Karl Wefring

**Karl Wilhelm Wefring** (1867–1938) var en norsk politiker, overlege og sykehusdirektør.

Wefring satt to valgperioder på Stortinget og var forsvarsminister i fire borgerlige regjeringer i 1920-årene. Han representerte partiet Frisinnede Venstre, der han også var formann.

Wefring hadde en rekke ledende stillinger i norsk sykehusvesen, først innen psykiatrien, så som direktør ved Rikshospitalet og medisinaldirektør (helsedirektør). Han la også ned et stort humanitært arbeid for Norges Røde Kors og Nasjonalforeningen mot tuberkulosen.

## Liv og virke
Foreldrene var Mads Iver Wefring (1819–1894), opprinnelig fra Vevring, og Hilda Caroline Theodora, født Grimelund (1839–1918). Han vokste opp i Fiskum, Holla og Trondheim, der faren var prest og nært knyttet til lekmanns- og avholdsbevegelsene. Morfaren Andreas Grimelund var biskop i Trondheim.

Karl Wefring gikk Trondheim katedralskole og studerte så medisin. Han tok medisinsk embedseksamen i 1892. Han reiste, etter hvert på statsstipend, til flere europeiske land for å spesialisere seg i psykiatri. Han var kommunelege i Løten fra 1893 til 1907, direktør ved Hedemarkens amts sinnssykeasyl på Sanderud fra 1907 til 1917, «Overlege for statens sinnssykevesen» i Medisinaldirektoratet, forløperen for Helsedirektoratet, fra 1919 til 1927, medisinaldirektør (helsedirektør) fra 1927 til 1930 og direktør ved Rikshospitalet fra 1930 til 1937.

Wefring var president i Den norske legeforening fra 1914 til 1916 og styremedlem i Nasjonalforeningen mot tuberkulosen.

Wefrings kapasitet kom til nytte i en rekke offentlige kommisjoner, også utenfor helsefeltet. Han var formann for Idrettskommisjonen av 1918 og dirigent for Idrettstinget samme år, som la grunnlaget for forbundenes sammenslutning til Norges landsforbund for idrett, nå Norges idrettsforbund.

### Politisk arbeid
Wefring satt i herredsstyre og formannskap, først i Løten, senere i Stange. Han var Løtens ordfører fra 1899 til 1901. Først på 1900-tallet regnet han seg til «det uavhengige venstre» på Hedemarken, som var en avspeiling av Frisinnede Venstre, men som ikke var formelt knyttet til noe landsdekkende parti.

Wefring var stortingsmann i to perioder: Ved stortingsvalget 1915, da det var enmannskretser, vant han omvalget i Søndre Hedemarken krets, som felles kandidat for de borgerlige partiene. Ved stortingsvalget 1918 klarte ikke de borgerlige å enes, og Wefring ble ikke gjenvalgt. Han ble senere valgt inn på Stortinget fra Oslo for perioden 1925–1927, da det var flermannskretser, på fellesliste for Høyre og Frisinnede Venstre.

Han satt begge periodene i Stortingets militærkomité. Da han kom inn i Stortinget i 1925, ble han straks nestformann i Frisinnede Venstres stortingsgruppe. Abraham Berge var sykemeldt det meste av stortingsperioden, så det ble Wefring som tok ledelsen i partigruppen. Han satt også i presidentskapet i Odelstinget fra 1925 til 1926 og som nestformann i Stortingets universitets- og fagskolekomité fra 1926 til 1927.

Wefring var formann i Frisinnede Ventres landsorganisasjon fra 1924 til 1925. Han tilhørte den delen av partiet som ønsket et nært politisk og organisatorisk samarbeid med Høyre. Han fikk partilandsmøtets flertall imot seg i denne saken i 1925 og gikk av som formann i hovedstyret, men ble snart formann i stortingsgruppen.

Wefring var forsvarsminister i Otto B. Halvorsens første regjering fra 1920 til 1921, Otto B. Halvorsens andre regjering i 1923, Abraham Berges regjering fra 1923 til 1924 og Ivar Lykkes regjering fire måneder i 1926.

I 1926 ble syv medlemmer av Berge-regjeringen stilt for riksrett. Saken gjaldt et lån til Den norske Handelsbank, og hadde ingen berøring med Wefrings embedsførsel. De tiltalte ble frifunnet i mars 1927.

Da riksrettstiltalen ble reist, gikk Wefring ut av regjeringen. Statsminister Lykke så det som en midlertidig uttreden, og han hadde sett for seg å utnevne Wefring på nytt etter en frikjennelse. I mellomtiden skiftet stemningen i Stortinget, og Wefring og Anders Venger kom ikke tilbake til regjeringen våren 1927. Senere det året innstilte regjeringen Wefring til embedet som medisinaldirektør, og han stilte ikke til gjenvalg til Stortinget.

I 1930 ble Wefring, mot sin vilje og uten at han var til stede på landsmøtet, valgt til formann til hovedstyret i Frisinnede Venstre. Han hadde ikke tid til oppgaven, og viseformannen, Anton Wilhelm Brøgger, fungerte i vervet.

## Utmerkelser
Wefring mottok en rekke ordener og utmerkelser for sitt virke. Han ble 18. juli 1921 utnevnt til kommandør med stjerne av St. Olavs Orden «for statsborgerlig og embetsfortjeneste». Han var også kommandør av første klasse av Dannebrogordenen, storkors av Italias kroneorden og kommandør av 1. klasse av Nordstjerneordenen. Han ble også hedret med Norges Røde Kors hederstegn.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*