Ion Antonescu

**Ion Victor Antonescu** (født 15. juni 1882 i Pitești i Argeș fylke i Romania, død 1. juni 1946 utenfor Jilava i Ilfov fylke) var Romanias statsminister og *conducător* («leder») under andre verdenskrig, fra 4. september 1940 til 23. august 1944. 

Antonescu tilstrebet, som landets leder, stabilitet og han innskrenket forsamlingsfriheten og ytringsfriheten i landet. Antonescus dristigste beslutning var å slutte seg til Tysklands angrep på Sovjetunionen i juni 1941. Motivet var blant annet å gjenvinne Bessarabia og Bukovina, som Sovjetunionen hadde annektert 28. juni 1940 etter Molotov-Ribbentrop-paktens hemmelige tillegg. De erobrede og gjenerobrede områdene ble satt under militær administrasjon, som var ineffektiv og katastrofal for befolkningen. Dette utviklet seg til holocaust og Antonescu medvirket slik til folkemord. Sovjetiske styrker brøt gjennom tyske og rumenske stillinger i Bessarabia under Jassy–Kishinev-operasjonen som begynte 20. august 1944. Kong Mikael fikk Antonescu arrestert 23. august, hvorpå Romania gikk over til de allierte. 

Han var den første rumeneren til å bli dekorert med Jernkorsets ridderkors.

Antonescu ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser og forræderi.

## Bakgrunn
Antonescu ble født i byen Piteşti, nordvest for hovedstaden București, og han var fra en rumensk-ortodoks øvre middelklassefamilie med en del militær familietradisjon. Han var særlig nær sin mor, Lița Baranga, som også overlevde ham. Faren, en offiser i den rumenske hæren, ville at Ion skulle følge i hans fotspor og sendte ham til infanteri- og kavaleriskolen i Craiova. Her skal Ion Antonescu ha vært klassekamerat med Wilhelm Filderman, den senere aktivisten i det jødisk-rumenske samfunnet, og hvis kontakt med den senere c*onducător* Antonescu skal ha bidratt til å redde mange av hans medtroende. Etter å ha blitt uteksaminert i 1904, sluttet Antonescu seg til den rumenske hæren som sekondløytnant. Han tilbrakte de følgende to årene med videreopplæring innen kavaleriet i Târgovişte. Antonescu skal ha vært ærgjerrig og utålmodig med hensyn til opprykk, og dette ga seg utslag i tøffhet. Senere skulle kombinasjonen av hans tøffe og nådeløse stil, og hans røde hår, gi ham kallenavnet *Câinele roșu* («Den røde hunden»). Antonescu utviklet også et rykte for å sette spørsmålstegn ved sine overordnede og klaget til nivåene over dersom han mente de tok feil.

Under det rumenske bondeopprøret i 1907 hadde han kommandoen over en kavalerienhet i Galați. Det hersker ulike oppfatninger om hva hans rolle var, om han var spesielt aktiv eller tilsvarende det som var vanlig for offiserene. I tillegg til å slå ned bøndenes opprør, var hans enhet også aktiv i å undertrykke sosialistiske aktiviteter ved havnen i Galați. Hans håndtering av situasjonen fikk anerkjennelse fra kong Carol I, som sendte kronprinsen, den senere kong Ferdinand I, til å rose Antonescu direkte foran hele garnisonen.

I 1908 ble han forfremmet til løytnant, tok mellom 1911 og 1913 videreutdannelse, og ble uteksaminert som kaptein.

Antonescu deltok i andre balkankrig i 1913 mot Bulgaria, og utmerket seg her slik at han ble tildelt Mikael den tapres orden, Romanias høyeste tapperhetsmedalje, da han tjenestegjorde som stabsoffiser i første kavaleridivisjon i Dobrudsja.

I august 1916 gikk Romania inn i første verdenskrig på Ententemaktenes side. Antonescu ble da stabssjef for general Constantin Prezan. De rumenske styrkene krysset Karpatene og rykket inn i områder som da var en del av Østerrike-Ungarn. Etterhvert gikk imidlertid krigen dårligere og tyske og bulgarske styrker rykket inn i Valakia. Antonescu ble bedt om å utarbeide en forsvarsplan for București. De rumenske myndighetene evakuerte inn i Moldova, og Antonescu, som nyutnevnt major ble operasjonssjef for forsvaret av Moldova. Han bidro til det taktiske opplegget som sikret seier i slaget om Mărășești (juli-august 1917), da rumenerne under general Alexandru Averescu lyktes i å stanse den tyske framrykkingen under generalfeltmarskalk August von Mackensen. Antonescu tilbrakte deretter resten av krigen i Prezans omgivelser.

## Mellomkrigstiden

Etter krigen holdt han seg i den offentlige oppmerksomhet, og argumenterte sterkt for at Romania skulle få overført Transilvania under Fredskonferansen i Paris i 1919. I 1920 ble han oberst og nominert til å bli militærattaché i Paris, men dette møtte motstand fra franskmennene, da han i rapporten fra den franske militære observatøren ble omtalt som «ekstremt forfengelig», «sjåvinistisk» og «xenofobisk», men ble også vurdert til å ha «stor militær verdi» Da en ny attaché skulle oppnevnes i 1922, ble Antonescu igjen foreslått, og denne gangen var det vanskeligere for Frankrike å stoppe dette. På denne tiden tjenestegjorde han i den transilvanske byen Sibiu, hvor hans vanskelige og egenrådige oppførsel vakte stor irritasjon blant hans overordnede.

Som oberstløytnant og militærattaché tjenestegjorde han i Paris fra 1922 og London og Brussel fra 1923. I 1926 vendte han hjem og gikk i en kommandostilling i Giurgiu før han året etter ble sjef for militærakademiet. I 1931 ble han brigadegeneral og fra 1. desember 1933 var han general og sjef for generalstaben. En konflikt med kong Carol II førte til at han måtte gå av i 1934, men han pleiet en nær kontrakt med den ytterste høyresiden i Romania, både Jerngarden, Corneliu Zelea Codreanu og Octavian Goga. Da Goga ble statsminister i 1937, ble Antonescu forsvarsminister, en post han gjentatte ganger hadde forlangt å få.

Kong Carol II etablerte sitt diktatur i 1938, og innledet en hard forfølgelse av Jerngarden, som var blant Antonescus støttespillere. Antonescu gikk da av i protest og ble internert fram til 1940.

## Andre verdenskrig

Antonescu var vaktsom som landets leder. Han tilstrebet stabilitet og hadde stor tillit til den rumenske hærens kapasitet. Han fjernet Jerngarden fra ledende stillinger i regjeringen og innsatte i stedet sine offiserskollegaer i regjeringen. Han innskrenket forsamlingsfriheten og ytringsfriheten i landet, og pleide et nært forhold til Tyskland. Antonescus dristigste beslutning var å slutte seg til Tysklands angrep på Sovjetunionen i juni 1941: Motivet var blant annet å gjenvinne Bessarabia og Bukovina samt en seier over bolsjevikene. Angrepet førte til gjenerobring av Bessarabia samt Transnistria, som aldri hadde vært en del av Romania. Med sin store hær, beliggenhet og oljefelter var Romania en viktig alliert for Tyskland, kanskje viktigere enn Italia. Antonescu hadde 10 møter med Hitler fra september 1940 til han ble styrtet. Antonsecu skal i denne forbindelse ha satt seg i respekt hos Hitler og forhandlet hardt om Romanias territorielle interesser. 

Da Romania som følge av Craiova-traktaten av 7. september 1940 måtte avstå det sørlige Dobrudsja til Bulgaria og nesten halve Transilvania til Ungarn etter voldgiftkjennelsen i Wien 30. august 1940, presset Tyskland den rumenske kongen til å godta Antonescu som statsminister, og han ble utnevnt 5. september 1940. Han fikk omfattende fullmakter og truet deretter kongen til å abdisere. Demokratiet var under Kong Carol allerede sterkt svekket. Kongen gikk i eksil, først til Spania, deretter til Mexico, Brasil og Portugal. Den nye kongen, Mikael, skulle ikke ha noen reell makt, og Antonescu ble *conducător* («leder») og dannet regjeringen, blant annet sammen med Jerngarden. Han gjennomførte også store utrenskninger i den politiske og militære ledelsen.

I oktober 1940 tillot Antonescu at tyske soldater opererte på rumensk jord og undertegnet 23. november tremaktspakten som eksisterte mellom Tyskland, Italia og Japan. To dager senere sluttet Romania seg også til den tyskledede Antikominternpakten. Bortsett fra disse forpliktelsene, hadde Romania ikke noe traktatmessig eller formell tilknytning til Tyskland, og alliansen mellom de to landene fungerte som en uformell allianse. I 1946 hevdet Antonescu at denne tyskvennlige linjen var en fortsettelse av den tidligere rumenske politikken og at han fulgte den videre for å unngå at landet skulle bli et tysk protektorat.

Jerngarden gjennomførte et opprør 21. til 23. januar 1941 rettet mot Antonescu, ettersom de var uenige i regjeringens jødepolitikk, og det var spenninger i forhold til regjeringen i andre saker også. Opprøret utviklet seg til pogrom mot den jødiske befolkningen. Antonescu utnyttet situasjonen, og med tysk støtte ble Antonescus tidligere forbundsfeller i Jerngarden fjernet fra regjeringen, da de var for ytterliggående for de andre tyskvennlige kretsene, og Antonescu lot hæren knuse Jerngarden. Under opprøret ble flere hundre medlemmer av Jerngarden drept eller skadet, og  medlemmer ble internert. Etter dette gikk Jerngarden i oppløsning, hvor ledelsen enten ble fengslet eller flyktet til Tyskland. Der ble de internert i spesialavdelinger i konsentrasjonsleirene Buchenwald og Dachau. Samtidig offentliggjorde Antonescu at han hadde innledet samarbeid med de såkalte *Codrenistene*, den fløyen av Jerngarden som hadde vært motstander av lederen Horia Sima, og leder av denne fløyen var Corneliu Zelea Codreanus far, Ion. Antonescu prøvde igjen å utvide sitt politiske grunnlag for regjeringen, men hans motstand mot et parlamentarisk system gjorde at han ble avvist.

Under den tyske invasjonen av Sovjetunionen, igangsatt 22. juni 1941, deltok rumenske styrker på tysk side. Beslutningen om å delta i invasjonen av Sovjetunionen tok Antonescu på egen hånd, uten å ha konsultert noen, men hadde politisk støtte for dette, bortsett fra det lille rumenske kommunistpartiet. De deltakende rumenske styrkene dannet *Hærgruppe General Antonescu* under den effektive ledelsen av den tyske generalen Eugen Ritter von Schobert. Romanias deltakelse på østfronten skjedde uten noen formell krigserklæring og ble igangsatt som følge av Antonescus ordre til soldatene om å krysse Prut-elven, som var den tidligere grensen mellom Romania og Sovjetunionen før 1940. Angrepet ble noen dager etterfulgt av omfattende pogromer i Iași, med Antonescus samtykke, der flere tusen jøder ble drept.

Både Bessarabia og Nord-Bukovina ble gjenerobret og deretter ble *Hærgruppe General Antonescu* oppløst 17. juli 1941. For å ha gjenerobret de tidligere områdene fra Sovjetunionen, ble han utnevnt til marskalk, tildelt andre og første klasse av Mikael den tapres orden, og Jernkorsets ridderkors 6. august 1941 av Adolf Hitler personlig. Antonescu var på dette tidspunktet på høyden av sin makt, men videreføringen av krigen utover grensene fra 1940 ble ikke like godt tatt imot i befolkningen og i det politiske liv. Men de rumenske troppene fortsatte felttoget østover langt utover de opprinnelige rumenske områdene. Antonescu argumenterte med at fienden måtte slås helt. To sentrale politikere, Iuliu Maniu og Constantin Brătianu, erklærte at «det rumenske folk vil aldri slutte seg til å videreføre kampene utenfor våre nasjonale grenser».

### Holocaust

De erobrede og gjenerobrede områdene ble satt under militær administrasjon, som var ineffektiv og katastrofal for befolkningen. Dette utviklet seg til holocaust og Antonescu medvirket slik til folkemord. Soldatene massakrerte den jødiske lokalbefolkningen eller deporterte dem øst for Dnestr, der opptil halvparten døde av sult og sykdom. I Romania (hovedsakelig Valakia) ble landets jødiske innbyggere utestengt fra økonomi og politikk og myndighetene beslagla deres eiendommer, men Antonescu avviste tyske krav om å deportere jødene. Han tillot også nødhjelp fra Romania til Transnistria, og han lot flyktninger fra holocaust i Ungarn bli værende i Romania. Etterhvert forsøkte han desperat å trekke landet ut av den stadig verre krigen på Østfronten uten å risikere tysk okkupasjon. 

Tyske og rumenske styrker rykket inn i Odessa 16. oktober etter at de sovjetiske styrkene hadde evakuert fra byen. En uke senere eksploderte en tidsinnstilt bombe som sovjeterne hadde satt opp før de evakuerte, og denne bomben sprengte det rumenske hovedkvarteret og drepte 67 personer, herunder den rumenske øverstkommanderende, ytterligere 16 andre rumenske offiserer og fire tyske offiserer. Antonescu la ansvaret for bomben på jødene og kommunistene, og i tillegg la han skylden for de rumenske tapene under kampene om byen på de antatt jødiske kommissærene i Den røde armé, og dagen etter ble  jøder innsamlet og enten skutt i grupper på 30-40 eller hengt. Samme ettermiddag ble  jøder samlet inn og plassert i fire store lagerbygninger og skutt med maskingeværer gjennom huler i veggene. For å forsikre seg om at ingen overlevde, ble det satt fyr på bygningene. Andre jøder ble samlet i havneområdet, oversprøytet med bensin og satt fyr på. Anslagene for antatt drepte varierer fra , ,  og til og med opp til .

Områder i Ukraina mellom Dnestr i vest og Søndre Bug i øst mot Reichskommissariat Ukraina, og sør mot Svartehavet ble lagt under rumensk kontroll og kalt Transnistria-guvernementet, med Odessa som administrasjonssted. Dette eksisterte i perioden 19. august 1941 til 29. januar 1944.

Antonescus regime spilte en betydelig rolle i holocaust og fulgte i en mindre omfatning den nazistiske fremgangsmåten med undertrykkelse, forfølgelse og massakre av jøder og sigøynere, hovedsakelig i de østlige områdene som Romania tok tilbake eller okkuperte fra Sovjetunionen (Transnistria) og i Moldova. I henhold til en internasjonal kommisjonsrapport som ble offenliggjort av den rumenske regjeringen i november 2004, var Antonescus fascistiske regjering ansvarlig for mord i ulike former, innbefattet deportasjon til konsentrasjonsleirer og henrettelser utført av den rumenske hæren, politiet og den tyske Einsatzgruppen, på mellom 280&nbsp;000 til 380&nbsp;000 jøder i Romania og i krigssonene i Bessarabia, Bukovina og Transnistria.

### Krigsslutten
De rumenske styrkene led store tap, særlig som følge av slaget ved Stalingrad, hvor 115 000 rumenere døde.  Da krigen etter hvert gikk dårligere for Tyskland, og troppene måtte trekke seg tilbake, ble det viktig både for Antonescu og den demokratiske opposisjonen å forhindre en sovjetisk okkupasjon av Romania. Da slaget om Romania ble innledet i august 1944, gjennomførte kong Mikael et kupp den 23. august 1944 i samarbeid med opposisjonspartiene og noen høyere offiserer ved at Antonescu ble innkalt til et møte på det kongelige slottet, hvor han ble bedt å undertegne en våpenhvileavtale med de allierte og skifte side i krigen. Da Antonescu nektet, ble han arrestert av vaktstyrken. Constantin Sănătescu tok over ledelse av en ny samlingsregjering og Romania gikk over til de allierte. 

Sovjetiske styrker brøt gjennom tyske og rumenske stillinger i Bessarabia under Jassi&ndash;Kishinev-operasjonen, som begynte 20. august. De tyske styrkene i Bessarabia ble omringet og nedkjempet, og omkring 100 000 tyske soldater ble drept og 150 000 tatt til fange. Sovjetiske styrker inntok București 31. august.

Det ble undertegnet en våpenhvileavtale 12. september 1944, på sovjetiske vilkår, som i praksis var en kapitulasjon overfor Sovjetunionen. Våpenhvilen sørget for at Romania skiftet side i krigen, og erklærte Tyskland krig. De nye myndighetene oppfordret befolkningen til å ta godt imot de sovjetiske styrkene. Den røde armé kunne da rykke raskere gjennom Romania. Romania satte inn sine styrker i kampen mot sine tidligere allierte i kampen om Ungarn og Tsjekkoslovakia. Ved krigens slutt hadde Romania mistet rundt 378&nbsp;000 militærer og sivile. Det er anslått at kuppet forkortet krigen med så mye som seks måneder.

Antonescu ble holdt i arrest i București-området, og ble deretter overlevert til Sovjetunionen 1. september sammen med en rekke andre som hadde hatt høye posisjoner i hans styre, så som hans nestkommanderende Mihai Antonescu, den tidligere guvernøren av Transnistria-guvernementet Gheorghe Alexianu, forsvarsminister Constantin Pantazi, lederen for gendarmeriet Constantin Vasiliu og politisjefen i București Mircea Elefterescu. De ble deretter fløyet til Moskva og holdt internert resten av krigen i et gods utenfor byen, hvor de skal ha fått god behandling og bevoktet av en SMERSJ-avdeling direkte underlagt Josef Stalin.

## Rettsoppgjør

I mai 1946 ble Ion Antonescu stilt for et såkalt folketribunal i Romania, en domstol som skulle tilsvare Nürnbergdomstolene i det alliertokkuperte Tyskland. Han fikk anklager om krigsforbrytelser, forbrytelser mot freden og høyforræderi. Det juridiske rammeverket var hovedsakelig utarbeidet av Lucrețiu Pătrășcanu, som hadde deltatt i kuppet og skulle bli justisminister. Selv om rettsoppgjøret skulle være mest mulig politisk balansert, ble det likevel en helning i retning av kommunistpartiet og de sovjetiske interessene (det var også omstridt at lovene fikk tilbakevirkende kraft (ex post facto-beslutninger). Den første av disse rettssakene fant sted i 1945 mot kommandanter ansvarlige for gjennomføringen av Odessamassakren.

Antonescu hadde to offentlige forsvarere som han bare hadde fått snakke med en dag før rettsforhandlingene startet. Han ble funnet skyldig og anket to ganger, under henvisning til at den daværende konstitusjon og lovgivning ikke ga det juridiske rammeverket for rettssaken, og heller ikke idømmelse av dødsstraff i fredstid, samt at det, i strid med våpenhvileavtalen, bare var en av de allierte maktene som var representert og ledet rettssaken. Begge ankene ble avvist etter seks dager. Antonescus advokater og hans mor søkte også kong Mikael om benådning, der de ba om at saken skulle bli ført for Nürnbergdomstolene.

Etter press fra den nye sovjetstøttede statsministeren Petru Groza, støttet kongen henrettelse. Sammen med sine medtiltalte Mihai Antonescu, Alexianu og Vasiliu, ble den tidligere c*onducător* henrettet av en eksekusjonspelotong 1. juni 1946. Henrettelsen ble filmet, og viser at Antonescu nektet å ha bind for øynene og at han hilste ved å ta av seg hatten da skyteordren ble gitt. Henrettelsesstedet, et stykke utenfor byen Jilava og fengselet der, var kjent som *Valea Piersicilor* («Ferskentredalen»). I sitt siste brev til sin hustru anbefalte han henne å trekke seg tilbake til et kloster, og hevdet at kommende generasjoner ville se hans handlinger i et annet lys, og beskyldte rumenerne for å være «utakknemlige».

## Utmerkelser
Antonescu mottok en rekke utmerkelser gjennom sin militære karriere, den høyest rangerte av dem er Mikael den tapres orden, som ble utdelt til ham av kong Ferdinand I personlig under den ungarsk–rumenske krigen av 1919. Han mottok også en rekke andre dekorasjoner fra andre land. Han ble den første rumeneren som ble tildelt Jernkorsets ridderkors, utdelt av Adolf Hitler personlig.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
* Ion Antonescu i Encyclopædia Britannica
* Ion Antonescu i WorldWar2.ro