW har historisk vært preget av en «ovenfra-og-ned-tilnærming, der eliten ses som de viktigste endringsagentene», samtidig som organisasjonen hevder å snakke for alle kvinner. I tråd med dette vektlegger organisasjonen tett kontakt med regjeringer og internasjonale organisasjoner. IAW hadde fra 1926 tette bånd til Folkeforbundet og var den fjerde organisasjonen som i 1947 fikk generell konsultativ status i FNs økonomiske og sosiale råd.

IAW begynte under Hanna Rydhs presidentskap i etterkrigstiden å fokusere mer på kvinners stilling i utviklingsland, delvis motivert av et ønske om å demme opp for kommunismen i internasjonalt kvinnesaksarbeid, og hadde under den kalde krigen et provestlig ståsted. Idag arbeider IAW blant annet for ratifisering og implementering av FNs kvinnekonvensjon (CEDAW) og dens tilleggsprotokoll. I tråd med sitt menneskerettsorienterte grunnsyn forstår IAW minoritetsvern som en integrert del av kvinnesaken. IAW-president Marion Böker sa i ILGA-Europes podcast «Trans Inclusion in the Women's Movement» at det for kvinnesaksbevegelsen er nødvendig å arbeide på grunnlag av menneskerettighetene, som er universelle og udelelige, forsvare demokratiske verdier og kjempe for en inkluderende kvinnebevegelse. Böker sa at transfiendtlige aktører som opptrer i feminismens navn ved nærmere ettersyn viste seg å være «høyrevridde og rasister».

## Historie

### Bakgrunn og stiftelse

Den borgerlige kvinne(saks)bevegelsen favnet fra 1800-tallet både mer konservative miljøer som gikk inn for større respekt for kvinner, men uten å gå inn for fulle statsborgerlige rettigheter, og mer liberale og progressive miljøer som var kjennetegnet av fokuset på kvinner som likeverdige statsborgere i den liberale staten, med særlig vekt på stemmerett, rett til utdanning og økonomisk likestilling. Ved slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet ble skillet mer uttalt. International Council of Women (ICW) hadde vært den ledende internasjonale kvinnesaksorganisasjonen siden etableringen i 1888, men vegret seg for å støtte kvinners stemmerett.

Frustrasjonen over ICWs konservative linje førte til at den progressive fløyen innen den borgerlige kvinne(saks)bevegelsen tok initiativ til å etablere Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen. Beslutningen om å etablere alliansen ble tatt i Washington D.C. i 1902. Alliansen ble formelt etablert i Berlin i 1904, under navnet Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen (International Woman Suffrage Alliance; IWSA), og ble den mest sentrale internasjonale organisasjonen som arbeidet for kvinners stemmerett, og den ledende internasjonale kvinnesaksorganisasjonen i den borgerlig-liberale tradisjonen.

Ved etableringen av IWSA i Berlin var Fredrikke Marie Qvam, nylig avgått leder for Norsk Kvinnesaksforening og leder i Landskvindestemmeretsforeningen, til stede. NKF telegraferte til Qvam at foreningen ønsket å tegne medlemskap, men det endte med at Qvam i stedet tegnet medlemskap for sin egen organisasjon, på det tidspunktet, Landskvindestemmeretsforeningen. Etter at kampen for stemmerett ble vunnet i Norge ble Landskvindestemmeretsforeningen i økende grad en papirorganisasjon styrt av Qvam og en liten krets rundt henne. I 1937 overtok NKF formelt Landskvindestemmeretsforeningens medlemskap, og NKF har siden selv ansett seg som en av IAWs stiftere, og som forvalter av tradisjonen etter Landskvindestemmeretsforeningen – som selv var en organisasjon som sprang ut av og hadde nære bånd til NKF.

### IWSA fra etableringen

Alliansen hadde en klarere progressiv og likestillingsorientert profil enn ICW, der kampen for stemmerett og politisk og juridisk likestilling stod sentralt. Alliansens første president var Carrie Chapman Catt, som også grunnla League of Women Voters i USA. Ved siden av Catt fikk visepresident Millicent Fawcett stor innflytelse på den politiske retningen alliansen tok.

Det ble senere holdt kongresser i bl.a. København (1906), Amsterdam (1908), London (1909) og Stockholm (1911). Ved organisasjonens kongresser var det gjennom det meste av 1900-tallet vanlig at vertslandets stats- eller regjeringssjef deltok. F.eks. deltok Indias statsminister Indira Gandhi ved kongressen i 1973. IWSA har utgitt tidsskriftene *Jus Suffragii* og *International Women's News*.

I stemmerettskampanjen tilhørte IWSA den borgerlig-liberale tradisjonen som arbeidet for lovreformer, gjennom kontakt med ledende politikere, påvirket av Millicent Fawcett. Den etablerte liberale kvinnestemmerettsbevegelsen ble omtalt som suffragister i engelskspråklige land. Alliansen tok skarp avstand fra suffragettene, en militant fløy i den britiske stemmerettskampen som var svært uglesett i den etablerte kvinnestemmerettsbevegelsen i Storbritannia, som mente de ødela for arbeidet for kvinners stemmerett gjennom sine metoder. Alliansens britiske medlemmer omtalte seg som «Law-Abiding Suffragists» for å markere distanse til suffragettene, og alliansens innflytelsesrike visepresident fra Storbritannia, den ledende britiske suffragistlederen Millicent Fawcett, sørget for at kongressen i 1906 avslo søknad om medlemskap fra den radikale suffragetteorganisasjonen Women's Social and Political Union og at suffragettene aldri var velkomne i alliansen. Fawcetts suffragister, som IAW, posisjonerte seg som de ansvarlige, respektable og seriøse kvinnesaksforkjemperne, og som prinsippfaste, moderate, reformorienterte, borgerlige liberalere, i ordets bredeste betydning. Kvinnehistorikeren Jo Vellacott har bidratt til å korrigere en skjev fremstilling av den britiske kvinnestemmerettsbevegelsens historie, og har vist hvordan den mer stillferdige innsatsen til den demokratisk-konstitusjonelle kvinnestemmerettsbevegelsen ledet av Fawcett – suffragistene – i populærhistoriske/populærfeministiske fremstillinger ufortjent kom i skyggen av de «militante» aktivistene, suffragettene.

I 1926 endret organisasjonen navn til International Alliance of Women for Suffrage and Equal Citizenship, og i 1946 ble navnet forkortet til bare International Alliance of Women.

I mellomkrigstiden var organisasjonen en av de tre store internasjonale «borgerlige» kvinne(saks)organisasjonene, ved siden av International Council of Women (ICW) og Internasjonal kvinneliga for fred og frihet (IKFF). Av disse var IWSA (IAW) mer progressiv og likestillingsorientert enn ICW, med likestilte politiske rettigheter som hovedsak. IWSA var samtidig relativt mer konservativ enn IKFF, med et klart liberalt tyngdepunkt. IAW var tradisjonelt dominert av velutdannede kvinner fra borgerskapet. Organisasjonens medlemmer var ofte tilknyttet liberale partier og bevegelser, men noen var også progressive konservative eller liberalkonservative. Organisasjonen ser tradisjonelt på kontakten med ledende politikere, regjeringer og siden også internasjonale organisasjoner som den mest effektive måten å arbeide for likestilling. IAW var dermed preget av en «ovenfra-og-ned-tilnærming, der eliten ses som de viktigste endringsagentene». Samtidig gjorde IAW krav på å være den internasjonale organisasjonen som snakket for alle kvinner.

For IAW er det liberale demokratiet en selvsagt forutsetning for bevegelsens arbeid; «støtte til FN og demokratiet må være i fremste rekke i vårt program» het det i IAWs tidsskrift *International Women's News* i 1946. IAW står i en liberal internasjonalistisk tradisjon, og slutten på andre verdenskrig markerte begynnelsen på en periode med et sterkt internasjonalt engasjement, spesielt i utviklingsland, under ledelse av den daværende presidenten, Hanna Rydh fra Sverige. Dette var delvis motivert av et ønske om å demme opp for kommunismen: «Det var oss eller kommunistene som ville organisere [kvinnene i] Midtøsten» skrev IAWs andre president Margery Corbett Ashby. Under den kalde krigen var IAW dermed klart provestlig.

Den norske Landskvindestemmeretsforeningen var blant organisasjonene som deltok i etableringen av IAW i 1904, og Norsk Kvinnesaksforening (NKF) arvet Landskvindestemmeretsforeningens medlemskap i 1937. NKF har vært representert i IAWs internasjonale styre med NKF-lederne Margarete Bonnevie, Eva Kolstad, Karin M. Bruzelius og Margunn Bjørnholt. Eva Kolstad var svært aktiv i IAW fra hun ble styremedlem i 1949 og frem til hun ble likestillingsombud i Norge i 1978, og som følge av engasjementet i IAW ble hun også valgt til FNs kvinnekommisjon (der hun ble nestleder) av statspartene etter å ha blitt nominert som felles kandidat av regjeringene i de nordiske landene.

Selv om alliansen oppstod som den liberale og progressive grenen av den borgerlige kvinnebevegelsen kan alliansens vekt på politisk og juridisk likestilling på et liberaldemokratisk grunnlag og informert av et menneskerettsperspektiv i moderne tid og i en feministisk kontekst forstås som et relativt konservativt ståsted sammenlignet med senere (radikale) kvinnebevegelser. Menneskerettsparadigmet som tidlig ble viktig for IAW ble også under den kalde krigen betraktet som ganske borgerlig, sett fra venstresidens ståsted. En studiebok utgitt av AKPs kvinneutvalg omtalte f.eks. IAWs norske medlem NKF som del av den borgerlige (og mer spesifikt borgerlig-liberale og borgerlig-progressive) feminismen og uttalte at «kvinnesaksbevegelsen har hele tida gått hånd i hånd med den borgerlig-liberale bevegelsen forøvrig og den har gjennomgått akkurat den samme utviklinga fra progressiv kamp til reaksjon». IAW har også i sine arbeidsmetoder og organisasjonskultur vært preget av en konservativ stil, og vekten på konstruktivt samarbeid med myndigheter og internasjonale organisasjoner. Sentralstyremedlem i IAWs norske medlem NKF Aud Trætteberg oppsummerte i 1980 NKFs profil på denne måten:

## Politikk

### Grunnsyn og prinsipper
IAW arbeider for et likestilt samfunn på grunnlag av menneskerettighetene. Prinsippene for IAW slår fast at alle uansett kjønn «er født frie og uavhengige» med «rett til individuelle rettigheter og frihet», at «kvinnesak er menneskerettigheter» og at «menneskerettigheter er universelle, udelelige og gjensidig avhengige». IAW står i en liberaldemokratisk tradisjon; i IAWs tidsskrift *International Women's News* het det i 1946 at «støtte til FN og demokratiet må være i fremste rekke i vårt program». IAW-president Marion Böker understreket i 2023 at det er viktig å forsvare demokratiske verdier.

### Politisk likestilling
IAW ble grunnlagt for å kjempe for kvinners stemmerett, og full, formell og reell politisk likestilling er fortsatt en av foreningens kjernesaker.

### Jenters og kvinners utdanning
Jenters og kvinners utdanning var den første saken den liberale kvinnesaksbevegelsen arbeidet for på 1800-tallet, allerede før stemmerettssaken, og har alltid vært et viktig fokus for IAW og foreningens medlemsorganisasjoner. I tråd med IAWs økte vekt på utviklingsland fra midten av 1900-tallet har jenters og kvinners utdanning i utviklingsland blitt et stadig viktigere tema både for IAW-bevegelsen generelt og spesielt for den internasjonale paraplyorganisasjonen.

### Juridisk og økonomisk likestilling
Juridisk og økonomisk kjønnslikestilling har vært kjerneområder for den liberale kvinnesaksbevegelsen siden 1800-tallet. I tråd med at IAW siden etterkrigstiden har fokusert mer på utviklingsland har IAW f.eks. arbeidet for å styrke kvinners rett til land og eiendom i utviklingsland.

### Seksuell og reproduktiv helse og rettigheter
Seksuell og reproduktiv helse og rettigheter er en annen kjernesak for IAW. Tradisjonelt viet ikke IAW dette temaet så stor oppmerksomhet, men det har blitt viktigere i løpet av etterkrigstiden og inn i det 21. århundre.

### Vold mot kvinner
IAW støtter innsatsen mot vold mot jenter og kvinner, herunder konfliktrelatert vold og vold i nære relasjoner. IAW støtter videre innsatsen mot menneskehandel og strukturell ulikhet som tvinger kvinner ut i prostitusjon, men har vært tilbakeholden med å engasjere seg i den betente kriminaliseringsdebatten, et tema som er preget av stor uenighet mellom feminister og i (bl.a. kvinnerettslige) fagmiljøer. IAW står i en liberalfeministisk og menneskerettsorientert tradisjon og meningene spriker blant medlemsorganisasjonene. Noen av IAWs største og mest innflytelsesrike medlemsorganisasjoner som Deutscher Frauenring bruker f.eks. en terminologi med utgangspunkt i sexarbeideres menneskerettigheter, og er gjennom sin tyske paraplyorganisasjon Deutscher Frauenrat tilsluttet et initiativ som arbeider mot kriminalisering. Ikke alle IAWs medlemsorganisasjoner har tatt et ståsted i dette spørsmålet, og synspunktene har også endret seg betydelig over tid i tråd med samfunnsutviklingen og i lys av at mange av medlemsorganisasjonene er svært gamle og ble etablert i en tid preget av andre holdninger; historisk har flere av medlemsorganisasjonene vært for kriminalisering av alle sider av prostitusjon, også det å være prostituert, for siden å gå inn for full avkriminalisering. Professor i kjønnsforskning og NKF-medlem Harriet Bjerrum Nielsen fremhevet kvinnesaksbevegelsens brede og liberale innretning og udogmatiske holdning til bl.a. debatter om porno og prostitusjon, og understreket – karakteristisk for mange i kvinnesaksbevegelsen – at hun ikke ønsket å «bli tvunget til å ta standpunkt» i slike debatter som hun «ikke mener noe om». IAW har selv heller ikke engasjert seg så mye i temaet, ettersom politiske og økonomiske rettigheter har stått mer i forgrunnen. IAW er sterkt FN-orientert og IAWs relativt nøytrale tilnærming til debatten idag er også i tråd med tilnærmingen fra en rekke FN-organer, herunder UN Women, og kan forstås som et «FN-orientert» perspektiv.

### Kjønns- og seksualitetsmangfold

IAWs prinsipper slår fast at kvinnesaksbevegelsens arbeid bygger på menneskerettighetene og at «menneskerettighetene er universelle, udelelige og gjensidig avhengige». I tråd med dette uttalte IAW-president Marion Böker i ILGA-Europes podcast «Trans Inclusion in the Women's Movement» at det for kvinnesaksbevegelsen er nødvendig å arbeide på grunnlag av menneskerettighetene, som er universelle og udelelige, forsvare demokratiske verdier og kjempe for en inkluderende kvinnebevegelse, og hun advarte mot antidemokratiske krefter og krefter på ytre høyre som prøver å sette kvinners rettigheter opp mot minoriteters menneskerettigheter. Böker poengterte at det for kvinnesaksbevegelsen er avgjørende å distansere seg fra miljøer som sprer hat mot transpersoner og sa at transfiendtlige aktører som opptrer i feminismens navn ved nærmere ettersyn viste seg å være «høyrevridde og rasister».

Under kvinnekommisjonsmøtet i FN (CSW) i 2021 arrangerte IAW og IAWs islandske seksjon Kvenréttindafélag Íslands (KRFÍ) et forum der Böker fra IAW-styret diskuterte hvordan kvinnesaksbevegelsen kan styrke feministisk og skeiv solidaritet og motvirke «transfiendtlige stemmer [som] truer feministisk solidaritet», sammen med Mridul Wadhwa, en av lederne i krisesenterbevegelsen i Storbritannia. KRFÍ har uttalt at kvinnesaksbevegelsen arbeider for «kvinners rettigheter og likestilling av alle kjønn i alle deler av samfunnet» og «for *alle* kvinner – feminisme uten transkvinner er ikke feminisme (...) vi har en stor jobb foran oss for å skape en inkluderende, levende og mangfoldig feministisk bevegelse i Europa». IAWs danske medlemsorganisasjon, Dansk Kvindesamfund, har ​uttalt at foreningen tar homofobi og transfobi svært alvorlig og at «vi støtter op om alle initiativer der fremmer homo- og transkønnedes rettigheder (...) vi ser LGBTQA som nære allierede i kampen mod ulighed og vi kæmper sammen for et samfund, hvor køn og seksualitet ikke på nogen måde skal kunne begrænse et individ».

Deutscher Frauenring, en av IAWs største medlemsorganisasjoner, krever «styrking av forebyggende tiltak, økt bevissthet og kompetansehevende tiltak mot kjønnsspesifikk vold fra et interseksjonelt perspektiv, tilgang til krisesentre også for transkvinner, utbygging av transinkluderende trygge rom for sexarbeidere, obligatoriske kurs for politi, påtalemyndigheter og dommere om transfiendtlig vold, konsekvent håndhevelse av den alminnelige likestillingsloven, avskaffelse av diskriminerende og stigmatiserende lovgivning som transseksualitetsloven og en transinkluderende feminisme». Deutscher Frauenring engasjerer seg bredt for et inkluderende samfunn, og har understreket at høyreekstreme, konspirasjonsteoretiske miljøer truer demokratiet, jenter og kvinner i all sin mangfoldighet og marginaliserte grupper. Deutscher Frauenring har uttalt at inkluderende språk som også tar hensyn til ikke-binære er viktig for kvinnesaksbevegelsen. IAWs medlemsorganisasjoner har stilt seg positive til innføringen av et tredje kjønn i lovgivningen i de landene hvor dette har vært foreslått, og Kvenréttindafélag Íslands har f.eks. utgitt en rapport om likestilling av ikke-binære på Island.

## Symboler

Alliansen tok ved etableringen gull som farge, etter forbilde av den liberale kvinnesaksbevegelsen i USA. Solsikken og fargen gull er kvinnesakens og kvinnestemmerettsbevegelsens eldste symboler, og ble brukt av amerikanske liberale kvinnesaksforkjempere fra 1867. Gjennom alliansens innflytelse ble gull og hvitt den etablerte, borgerlige kvinnestemmerettsbevegelsens fremste farger internasjonalt. Gull og hvitt ble også brukt av den norske kvinnesaksbevegelsen fra 1894, også etter amerikansk forbilde.

## Presidenter
#Carrie Chapman Catt (USA) 1904–1923
#Dame Margery Corbett Ashby (Storbritannia) 1923–1946
#Hanna Rydh (Sverige) 1946–1952
#Ester Graff (Danmark) 1952–1958
#Ezlynn Deraniyagala (Sri Lanka) 1958–1964
#Begum Anwar Ahmed (Pakistan) 1964–1970
#Edith Anrep (Sverige) 1970–1973
#Irène de Lipkowski (Frankrike) 1973–1979
#Olive Bloomer (Storbritannia) 1979–1989
#Alice Yotopoulos-Marangopoulos (Hellas) 1989–1996
#Patricia Giles (Australia) 1996–2004
#Rosy Weiss (Østerrike) 2004–2010
#Lyda Verstegen (Nederland) 2010–2013
#Joanna Manganara (Hellas) 2013–2020
#Cheryl Hayles (Canada) 2020–2021
#Marion Böker (Tyskland) 2021–2022
#Alison Brown (USA) 2022–

## Medlemsorganisasjoner

;Fulle medlemmer
*Association des femmes de l’Europe Méridionale, 
*All India Women's Conference, 
*All Pakistan Women's Association, 
*Association Suisse pour les Droits de la Femme, 
*Bangladesh Mahila Samity, 
*CILAF-LFDF, 
*Coterie of Social Workers, 
*Country Women’s Association of India, 
*Dansk Kvindesamfund, 
*Deutscher Frauenring, 
*Deutscher Staatsbürgerinnen-Verband, 
*Fédération des Femmes Burkinabe, 
*Frauen Netzwerk für Frieden, 
*Fredrika Bremer-förbundet, 
*Hoda Chawari Association, 
*Israel Federation of WIZO, 
*Kvenréttindafélag Íslands, 
*Nihon Fujin Yūkensha Dōmei (League of Women Voters of Japan), 
*Ligue Hellénique pour le Droits des Femmes, 
*Lithuanian Women’s Society, 
*Lucy Stone League, 
*Mauritius Alliance of Women, 
*Nederlandse Vereniging voor Vrouwenbelangen, 
*Norsk Kvinnesaksforening, 
*Pancyprian Movement Equal Rights & Equal Responsibilities, 
*Sri Lanka Women’s Conference, 
*Union of Kuwaiti Women’s Associations, 
*Unioni Naisasialiito Suomessa Ry, 
*Women's Electoral Lobby, 
*Zambia Alliance of Women, 

;Assosierte medlemmer
*Alliance of Women of Serbia, 
*Action Sociale pour le Développement Intégral de la fille et de la femme congolaise, 
*Association pour le Planning Familial et l’Epanouissement de la Femme, 
*Autonomes FRAUENzentrum, 
*Bali Women’s Union of Farming Groups, 
*Croatian Alliance of Women IWAD, 
*Egyptian Society for the Development of Local Communities, 
*Fédération de Femmes pour la Paix et le Développement, 
*Femmes rurales contre la violence et les maladies sexuellement transmissibles, 
*Fund for Women in Asia, 
*Josephine Butler Society, 
*La Colombe (organization)|La Colombe, 
*League of Women Voters of Victoria, 
*Metro Manila Council of Women Balikatan, 
*Mmabatho Foundation Women’s Development, 
*ONG-SAPHTA, 
*Platform of Women’s Empowerment and Rights, 
*Promo Femmes/Développement Solidarité, 
*Saroj Nalini Dutt Memorial Association, 
*Slum Aid Project, 
*Sri Lanka Women’s Association UK, 
*Union of Australian Women (Victoria) Inc., 
*Women’s Comfort Corner, 
*Women’s Rights Movement of the Philippines, 

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
* International Alliance of Women