open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Rebekka Karijord

**Rebekka Karijord** (født 1976) er en norsk  artist og komponist, tidligere skuespiller innen film og teater. Hun har laget fire album og skrevet musikk til et stort antall film og teateroppsettninger i Norge, Sverige og resten av Europa. Blant annet har hun laget musikk til Margreth Olins film «*De Andre*», Cirkus Cirkörs forestilling «*Wear It Like A Crown*», samt tv-serier på BBC i England og ABC Television i USA. 

Karijord bor i Stockholm og driver plateselskapet *Control Freak Kitten Records*. 

## Diskografi
* *Neophyte* (2003)
* *Good or Goodbye* (2005)
* *The Noble Art of Letting Go* (2009)
* *We Become Ourselves* (2012)
* *Mother Tongue* (2017)

## Filmografi
* *[[Izzat]]* (2005) – Advokat
* *[[Reprise (film)|Reprise]]* (2006)
* *[[Appelsinpiken]]* (2009) – Appelsinpiken/eldre Veronika

## TV-opptredener
* *[[Asylet (TV-serie)|Asylet]]* (2005) – Flaskeensemblet
* *[[Torpedo]]* (2006)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Seamus Costello

**Seamus Costello** (født 1939, død 6. oktober 1977) var en nordirsk politiker og paramilitær leder. Han begynte sin karriere i Sinn Féin og IRA, senere Den offisielle IRA (OIRA). Han gikk senere over i Irish Republican Socialist Party (IRSP) og Irish National Liberation Army (INLA).

Da Costello var 16 år gammel gikk han inn i Sinn Féin og IRA. Innen et år var han kommandant for en *[[Active Service Unit]]* i det sørlige Derry under *[[Border Campaign]]*. Hans lederegenskaper førte til at han fikk tilnavnet «The Boy General» («Guttegeneralen»). Blant aksjonene hans enhet gjennomførte var nedbrenningen av tinghuset i Magherafelt og ødeleggelsen av flere broer. 

Han ble i 1957 arrestert i Glencree i Wicklow, og ble dømt til seks måneders fengsel, som ble sonet i Mountjoy. Etter løslatelsen ble han internert i Curragh Camp i to år. 

Costello studerte mens han satt i fengsel. En viktig politisk og militær inspirasjonskilde for ham var studiet av uavhengighetskampen i Vietnam. Mens han var internert var han medlem av en rømningskomité, som sørget for at blant annet Ruairí Ó Brádaigh og Dáithi Ó Conaill klarte å rømme. Costello refererte senere til fengselstiden som sine «universitetsdager».

Etter løslatelsen fra Curragh arbeidet han med å bygge opp den republikanske bevegelsen. Som lokal organisator for Sinn Féin i Wicklow bygde han opp en base der. Han var en sterk tilhenger av bevegelsens venstreorientering, og politisk kombinerte han tradisjonell militant republikanisme med marxistisk tenkning. I Bray hjalp han til med å bygge opp en sterk leieboerforening, og han ble også involvert i landbruksorganisasjoner. Han rakk også å gifte seg med en kvinne fra Tipperary, Maeliosa, som også ble aktiv i den republikanske bevegelsen. I 1967 ble han valgt inn i byrådet i Bray. 

Etter at konflikten i Nord-Irland tilspisset seg i 1969 ble IRA og Sinn Féin splittet. På grunn av sine marxistiske holdninger valgte Costello Den offisielle IRA og Det offisielle Sinn Féin. Han var visepresident for partiet, og stabsoffiser i OIRA. 

Da OIRA i 1972 annonserte en våpenhvile var Costello sterkt uenig i dette. Han ble ekskludert fra OIRA og suspendert fra Det offisielle Sinn Féin. I 1974 ble han også ekskludert fra partiet. 

Den 10. desember 1974 opprettet han sammen med republikanere, sosialister og fagforeningsaktivister det nye partiet Irish Republican Socialist Party. Costello ble partiets første leder. Samme dag grunnla han også Irish National Liberation Army, hvor han ble stabssjef. Organisasjonens opprinnelige formål var å beskytte IRSP, men den ble etterhvert til en regulær paramilitær organisasjon. 

Få dager etter at INLA var grunnlagt var organisasjonen involvert i en blodig feide med OIRA. Medlemmer av INLA og IRSP ble angrepet, og flere ble drept. Etter flere mord ble det inngått en våpenhvile, men til tross for dette ble Costello den 6. oktober 1977 skutt ned og drept mens han satt i sin bil på North Wall i Dublin. Han var den første og eneste partileder som er blitt myrdet i Irland.

## Referanser
Internacia Televido

**Internacia Televido** var en online TV-kanal som sendte utelukkende på esperanto.

Blant programmene fantes det reiseprogram, aktuelt stoff og esperantokurs.

## Eksterne lenker
Internacia Televido (død lenke)
Liste over fylker i New Mexico

**Liste over fylker i New Mexico**.

Den amerikanske delstaten New Mexico består av 33 fylker.

## Referanser
Didier Deschamps

**Didier Deschamps** (født 1968) er en fransk fotballtrener og tidligere fotballspiller som siden 2012 er landslagstrener for .

## Spillerkarriere
Det har blitt hevdet at Deschamps er en av Frankrikes viktigste og mest markante fotballspillere gjennom tidene. I 1993 ble han den første som løftet en Europacup-pokal for et fransk lag, da han spilte for Marseille. Han har også spilt for den italienske klubben Juventus FC, den engelske klubben Chelsea og den spanske klubben Valencia. 

Han var kaptein for Frankrikes landslag da de vant VM på hjemmebane i 1998.

## Trenerkarriere

### Monaco
I starten av sin trenerkarriere var Deschamps trener i Monaco FC, og ledet blant annet Monaco frem til mesterligafinalen i 2004; denne kampen endte med tap mot Porto.

### Juventus
Deschamps overtok trenerjobben i Juventus etter Fabio Capello i oktober 2006; Capello hadde forlatt Juventus for å bli trener i Real Madrid. Deschamps signerte en toårsavtale med Juventus.

Etter at det var klart at Juventus ville rykke opp til Serie A våren 2007, ble Deschamps erstattet av Claudio Ranieri.

### Marseille
Den 5. mai 2009 ble det gjort kjent at Deschamps var ansatt som trener for Marseille.  I sin første sesong under Deschamps vant klubben Ligue 1, atten år etter forrige gang de vant ligaen. Laget kom på andreplass året etter. Deschamps forlenget kontrakten to ganger og hadde kontrakt fram til 2014. Den 13. mars 2012 gikk Marseille videre til kvartfinalen i Mesterligaen for første gang siden 1993. Klubben vant også cupen tre ganger under hans ledelse, i 2010, 2011 og 2012. I juli 2012 ble han og klubben enige om å terminere kontrakten, etter at laget ikke hadde klart å komme høyere enn 10.&nbsp;plass i ligaen.

### Frankrike
Den 8. juli 2012 overtok han som trener for det franske landslaget. I kvalifiseringen til fotball VM 2014 spilte Frankrike i samme gruppe som regjerende verdensmester Spania, Belarus, Finland og Georgia. Det franske laget kom på andreplass bak Spania og spilte play-off mot Ukraina. Frankrike tapte 0-2 på bortebane, men vant 3-0 hjemme og kvalifiserte seg dermed til sluttspillet i Brasil.

Frankrike vant VM 2018. Deschamps, Mário Zagallo og Franz Beckenbauer er de eneste som har vunnet VM i fotball både som spiller og som landslagssjef.

Den 1. januar 2019 ble Deschamps utnevnt til offiser av Æreslegionen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Didier Deschamps – Fédération Française de Football
Hoggestabbe

En **hoggestabbe** er tatt av en tykk trestamme, ca. 80 cm. høy (passende høyde avhenger både av høyden på personen som skal bruke den og lengden på vedstykkene som skal kløyves) og er i rundved. Den er helt slett i begge ender og ble satt flatt på bakken. Tresorten kan variere, selv om løvtre er å foretrekke på grunn av kvaeutsondringen i bartreved. Det viktigste er at den er hard og seig. Den må kunne tåle mange harde slag.

Vedkubber blir kløyvd, dvs. splittet på langs ved å sette dem på høykant og så hugge med øks. Er kubben gjenstridig, går det an å hogge øksa fast i kubben og snu den slik at øksa kommer først ned.

Stabben blir etterhvert nedslitt.
Johann Lukas von Hildebrandt

**Johann Lukas von Hildebrandt** (født 1668 i Genève, død 1745 i Wien) var en østerriksk arkitekt. Han fikk sin opplæring i Italia, og tegnet flere offentlige bygninger og kirker. To av hans flotteste design er palasset Belvedere og slottet Pommersfelden. 

## Liv og virke
Hildebrandt hadde italiensk mor og tysk far. Han studerte sivil og militær ingeniørkunst under prins Eugene av Savoia, og militær ingeniørkunst i Piemonte. Etter dette etablerte han seg i Østerrikes hovedstad, Wien, der han arbeidet for adelsfamilier som Daun, Harrach, Schönborn og Starhemberg, men også for prins Eugene. 

Fra 1713 til 1716 arbeidet han for den rike og mektige familien Kinsky i Østerrike, der han bygde deres bolig, Palais Kinsky, i Wien. Fra 1723 var han generalinspektør for keiserdømmets bygninger. Hans to mest kjente verk, Øvre Belvedere (1721–1722) og Nedre Belvedere (1714–1716), var begge bestilt og betalt av Prins Eugene av Savoia.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Oppføring på ''archinform.net''
Setesdalsforlaget

**Setesdalsforlaget** ble stiftet i 1997. Ånund K. Homme var daglig leder i forlaget, som holdt til i Valle i Setesdal, fram til sin død 3. januar 2018. Forlaget hadde som målsetting å gi ut bøker på nynorsk, men de gav også ut andre bøker. Forlaget hadde et tilpasset *[[trykk på forespørsel|print on demand]]*-system hvor opplaget for boka kunne være nede i 100 eksemplarer og hvor forfatteren stod ansvarlig for en del av salget. I løpet av forlagets levetid ble det gitt ut over 150 titler. 

## Noen forfattere

*Anders Dybing
*Grethe Larsen
*Gunhild Espetveit
*Herolv Karstein
*Jarle Elvemo
*Knut Rage
*Kristian Stubseid
*Kåre Larssen
*Leiv Knibestøl
*Myriam Halden Bjerkli
*Norvald Losnegard
*Oddbjørn Aardalen
*Ånund K. Homme

## Eksterne lenker
* Setesdalsforlagets hjemmeside
* Jon Peder Vestad om Setesdalsforlaget
* Artikkel i Fædrelandsvennen
Bo Kasper Sundström

**Bo Sigvard Sundström**, best kjent som **Bo Kasper Sundström**, (født 1961) er en svensk musiker og tekstforfatter som er mest kjent for sin deltagelse i gruppen Bo Kaspers Orkester. Han har også opptrådt og utgitt album som soloartist.

## Diskografi
**Som soloartist:**

* *Skåne* (2005)
**Den lyckliges väg* (2007)
**Mitt dumma jag - Svensk Jazz* (2018)

**Med Bo Kaspers Orkester:**

* *Söndag i sängen* (1993) – vokal
* *På hotell* (1994) – vokal
* *Amerika* (1996) – vokal
* *I centrum* (1998) – vokal, gitar
* *Kaos* (2001) – vokal, gitar
* *[[Vilka tror vi att vi är]]* (2003) – tekstforfatter, vokal, gitar
* *Hund* (2006) – vokal
* *8* (2008)
* *New Orleans* (2010)
* *Du borde tycka om mig* (2012)
* *Redo att gå sönder* (2015)
* *23:55* (2020)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Bakke bru

**Bakke bru** kan vise til:

* Bakke bru (Flekkefjord) – bru over Siraelva, mellom Sirdalsvannet og Lundevatnet.
* Bakke bru (Trondheim) – bru over Nidelva fra Olav Tryggvasons gate til krysset Innherredsveien/Nedre Bakklandet.
Ringhals kjernekraftverk

**Ringhals kjernekraftverk** ligger i Varbergs kommune, 60 km sør for Göteborg i Sverige.  Det eies av Vattenfall (70 %) og tyske EON (30 %).

Verket produserer kjernekraft basert på anriket uran og står for nesten 20 % av Sveriges elektrisitetsforsyning. Anlegget ble tatt i bruk 1. januar 1976. Det er installert fire reaktorer med total effekt på 3&nbsp;530 MW. I 2006 leverte verket 27,02 TWh elektrisk kraft. 

Ringhals Kjernekraftverk har tre PWR-reaktorer og en BWR-reaktor. BWR-reaktoren har et system som ikke inkluderer varmevekslere. Det medfører at radioaktivt vann strømmer fra reaktoren gjennom turbinen. Dermed inneholder både reaktor- og turbinbygning radioaktivt vann som sirkulerer, og bygningene er dimensjonert for å motstå radioaktivt utslipp.

PWR-reaktorene har varmevekslere inne i reaktorbygget (Containment). Dette gjør at vannet som sirkulerer igjennom varmeveksler og til turbinen, ikke er radioaktivt, og turbinbygningen er derfor ikke dimensjonert for å motstå radioaktivt utslipp.

BWR-reaktoren i Ringhals er Aggregat 1 og ligger lengst nord på anlegget. Dette aggregatet er det eldste (bygd ca. 1970 – 74) og den minst moderne reaktoren på Ringhals.

Reaktor 2 ble stengt ned for godt 30. desember 2019 etter om lag 43 års drift. Deretter vil det ta ca. to år før rivingen kan begynne. Rivearbeidet vil trolig pågå i minst åtte år. Ringhals 2 har i sin levetid produsert 215 terawattimer strøm.

Ringhals reaktor 1 ble nedlagt nyttårsaften 2020.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bakke bru (Trondheim)

**Bakke bru** er en bru over Nidelva i Trondheim fra Olav Tryggvasons gate til krysset Innherredsveien/Nedre Bakklandet. Den første brua her ble bygd i 1887, mens den nåværende er fra 1927 og er tegnet av Olaf Nordhagen og August Albertsen, og konstruert av overingeniør Hallvard Grytnes. Bruas hovedspenn er 16,8 meter og seilingshøyden er 6,9 meter. Lyktene er laget av blikkenslager Edvard Danielsen.

## Se også
* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Strinda historielag om Bakke bru
*  Strinda historielag om Hallvard Grytnes
Bakke bru (Flekkefjord)

**Bakke bru** er ei bru over Siraelva, mellom Sirdalsvannet og Lundevatnet i Flekkefjord kommune i Agder, og er Norges eldste hengebro for veitrafikk. Ingeniør og veimester i Agder, Georg Daniel Barth Johnson konstruerte brua etter en studiereise til England i 1838.

Brua ble åpnet i 1844 og var en del av Vestlandske hovedvei mellom hovedstaden og Stavanger, fram til 1948. Veien videre delte seg, slik at en enten kunne reise til gårdene på vestsiden av Sirdalsvannet (Virakveien går nå hele strekningen til Tonstad), eller dra over Tronåsen for å komme til Moi og lengre vestover. Traséen var en del av indre postvei til Stavanger.

Bakke bru er ei kjedehengebru med kjeder av smidd jern og leddbolter, produsert på Næs Jernverk, og den første av sitt slag i Norden. Den har en spennvidde på 53,5 meter og kjørebredde 2,7 meter. Landkarene og tårnene er i murt tilhugd stein, og brudekket er av tre. På brua er det påmontert skilt som forteller største tillatte aksellast.

Monogrammet til kong Oscar I står over den vestre bruporten.

I 1946 ble hovedveien lagt om til den gamle jernbanetraséen langs Lundevatnet, og fra 1950-årene måtte busspassasjerer gå over brua i stedet for å bli kjørt.

Brua ble fredet etter kulturminneloven i 1959 og er nå markert som severdighet ved E39 sammen med veien over Tronåsen.

## Se også
*Liste over broer i Norge
*Liste over broer i Norge etter lengde

## Referanser


## Litteratur
*Georg Daniel Barth Johnson: *Haandbog for veiofficianter*. 1839.
*Hans Seland og Georg Daniel Barth Johnson: *Haandbog for veiofficianter – en norsk veimesters rundreise til Storbritannia og enda lenger anno 1838*. 2013.

## Eksterne lenker
* Om veimester Johnson på http://www.commentum.no
* Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner 
* Om veimester Johnson på http://www.commentum.no
* Bilde av brua sett fra sør.
* Bilde av brua sett fra nord.
Robert Gustafsson

**Carl Robert Olof Gustafsson** (født 1964) er en svensk skuespiller og komiker.

## Biografi
Robert Gustafsson startet sin karriere på slutten av 1970-tallet, da han spilte i en revy med komikeren Runo Sundberg. Et av hans første TV-oppdrag var dukkeserien ''Skrotnisse og vennene hans'' der Gustafsson hadde en av originalstemmene. Etter det spilte han Björnes venn i ''Björnes magasin'' på slutten av 1980-tallet. Siden fulgte en rekke TV-produksjoner, blant annet *[[Gäster med gester]], [[Rena rama Rolf]], [[Nile City 105,6]], [[Percy Tårar]], Parlamentet* og *[[Time out (TV-program)|Time out]]*. Julen 2005 var han med i SVTs julekalender ''En decemberdröm'', hvor han spilte rollen som sjefen i Underjorden.

Han har også medvirket i flere teaterproduksjoner, blant annet Bosse Parneviks revy på Cirkus, *I manesjen* på Berns, *Glenn Killing* på Grand, *Revisorn och lögn i helvete* på Chinateatret og *Maken til fruer* på Oscars. I 2002 turnerte han med Robert Wells i *Rhapsody in Rock* 2002 og fikk dermed testet sin sangstemme. I 2004 og 2005 turnerte han med showet *Tältprojektet*.

Han har også medvirket i norske TV-produksjoner. Blant annet spilte han rollen som "reporter" fra SVT i siste sesong av det norske humorprogrammet *[[Åpen post]]* som gikk på NRK i 2002. Han hadde også en rolle i den humoristiske julekalenderen ''Jul i Tøyengata'' (2006) og i ''TV 2-nøttene''.

## Priser (utvalg)
* 1998 – Karl Gerhards Hederspris
* 1994 – Edvardpriset

## Referanser
 

## Eksterne lenker
* 
*
Norvald Losnegard

**Norvald Losnegard** (født 15. februar 1927 på Stord, død 29. september 2017 i Bergen) var en pensjonert sivilingeniør i kjemi og var tidligere laboratoriesjef hos Fiskeridirektoratet i Bergen. Etter fullført utdanning i 1954 var han stipendiat ved Institutt for teknisk biokjemi, NTH, Trondheim, før han flyttet til Bergen og arbeidet som amanuensis ved Immunkjemisk laboratorium ved Haukeland sykehus. Han arbeidet i Fiskeridirektoratet fra 1962 til han ble pensjonist i 1992. 

## Bibliografi
* *Den kvisten er best som bøyer seg og ikkje brest, Ei samling avleidde ordtak og vendingar*. Setesdalsforlaget 2006, ISBN 82-92441-35-2
* *[[Primstav]]en, Gamle minne- og merkedagar*. Setesdalsforlaget 2006, ISBN 82-92441-34-4 
* *Hygienisk standard og kvalitet på frosne fiskeprodukter*. Fiskeridirektoratet 1992 
* *[[Torsk|Oppdrettstorsk]], kvalitet og anvendelse*. Fiskeridirektoratet 1987

## Referanser
Hardeland kraftverk

**Hardeland kraftverk** er et vannkraftverk i Etne kommune i Hordaland. 

Det består av  
* Hardeland H kraftverk 
* Hardeland K kraftverk.
Tyssefossen kraftverk

**Tyssefossen kraftverk** er et vannkraftverk i Samnanger kommune i Vestland.

Kraftverket utnytter et fall på 21,5 meter meter i Tysseelvi rett før utløpet til Samnangerfjorden. Kraftverket er et elvekraftverk uten eget reguleringsmagasin. Vassdraget er regulert lenger oppe til annen vannkraftproduksjon.

Kraftverket er oppusset i 2006 med nytt bygg i tillegg til det gamle. Opprinnelig ble det etablert kraftproduksjon på stedet rundt 1880 i forbindelse med etablering av Safa-Samnanger trikotasjefabrikk.

Kraftverket eies og driftes i dag av Bergenshalvøens Kommunale Kraftselskap.

Kraftverket er det lavestliggende i Samnangervassdraget og har 2 stk francisturbiner på 1,1 MW. Midlere årsproduksjon er 20 GWh.

Lenger oppe i vassdraget ligger Frøland kraftverk og Kvittingen kraftverk.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Eviny

## Eksterne lenker
* Safa as (arkiv)
Chameleon (Margaret Berger-album)

***Chameleon*** er debutalbumet til artisten Margaret Berger, kjent fra TV-serien *[[Idol (TV-program)|Idol]]*.

## Sporliste
# «Chameleon»
# «Lifetime Guarantee»
# «Mind Game»
# «Simple Mind»
# «Both Sides»
# «This Is Perfect»
# «Elephant»
# «Pleasure»
# «Main Offender»
# «Still»

## Listeplasseringer

## Kilder
* 

## Eksterne lenker
*
Scioto County

**Scioto County** er et fylke i den amerikanske delstaten Ohio. Det ligger sør i staten og det grenser mot Pike County i nord, Jackson County i nordøst, Lawrence County i øst og mot Adams County i vest. Det har også grense mot delstaten Kentucky i sør.

Scioto Countys totale areal er 1&nbsp;596 km² hvorav 10 km² er vann. I 2000 hadde fylket 79&nbsp;195 innbyggere og administrasjonssenteret ligger i byen Portsmouth.

Fylket ble grunnlagt i 1803 av land fra Adams County og har fått sitt navn etter enten elven Scioto River eller fra et indiansk ord som betyr hjort eller hjortejakt.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Uniklubi

**Uniklubi** er et rockeband fra Finland. Bandet ble stiftet i 1999. De synger på finsk og alle medlemmene er ifra Tavastkyro, bortsett fra bassisten Teemu Rajamäki. Han er ifra Ikalis. Først kalte de seg *Princenez*, men endret det til *Uniklubi* som betyr «Drømmeklubb».

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Ivar Frønes

**Ivar Frønes** (født 1946) er en norsk sosiolog som primært har forsket på barn, barndom og barnekultur. 

Frønes ble mag. art. i 1975 med avhandlingen *Ungdomskultur, generasjonsmotstand og sosialt arbeid*. I 1995 ble han dr. philos. med avhandlingen *Among Peers – On the meaning of peers in the process of socialization*. Avhandlingen tar utgangspunkt i sosialiseringsprosessen, som er et av sosiologiens grunnbegreper. I avhandlingen utfordrer han den tradisjonelle forståelsen av foreldre og andre voksne som de sterkeste sosialiseringsagentene i barns verden. Han argumenterer for at det heller er samhandlingen med andre barn, med jevnaldrende, som har størst betydning for deres læring og utvikling. Hans kompetanse har vært innenfor emner som kulturelle studier, familiesosiologi, livsløpsanalyser, barne- og ungdomssosiologi og studier av sosiale og kulturelle utviklingstrekk.

I perioden 1975 til 1979 arbeidet Frønes på Institutt for anvendt sosialvitenskapelig forskning (INAS). Mellom 1979 og 1984 var han stipendiat på Blindern. I 1986 ble han førsteamanuensis på Institutt for sosiologi ved Universitetet i Oslo og i 1998 professor i sosiologi.

Hans vitenskapelige produksjon omfatter bøker, artikler og bidrag til uilike publikasjoner. Blant annet *Annerledeslandet: om framtid og utviklingstrekk i Norge*. Han er også medredaktør av bokverket *Det norske samfunn*. I 2015 var han med å fullføre det internasjonale fembindsverket *Handbook of Child Well-Being.*

Han har også vært styreleder i det globale forskernettverket *Childwatch International* og var første redaktør for tidsskriftet *Childhood*.

## Utmerkelser
I 2020 mottok han Norsk sosiologforenings hederspris. Begrunnelsen var at han gjennom fem tiår har vært en av fagets fremste representanter.

## Bibliografi
* 2016: *The Autonomous Child: Theorizing Childhood*
* 2005: *Annerledeslandet: om framtid og utviklingstrekk i Norge*
* 2005: *Tegn, tekst og samfunn* (medforfatter)
* 2003: *Moderne barndom*
* 2002: *Digitale skiller : utfordringer og strategier*
* 2000: *Handling, kultur og mening*
* 2000: *På sporet av den nye tid : kulturelle varsler for en nær fremtid* (medforfatter)
* 1997: *Et sted å lære : introduksjon til en didaktisk sosiologi*
* 1995: *Vår tid : samfunnslære for VK1* (medforfatter)
* 1994: *De likeverdige : om sosialisering og de jevnaldrendes betydning* (en 3 utgave kom i 2006)
* 1982: *Generasjonsopprøret : ungdomskulturer, ungdomsbevegelser og tenåringsmarked fra 50- til 80-årene* (medforfatter)

## Referanser
Dessie O’Hare

**Dessie O'Hare** (født 26. oktober 1956) er en nordirsk republikansk paramilitær akvitist. Han er også kjent under kallenavnet «The Border Fox».

O'Hare er fra Keady i Armagh. Han var først medlem av Den provisoriske IRA, men sluttet seg etterhvert til Irish National Liberation Army (INLA). 

I 1987 kidnappet han sammen med to andre INLA-medlemmer John O'Grady, en tannlege fra Dublin. Planen var egentlig å kidnappe eieren av Institute of Clinical Pharmacology, Austin Darragh, men han hadde flyttet fra huset O'Grady bodde i tre år før uten at kidnapperne hadde oppfattet dette. Ettersom O'Grady var Darraghs svigersønn tok de ham med seg, og krevde en stor løsesum. O'Grady ble først holdt fanget i en kjeller i Dublin, og ble etter en tid flyttet til en container i Cork. Da løsepengene ikke ble betalt brukte O'Hare hammer og meisel til å kutte av to av O'Gradys fingre, og truet med å skade ham ytterligere.

Garda Síochána fant ut hvor kidnapperne holdt til. INLA-medlemmene stakk av, og O'Grady ble funnet uten ytterligere skader. O'Hare og de andre kidnapperne ble funnet i Urlingford i Kilkenny, hvor det ble en skuddveksling mellom dem og politiet. En av INLA-medlemmene ble drept, og de andre ble pågrepet. 

O'Hare ble dømt for frihetsberøvelse, overlagt legemsbeskadigelse og innehav av skytevåpen, og fikk en dom på førti års fengsel. Han ble sendt til Portlaoise fengsel, hvor han ble kommandent for INLA-fangene. 

I 2000 krevde O'Hare en juridisk vurdering av saken, ettersom han mente at han skulle ha vært løslatt som følge av Belfastavtalen. Man kom til at dette ikke var tilfelle, ettersom hans forbrytelser ikke var direkte relatert til konflikten i Nord-Irland, utover det at hele eller deler av løsesummen skulle gått til INLA. De siste årene han sonet ble han overflyttet til åpen soning i Castlerea. 

Han ble løslatt i april 2006, og det er antatt at han bor sammen med sin kone i Newtownhamilton. Police Ombudsman for Northern Ireland har uttalt at det ikke foreligger arrestordre på ham i Nord-Irland, ettersom eventuelle andre saker er strøket som følge av Belfastavtalen. 

## Referanser
Virksomhet

**Virksomhet**, eller **foretak**, er betegnelser for en juridisk person eller en organisasjon som produserer varer eller tjenester. Man skiller mellom private og offentlige, kommersielle og ikke-kommersielle, og ideelle virksomheter. Privat virksomhet drives oftest forretningsmessig ved at den selger varer eller tjenester i markedet for å skape verdier og arbeidsplasser. Muligheten for å drive økonomisk og oppnå lønnsomhet er grunnlaget for virksomheten. Virksomhet som drives privat defineres som en bedrift, men har forskjellig grunnlag økonomisk avhengig av virksomhetstypen. Offentlig virksomhet kan også drives forretningsmessig (statsforetak eller annen offentlig eid virksomhet), men er ofte ikke-kommersielle og finansiert gjennom skatter, gebyrer eller avgifter.

Den vanligste driftsformen for private virksomheter er aksjeselskap (AS). Virksomhet som drives av én person, med eller uten ansatte, kan være registrert som enkeltpersonforetak. Andre organiseringsformer er ansvarlig selskap (ANS) og selskap med delt ansvar (DA). Kommandittselskap (KS) drives på grunnlag av en kommandittkapital.

I historisk sammenheng har også foretaksangivelser som Eftf. og & Co. vært i bruk. 

Kommunikasjon mellom virksomheter skjer på et forretningsmessig grunnlag med en gjensidig forståelig form. Også overfor kunder, ansatte, det offentlige og eventuelt andre forbindelser har kommunikasjonen en faglig formell form.

## Se også
* Næringsvirksomhet
* Selskap
* Foretaksnavn
* Forretningsdrift
* Selskapsformer i Norge

## Eksterne lenker
* Statistisk sentralbyrå: Næringsliv
Anders Jahres medisinske pris

**[[Anders Jahre]]s medisinske pris** er den største prisen i biomedisinsk forskning i Norden og hovedprisen har blitt tildelt årlig fra 1960. Fra 1965 har det også blitt delt ut en pris til yngre forskere. Hovedprisen er for tiden på en million kroner og prisen til yngre forskere er på  kroner. Flere av vinnerne, Sune Bergström og May-Britt og Edvard Moser, har siden fått Nobelprisen i medisin.

## Prismedalje
I tillegg til prispengene tildeles vinnere en prismedalje og et diplom. Medaljen er i gull og viser på advers et venstrevendt portrett av Anders Jahre med omskriften «ANDERS JAHRES MEDISINSKE PRIS». Reversen viser Midtbygningen (Domus Media) fra Universitetsbygningene ved Karl Johans gate i Oslo fulgt av teksten «DE LITTERIS PRAECLARE MERITO» fordelt på fire linjer over og teksten «UNIVERSITAS OSLOENSIS» fordelt på to linjer under. Medaljen har en diameter på 55 mm. Den er modellert av Nic Schiøll og gravert av Halfdan Rui. Medaljen finnes også i bronse.

## Prisvinnere fra 1960-årene

Ragnar Granit2.jpg|Ragnar Granit vant hovedprisen i 1961. Han ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1967.
Ulf von Euler.jpg|Ulf von Eulervant hovedprisen i 1965. Han ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1970.
Alf Brodal OB.F13322b.jpg|Alf Brodal vant hovedprisen i 1966 for hans forskning på lillehjernen og hjernestammen.
Bengt Samuelsson.png|Bengt Samuelsson vant prisen for yngre forskere i 1970. Han ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1982.
Sune Bergström 3.jpg|Sune K. Bergströmvant hovedprisen i 1972. Han ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1982.
Arvid Carlsson 2011a.jpg|Arvid Carlsson vant hovedprisen i 1974. Han ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 1982.
Professor emeritus Kaare R Norum tilldelas Nordiska Folkhalsopriset 2010.jpg|Lege og tidligere rektor ved Universitetet i Oslo, Kaare Norum, vant prisen for yngre forskere i 1972.
Ole Petter Ottersen 2010.jpg|Tidligere rektor ved Universitetet i Oslo og nåværende rektor ved Karolinska Institutet i Stockholm, Ole Petter Ottersen, vant prisen for yngre forskere i 1990 og hovedprisen i 2008.
PortrettNyMah-1m.jpg|Lege og professor ved Universitetet i Oslo, Mahmood Amiry-Moghaddam, vant prisen for yngre forskere i 2008.
May-Britt Moser 2014.jpg|May-Britt Moser vant hovedprisen i 2011. Hun ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 2014.
Edvard Moser 2015.jpg|Edvard Moser vant hovedprisen i 2011. Han ble senere tildelt Nobelprisen i fysiologi eller medisin i 2014.


## Prisvinnere fra 1970-årene

## Prisvinnere fra 1980-årene

## Prisvinnere fra 1990-årene

## Prisvinnere fra 2000-årene

## Prisvinnere fra 2010-årene

## Prisvinnere fra 2020-årene

 

## Litteratur
* «Ny norsk universitetsmedalje», *Nordisk Numismatisk Unions medlemsblad*, nr. 9, 1962, s. 174–175

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Anders Jahres fond til vitenskapens fremme, UNIFOR - Forvaltningsstiftelsen for fond og legater ved Universitetet i Oslo
* Kjetil Kvist: Anders Jahres medisinske priser, fra Museum for universitets- og vitenskapshistorie, Universitetet i Oslo
Kees Ekeli

**Kees Oscar Ekeli** (født 1970) er en norsk marinbiolog. Han er direktør ved Bjørneparken på Flå. Han var ansatt ved Akvariet i Bergen fra 1998 til 2015 (fra 2002 til 2015 som direktør). 

Ekeli er utdannet biolog med hovedfag (cand.scient.) fra Universitetet i Bergen.

Han har, sammen med marinbiolog Audun Hjertager og tegneren Jan Fekjan, utgitt bøkene «Fisker» og «Norges fisker». På midten av 2000-tallet ble han tidvis brukt som fagekspert i Fredrik Skavlans talkshow *[[Først og sist]].*

Ekeli har også vært lokalpolitisk aktiv for Høyre og satt som bystyrerepresentant i Bergen bystyre fra 2007 til 2011. 

## Referanser
Steuben

*Fylker i USA:
**Steuben County i Indiana
**Steuben County i New York
*Baron Friedrich Wilhelm von Steuben
*Skip oppkalt etter von Steuben:
**SS «General von Steuben» (fra 1938 kun «Steuben»)
**USS «Von Steuben» (frem til 1917 «Kronprinz Wilhelm»)
**USS «Von Steuben» (SSBN-632), amerikansk ubåt
*Fritz Steuben, tysk forfatter
*Charles de Steuben, fransk maler
Anglernes kirkes historie

***Anglernes kirkes historie*** (latin: *Historia ecclesiastica gentis Anglorum*) er Beda den ærverdiges hovedverk. Verket kalles av ham selv for kirkehistorie, men det dekker langt mer enn tittelen skulle tilsi. Fordi historien om kirken i England fram til hans tid i stor grad dreide seg om misjonsvirksomhet, der kongene ble helt sentrale, skriver han mye om politikk, krigføring og annet, og er derfor en av de viktigste kildene til kunnskap om de angelsaksiske kongedømmene.

Verket er skrevet på latin og handler om historien til den engelske kirke og om England generelt, men dets hovedfokus er på konflikten mellom den romersk-katolske og den keltiske kristendom. Det er antatt at den ble satt sammen i fem bind i 731 da Beda var rundt 60 år gammel.

Dersom man bedømmer ham ut fra moderne kriterier for historieskriving faller han gjennom. Han har en tendens til å legge allegoriske tolkninger i mye av det han skriver om, og han var godtroende når det gjaldt mirakuløse hendelser. Samtidig har han samlet en stor mengde viktige opplysninger om tiden han skriver om, og sammenholdt med andre kilder og arkeologiske funn er det tydelig at han hele tiden etterstrever nøyaktighet i det han skriver, og verket regnes som en av de mest troverdige kilder fra tidlig middelalder. 

De første kapitlene er sammensatt fra tidligere kilder, som pavelig brev og det andre forfattere måtte ha nevnt om England. I tillegg er det lagt inn legender og muntlige overleveringer. Fra kapittel 22 og utover dekker han tiden etter at misjonærbiskopen Augustin kom til England i 596, og han har da bedre kildemateriale. Han gjorde mye arbeid for å få tak i kildene, og det er tydelig at han for denne perioden var mer forsiktig med å bruke muntlige overleveringer når han hadde et alternativ.

## Utgivelser
*1475: trykt i Tyskland
*1563: «basisutgivelsen» (ukomplett)
*1643: første utgave trykt i England
*1688: «Köln-utgaven»
*1742: Smith
*1884: Giles, opptrykket i Patrologia Latina
*1896 C. Plummer,  Oxford 
*1969: Bertram Colgrave og R. A. B. Mynors,  Oxford, Clarendon Press, nytrykk med rettelser i 1992
*2005: Michael Lapidge, Paris

## Norsk utgave
* Beda. *Anglernes kirkes historie*. Oversatt av Else Schjøth. Aschehoug, 1979. (Thorleif Dahls kulturbibliotek). ISBN 82-03-09780-4 ; ISBN 82-03-09781-2

## Litteratur
*Jones, Putnam Fennell: *A Concordance to the Historia ecclesiastica of Bede*, Cambridge, 1919.
*Wallace-Hadrill, J. M.: *Bede's Ecclesiastical history of the English people: a historical commentary*, Oxford: Clarendon Press; New York: Oxford University Press, 1988.

## Eksterne lenker

* Wikisource – latin: ''Historia Ecclesiastica gentis Anglorum*
* Beda: [http://www.thelatinlibrary.com/bede.html *Historia ecclesiastica gentis Anglorum*], på latin hos *The Latin Library*.
* Beda: [http://www.fordham.edu/halsall/basis/bede-book1.html *Ecclesiastical History of the English Nation*] , utdrag hos *Internet Medieval Sourcebook''.
Beate Audum

**Beate Audum**, senere **Beate Mulholland** (1944–1994) var en norsk barnebokforfatter.

Hun var journalistutdannet, og laget programmer for barn i radio og fjernsyn.

## Bibliografi
* *Ser deg siden, Donna* (1978 - Beate Audum)
* *Paraplytreet* (1980)
* *Hannas julebok* (1982)
* *Frida : en hundehistorie* (1984)
* *Det lille lammet Silkevenn* (1985)
* *Den magiske barten* (1987)
* *Fedorah og fugleskremselet : historien om et jordbærsted* (1991)
* *Allerkjæreste mamma* (1992 - Beate Audum Mulholland)
* *Espen stjeler* (1994 - Beate Mulholland)

## Priser
* 1982 – Skolebibliotekarforeningens litteraturpris
* 1984 – Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur – oversetterprisen

## Referanser
Daviess County

**Daviess County** er navnet på tre fylker i USA:

*Daviess County (Indiana) 
*Daviess County (Kentucky) 
*Daviess County (Missouri)
Ronnie Bunting

**Ronnie Bunting** (født ca. 1948, død 15. oktober 1980 i Bangor) var en nordirsk republikansk og sosialistisk aktivist. Han ble medlem av Den offisielle IRA (OIRA) i 1970-årene og var en av grunnleggerne av Irish National Liberation Army i 1974. 

Hans far, Ronald Bunting, var major i British Army, og han vokste derfor opp i militærforlegninger rundt om i verden. I tenårene kom Ronnie Bunting tilbake til Nord-Irland, der han utdannet seg til lærer. Etter å ha undervist i historie en tid ble han i 1971 fulltidsaktivist. Familien var protestantisk og lojalistisk, og faren hadde vært med på å organisere væpnet vakttjeneste for Ian Paisley, blant annet ved Burntollet da Northern Ireland Civil Rights Association ble angrepet den 1. januar 1969. Det var derfor et langt og meget uvanlig sprang å ta da han sluttet seg til IRA.

Bunting var tiltrukket av Den offisielle IRAs fokus på sosialistisk tankegang, og mente en væpnet revolusjon var nødvendig i Nord-Irland. Han gikk derfor inn i organisasjonen omkring 1970, på et tidspunkt hvor OIRA var involvert i væpnet kamp og bombeaksjoner. Han ble internert i 1971 og plassert i Long Kesh, som en av bare to protestanter blant de 350 første som ble internert der. Bunting ble løslatt i 1973.

I 1972 erklærte OIRA våpenhvile, og Bunting valgte i 1974 å følge Seamus Costello i opprettelsen av en ny militant og sosialistisk paramilitær organisasjon, INLA. Bare få dager etter opprettelsen av INLA i 1974 brøt det ut en blodig feide med OIRA. Det ble erklært våpenhvile mellom de to gruppene etter at flere var blitt drept. I 1977 ble våpenhvilen brutt, da Costello ble skutt i Dublin av OIRA. Bunting ble selv skutt i nakken med en rifle mens han kjørte bil i Belfast. Det er usikkert om det var Britisk Army, lojalister eller republikanske rivaler som avfyrte skuddet. For sikkerhets skyld tok han med sin familie til Wales, hvor de levde i skjul en periode. I 1978 vendte han tilbake til Belfast.

Bunting ble stabssjef for INLA, en stilling han hadde inntil sin død. Organisasjonen var i denne perioden for det meste involvert i angrep på British Army og Royal Ulster Constabulary (RUC) i Belfast. Bunting ringte til pressen for å ta ansvar for angrep, under dekknavnet «Captain Green». Den mest omtalte aksjonen i hans periode som leder var mordet på den britiske politikeren Airey Neave i London i 1979. 

I 1980 trengte flere menn seg inn i Buntings hjem i Lower Falls i Belfast og skjøt ham, hans kone Suzanne og INLA-medlemmet Noel Lyttle. Suzanne Bunting overlevde, men begge de to mennene omkom. Ulster Defence Assoication tok på seg ansvaret for drapet. INLA hevdet av Special Air Service stod bak, men det finnes ikke beviser for dette.

Buntings far nektet å la ham bli gravlagt sammen med andre INLA-medlemmer, og fikk ham i stedet lagt i familiens gravsted.
Hawala

**Hawala** (fra arabisk  «veksel / endring») er en metode eller et system for overføring av verdier og/eller betalingsformidling mellom ulike land.

## Omfang
Systemet brukes oftest hvor betalingsmottakerne bor i land som ikke har et normalt fungerende bankvesen eller hvor innførsel av valuta av andre grunner er forbundet med problemer, som for eksempel i Somalia. Hawalasystemet har i stor utstrekning vært brukt av emigranter fra slike land (typisk fremmedarbeidere, flyktninger, asylsøkere o.l.) for å overføre penger til familiemedlemmer i hjemlandet. 

## Organisering
Hawala organiseres gjerne ved at penger innbetales til en betrodd person (innsamler) i landet hvor betaleren oppholder seg. Innsamleren har kontakt over telefon, telefaks eller e-post med en hawala-sentral/kontor i mottakerlandet som bemyndiges til å utbetale tilsvarende hva innsamleren har mottatt i en gangbar valuta til oppgitte mottakere. Tradisjonelt vil mottakerne ha kjennskap til et «kodeord» som de bruker for å identifisere seg for hawalasentralen, slik at sentralen vet at pengene utbetales til rett person. 

Hawalasentralen får oppgjør for sine utlegg på flere ulike måter: 
*Innsamleren betaler tilsvarende beløp til mellommenn i naboland som bringer (muligens smugler) valuta fysisk over til mottakerlandet. 
*Hawalasentralen kjøper varer fra leverandører i utlandet som mottar oppgjør fra innsamleren. Varene leveres i mottakerlandet, enten til hawalasentralen, eller forbrukere som betaler hawalasentralen. 

Omkostninger som påløper og eventuelle provisjoner til mellomleddene beregnes og belastes normalt overfor betalerne i avsenderlandet. 

## Juridisk vurdering
Hawalavirksomhet lovreguleres ulikt fra land til land. I Norge er virksomheten ikke i prinsippet kriminell, men vil i praksis bare være tillatt dersom den er basert på konsesjon i henhold til lov om finansieringsvirksomhet. Det kreves i utgangspunktet en grunnkapital på minimum € 5&nbsp;000&nbsp;000 for å få slik konsesjon, og virksomheten vil bl.a. være regulert av hvitvaskingsloven. I flere tilfeller er personer som har drevet hawalavirksomhet i Norge blitt straffedømt.

## Se også
*Aval

## Referanser


## Eksterne lenker
* Andreas Bakke Foss: ''Vil legalisere Hawala.'' Aftenposten 3. mars 2008
* VG: Stortingsflertall vil legalisere hawala, 11. mars 2008
Almeslekta

* alm (*U.&nbsp;glabra*)
* dvergalm (*U.&nbsp;pumila*)
* kinesisk alm (*U.&nbsp;parvifolia*)
* kvitalm (*U.&nbsp;americana*)
* lundalm (*U.&nbsp;minor*)
* rødalm (*U.&nbsp;rubra*)
* vrangalm (*U.&nbsp;laevis*)

**Almeslekta** (*Ulmus*) er ei slekt i almefamilien.

Slekta omfatter løvfellende eller eviggrønne trær og busker. Kvistene har aldri torner, men har hos noen arter et tykt korklag eller to korklister. Bladene er asymmetriske ved basis og er enkelt- eller dobbelttannede. Blomstene er tvekjønnede, og pollineringen skjer ved hjelp av vinden. Det er 3–9 pollenbærere. Frukten er en flat nøtt med vinger. 

Almeslekta har en vid utbredelse på den nordlige halvkule, og én art krysser ekvator på Sumatra og Sulawesi. Mange av artene er svært variable, og hybrider forekommer også. På grunn av dette varierer antall arter i slekta mellom 20 og 40 i ulike oversikter. 

I Norge finnes bare én art, alm (*Ulmus glabra*), mens lundalm (*Ulmus minor*) går nordover til østlige Danmark, Bornholm, Öland og Gotland, og vrangalm (*Ulmus laevis*) vokser i sørøstlige Danmark, på Öland og i Sør-Finland.

Alm er nyttige og vakre trær. Veden er hard og meget bestandig under vann eller nedgravd i jord; den er blitt brukt blant annet til redskapsskaft, geværkolber, hjulnav, møbler, båtbygging, kaikonstruksjoner og damluker. Flere arter plantes i hager, parker og langs gater, blant annet hybriden parkalm (*Ulmus × hollandica*). Engelsk alm, som var typisk for det engelske kulturlandskapet, ble tidligere regnet som en egen art, *Ulmus procera*, men regnes nå som kultivaren *Ulmus minor* 'Atinia'.

En stor del av almetrærne i Europa og Nord-Amerika ble i siste halvdel av det tyvende århundre drept av en soppsykdom, almesyken. Den spres av barkbiller.

## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Vought F-8 Crusader

**Vought F-8 Crusader** (opprinnelig kalt **F8U** var et hangarskip-basert jagerfly som ble bygget av Chance-Vought. Prototypen hadde sin første flygning i 25. mars 1955. Flyet var det siste amerikanske jagerfly som hadde mitraljøser eller kanoner som hovedvåpen. En modifisert variant, **RF-8** Crusader, ble brukt som rekognoseringsfly og spilte en viktig rolle under Cubakrisen.

## Utvikling og historie

I september 1952 utlyste den amerikanske marinen krav til et nytt fly som skulle erstatte Vought F-7 Cutlass-jagerflyene. Det skulle ha en hastighet på Mach 1,2 ved 9&nbsp;150 m og ha mulighet til å klatre med 7&nbsp;620 m/min. Det skulle også ha mulighet til å lande i en hastighet som ikke oversteg 160 km/h. Koreakrigen hadde vist at 12,7 mm maskingevær ikke var tilstrekkelig kraftige og det nye jagerflyet skulle istedenfor ha en 20 mm kanon. Vought lanserte sitt forslag som var kalt **V-383**.

Crusader hadde en noe uvanlig konstruksjon for et jagerfly i og med at det hadde vinger som var montert høyt på flyskroget. Dette gjorde det mulig å lage et lett og kort understell. Det mest oppfinnsomme ved Cruader-designet var at det hadde en vinge som kunne vippes opp til 7° ved takoff og landing. Dette ga flyet større løfteevne uten at det gikk på bekostning av stabiliteten. I tillegg gjorde dette at flykroppen kunne holdes horisontal, slik at synsfeltet forover kunne opprettholdes. Flyet hadde også såkalte slats, en slags omvendt flaps, foran på vingene. Disse kunne senkes til 25°, og flapsene til 30°, noe som også økte vingenes løftekapasitet. Bruk av titan i flyskroget var også ganske nytt. 

Crusader ble drevet av en Pratt & Whitney J57 turbojetmotor med etterbrenner.

## Spesifikasjoner (F-8E)

## Referanser

 
## Eksterne lenker
* Vought F-8 Crusader
May Warden

**May Warden** (1891–1978) var en britisk skuespillerinne. Selv om hun spilte i andre filmer og TV-serier i Tyskland og Skandinavia, er hun mest kjent for rollen som Miss Sophie i den tyske fjernsynsproduksjonen *[[Grevinnen og hovmesteren]]* (Dinner for One).

Hun giftet seg med komiker Silvester Stewart (død 1973) i 1915, og sammen fikk de fire barn – to gutter og to jenter. Hun bodde i London frem til hun døde i 1978.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Freddie Frinton

**Freddie Frinton** (født **Frederick Bittiner Coo**; 1909–1968) var en britisk skuespiller og komiker, som i de tyskspråklige landene og Skandinavia er mest kjent for rollen som hovmester i den tyske fjernsynsproduksjonen *[[Grevinnen og hovmesteren]]*. Han filmdebuterte i 1948 i den britiske komedien *Trouble in the Air*. Fra 1963 til 1966 hadde han en fast rolle i den britiske komiserien *[[Meet the Wife]]*. Frinton er så godt som ukjent i hjemlandet Storbritannia.

Frinton ble født i Grimsby i England, hvor han senere begynte yrkeslivet på den lokale fiskeforedlingsfabrikken, hvorfra han angivelig fikk sparken for å bruke i overkant mye arbeidstid på å underholde kolleger.

I 1945 fikk han rollen som hovmester i teaterstykket *Dinner for one* (*Grevinnen og hovmesteren*). Frinton spilte mot tre grevinner gjennom sine tjue år i rollen, og det var i 1963 at den tyske kringkasteren NDR foretok opptaket med May Warden i rollen som den ensomme overklassekvinnen. I sin rolle har Frinton lang erfaring med alkohol, men i virkeligheten var han totalavholdsmann.

*Grevinnen og hovmesteren* har blitt på NRK sendt hver lille juleaften siden 1980. I hjemlandet Storbritannia er Frinton glemt, men på grunn av hovmesterrollen er han fortsatt kjent i Norge, Sverige, Danmark, en rekke tyskspråklige land samt Australia.

Han døde 16. oktober 1968, noen uker før sketsjen skulle spilles inn på nytt i farger.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Alt om «Grevinnen og hovmesteren» (NRK, 2004)
Mildred Scheel

**Mildred Scheel** (født 31. desember 1932 i Köln, død 13. mai 1985 i Bonn) var en tysk lege og grunnlegger av Deutsche Krebshilfe. Hun var gift med president Walter Scheel, og var dermed Tysklands førstedame fra 1974 til 1979.

I 1970 fikk hun datteren Andrea Gwendolin Scheel, og i 1971 adopterte ekteparet Scheel en sønn fra Bolivia, Simon Martin Scheel.

Hun døde av kreft.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Revheim kirke

**Revheim kirke** er en langkirke bygget av tømmer i 1865.  Kirken, som er tegnet av arkitekt Linstow, har ca. 300 sitteplasser, ligger i Hafrsfjord i Stavanger kommune i Rogaland og tilhører Ytre Stavanger prosti i Stavanger bispedømme. Den er soknekirke for Hafrsfjord menighet, og har egen kirkegård.

Revheim kirke ble restaurert og fornyet i 1954, blant annet med et nytt korparti og et nytt tilbygg mot øst.  Det ble også satt inn et nytt alter, med altertavle malt av stavangermaleren Thoralf Gjesdal.

Kirken ble delvis ødelagt i brann 1. august 1992.

Brannen ødela altertavlen malt av Gjesdal, og den gamle altertavlen ble da tatt i bruk igjen. Kirken ble gjenåpnet etter brannen 4. april 1993. Nytt orgel ble innviet den 22. april samme år.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* Bilder av kirken
* Hafrsfjord menighet
Pira

**Pira** eller **PIRA** kan vise til:

## Pira
* Pira, distrikt i Peru
* Pira, landsby i Spania

## PIRA
* Physics Instructional Resource Association
* Den provisoriske IRA
Bergljot Håkonsdatter

**Bergljot Håkonsdatter** (født før 990 – død en gang etter 1050), datter av Håkon Sigurdsson, Ladejarl og Tora Skagesdatter. 

Bergljot var søster til jarlene Eirik Håkonsson og Svein Håkonsson, som hersker over Norge etter at Olav Tryggvason falt ved Svolder i år 1000. Einar Tambarskjelve hadde kjempet sammen med kong Olav ved Svolder mot Eirik Håkonsson. Bergljot ble gift med Einar en gang etter år 1000 for å bygge en politisk allianse og forsoning. Einar var en av de mektigste høvdingene i Trøndelag og i Norge. Alliansen var av stor betydning for å holde fred i landet.

Det er svært lite vi vet om Bergljot. Hun og Einar fikk to barn, datteren Ålov Einarsdatter som senere ble gift med Tord Foleson, og sønnen Eindride Einarsson. Kongesagaen forteller at Eindride hadde arvet morsslektas vakre trekk, og av den grunn må Bergljot ha vært anerkjent som vakker, skjønt sagaen sier det ikke direkte.

Einar og Eindride blir drept av kong Harald Hardråde i 1050.
Etter drapet på Einar dro hun til kongsgården for å oppmuntre bøndene til kamp, men da hun kom frem, rodde kongen ut av elven. Derved unnkom Einars banemann. Hun mente slektningen Håkon Ivarsson ville hevnet drapene, dersom han hadde vært der. Håkon var villig, men inngikk i stedet forlik med Harald Hardråde, idet han fikk Magnus den godes datter, Ragnhild.

Deretter nevnes hun ikke mer.

## Bergljots vei og Bergljots gate
Flere byer og tettsteder i Norge har oppkalt gater eller veier etter Bergljot Håkonsdatter. I Oslo finnes Bergljots vei, som er en sidevei (1a–13c, 2) ved Keyserløkka som går inn fra Einars vei og i en bue tilbake til denne.

Bergljots gate i Trondheim fikk sitt navn i 1886.

## Referanser


## Litteratur
*Snorre Sturlasson, Olav Tryggvasons saga, Olav den helliges saga, Harald Hardrådes saga. I: *Norges kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
Nedre Bakklandet

**Nedre Bakklandet** er både navnet på den delen av Bakklandet i Trondheim som er nedenfor Gamle Bybro, og på gaten som strekker seg fra gatekrysset mellom Gamle Bybro, Øvre Bakklandet og Brubakken til Innherredsveien. Nygata er en parallell veg som både starter og slutter i Nedre Bakklandet. Andre tilstøtende veier er Asylbakken og Verftstomta.

## Bygninger langs Nedre Bakklandet
* **1:** Kolberggården
* **2:** Bakklandsbrygga, tidligere Tollkammeret på Bakklandet
* **17:** *Kokhuset*, byens minste bolighus
* **21:** Bergstrømgården
* **22:** Koengården, tidligere eiendom for konserveringsbedriften Konserv (1914–1972)
* **23:** Nidaros Metalvarefabrikk
* **58c:** Fischebrygga
* **60:** Bakke P-hus
* **75–79:** Leiegårder i jugendstil oppført mellom 1904–1908 og tegnet av arkitektene Johan Osness og Helge Blix

## Se også
* Øvre Bakklandet

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*