open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Mark Sanford

**Marshall Clement «Mark» Sanford jr.** (født 28. mai 1960) er en amerikansk politiker for det republikanske parti som sitter i Representantenes hus. Han var guvernør i delstaten Sør-Carolina fra 2003 til 2011. 

18. juni 2009 forsvant Sanford. En medarbeider sa at han gikk på fottur i fjellkjeden Appalachene, men da han kom tilbake 24. juni viste det seg at han hadde vært i Buenos Aires for å møte en elskerinne. Sanford mistet ikke jobben, men valgte å ikke ta gjenvalg.

Sanford var medlem av det føderale Representantenes hus fra 1995 til 2001. I 2013 ble han nok en gang valgt inn i Kongressen, i det samme distriktet som han representerte sist.

Sanford kunngjorde 8. september 2019 at stilte til primærvalg som kandidat til presidentvalget i USA 2020. Han trakk kandidaturet den 12. november samme år, og begrunnet det med at prosessen omkring riksrett mot president Donald Trump gjorde det umulig for ham å nå frem med sitt budskap.

## Referanser


## Eksterne lenker
Donald Carcieri

**Donald L. «Don» Carcieri** (født 1942) er en amerikansk politiker for det republikanske parti. Han var guvernør i delstaten Rhode Island fra 2003 til 2011.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ed Rendell

**Edward Gene «Ed» Rendell** (født 5. januar 1944) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti. Han var guvernør i delstaten Pennsylvania fra 2003 til 2011. Rendell var tidligere borgermester i Philadelphia.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Christine Gregoire

**Christine O'Grady Gregoire** (født 24. mars 1947 i Adrian i Michigan i USA) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti. Hun var guvernør i delstaten Washington fra 2005 til 2013.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jim Douglas

**James H. «Jim» Douglas** (født 21. juni 1951) er en amerikansk politiker for det republikanske parti. Han var guvernør i delstaten Vermont fra 2003 til 2011.

## Referanser
Teddy Flack

**Edwin Harold «Teddy» Flack** (født 5. november 1873 i London, død 10. januar 1935) var en australsk friidrettsutøver.

Flack ble olympisk mester to ganger i 1896 i Athen under de første olympiske lekene i moderne tid. Han vant både 800 og 1500 meter, han vant 1500-metersløpet etter en duell mot favoritten Arthur Blake. Sin andre olympiske tittel vant han to dager senere da han vant 800-metersfinalen på tiden 2.11,0. Flack stilte også opp i maraton dagen etter, til tross for at han aldri hadde konkurrert i lengre løp enn 10 miles. Halvveis i maratonløpet lå han på andreplass bak Albin Lermusiaux fra Frankrike, som hadde vunnet bronsemedalje på 1500 m. Etter 32 kilometer brøt franskmannen, og dermed var Flack i teten. Men kun 4 kilometer fra mål kollapset han, og da en gresk tilskuer prøvde å hjelpe ham, slo han ned tilskueren. Flack ble diskvalifisert. 

Flack deltok også i tennisturneringen, både i single og double, i Athen. Han tapte i innledende runde for Aristidis Akratopoulos fra Hellas i single. I double spilte han sammen med George S. Robertson. De kom til semifinalen etter å ha vunnet den første kampen på walk over. De tapte semifinalen for Dionysios Kasdaglis fra Egypt og Demetrios Petrokokkinos fra Hellas. De kom dermed på tredjeplass, men i 1896 var det kun vinneren som fikk medalje i sølv. Det var først under OL 1904 det ble innført gull, sølv og bronse for de tre første plassene.

## OL-medaljer (med flere nasjoner på samme lag)
* 1896  Athen -  Bronse i tennis double (sammen med George S. Robertson)  Storbritannia

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Orville Alton Turnquest

**Orville Alton Thompson «Tommy» Turnquest** (født 16. november 1959) var visestatsminister og utenriksminister i Bahamas fra 1992-1994 og generalguvernøren av Bahamas fra 1995 til han trakk seg i 2001. Han ble utnevnt til storkorsridder av Sankt Mikaels og Sankt Georgs orden, ble dermed adlet og fikk rett til å føre tiltaleformen *[[sir]]* foran sitt navn.

## Referanser


## Kilder
* «Turnquest born with silver spoon in mouth», ''Jamaica Observer'' 3. mai 2002
Heni kirke

**Heni kirke** er en kirke konstruert i en rektangulær form, fra 1864 i Gjerdrum kommune, Akershus fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.

Byggverket er i tre og har 220 godkjente sitteplasser.

I kirken er det et krusifiks fra 1300-tallet.

Adkomst til stedet er via Rv120.


Fil:Heni kirke, Akershus - Riksantikvaren-T039 01 0011.jpg|Heni Kirke, 1956 (foto: Cato Enger/Riksantikvaren)
Fil:Heni kirke, Akershus - Riksantikvaren-T039 01 0010.jpg|Heni Kirke, 1956 (foto: Cato Enger/Riksantikvaren)
Fil:Heni kirke, Akershus - Riksantikvaren-T039 01 0012.jpg|Heni Kirke, 1956 (foto: Cato Enger/Riksantikvaren)
Fil:Heni kirke2.JPG|Heni kirke på årets siste dag i 2008 (foto: Dagrun Agnete Ødegaard)


## Referanser


## Eksterne lenker
* Gjerdrum og Heni menighet
* 
* Heni kirke i «Norges kirker»
*
Dave Freudenthal

**David Duane «Dave» Freudenthal** (født 12. oktober 1940 fra Thermopolis i Wyoming i USA) er en amerikansk politiker for Det demokratiske parti. Han var guvernør i delstaten Wyoming fra 6. januar 2003 til 3. januar 2011.

## Eksterne lenker
*
Joe Manchin

**Joseph Manchin III** (født 1947) er en amerikansk politiker. Han var senator og representerte Vest-Virginia. Han representerte Det demokratiske parti til 2024, da han ble uavhengig. Han kom inn i Senatet 15. november 2010 og satt til 3. januar 2025. 

Manchin var guvernør i Vest-Virginia fra 2005 til han ble senator. Etter at den demokratiske senatoren Robert Byrd døde, ble det kunngjort et spesialvalg 2. november 2010, hvor Manchin stilte og vant. Manchin var en av de mer moderate demokratene i Senatet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Ron Karenga

**Ron Karenga** (født 14. august 1941 Parsonsburg i Maryland i USA), også kjent som **Ron Everett**, er en  amerikansk forfatter og politisk aktivist. Han er best kjent for å ha innstiftet Kwanzaa, en ukelang pan-afrikansk feiring fra 26. desember til 1. januar.

Karenga omtales tidvis med tittelen *Maulana*, som betyr *læremester* på swahili og arabisk.

Karenga opprettet organisasjonen *Us*, en svart nasjonalistgruppe, i 1965. I 1971 ble han dømt til fengselsstraff for tortur av to av gruppens kvinnelige medlemmer. Etter løslatelsen i 1975 gjenopptok han sine studier og ble senere leder for *black studies*-avdelingen ved California State University i Long Beach, en stilling han innehadde fra 1989 til 2002. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Ken Doherty

**Ken Doherty** (født 17. september 1969) er en irsk profesjonell snookerspiller. 

Han har vært profesjonell spiller siden 1990. Han ble verdensmester i 1997 etter at han slo Stephen Hendry 18&ndash;12. Doherty kom til finalen både i 1998 og 2003, men tapte henholdsvis mot John Higgins og Mark Williams. Han er den eneste spilleren som har vunnet VM både som amatør og profesjonell. Doherty er i tillegg u&ndash;21 verdensmester fra 1989. 

Da han vant verdensmesterskapet i 1997 brukte han en kø som han hadde betalt to pund for.

## Turneringsseire

* Verdensmester &ndash; 1997
* Welsh Open &ndash; 1993, 2001
* Malta Grand Prix &ndash; 2000
* Thailand Masters &ndash; 2001
* Malta Cup &ndash; 2006

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bronislaw Malinowski

**Bronisław Kasper Malinowski** (født 7. april 1884 i Kraków i Østerrike-Ungarn (nå i Polen), død 16. mai 1942 i New Haven i Connecticut i USA) var en polsk/engelsk sosialantropolog. Han anses som en av det 20. århundres mest betydningsfulle antropologer. Malinowski grunnla den moderne sosialantropologiske metode, feltarbeidet, samt utarbeidet funksjonalismen som teoretisk rammeverk.

Malinowski arbeidet særlig med trobrianderne i Melanesia i Oseania. 

Malinowski hadde sterk påvirkning på de fleste av sosialantopologene som gjorde seg bemerket i det 20. århundre.

## Universitetsansettelser
* London School of Economics
* University of London
* Cornell University
* Harvard University
* Yale University

## Bibliografi
* *The [[Trobriand Islands]]* (1915) 
* *Argonauts of the Western Pacific* (1922)
* *Crime and Custom in Savage Society* (1926) 
* *The Sexual Life of Savages in North-Western Melanesia* (1929)
* *Coral Gardens and Their Magic: A Study of the Methods of Tilling the Soil and of Agricultural Rites in the Trobriand Islands* (1935)
* *The Scientific Theory of Culture* (1944)
* *Magic, Science, and Religion* (1948)
* *The Dynamics of Culture Change* (1945)
* *A Diary In the Strict Sense of the Term* (1967)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Siciliansk barokk

**Siciliansk barokk** er den særegne form for barokk arkitektur som fikk fotfeste på øya Sicilia utenfor sørspissen av Den italienske halvøy på 1600- og 1700-tallet. Stilarten er lett gjenkjennelig ikke bare ved sine typiske barokke kurver, men også ved sine masker og putti.  

Den sicilianske barokk fikk en bred og rask start etter at et stort jordskjelv i 1693 førte til store gjenoppbygningsprosjeter. Lokale arkitekter, ofte med utdannelse fra Roma, fikk nærmest fritt frem til å utfolde og utvikle seg. Omkring 1730 kan man si at den sicilianske barokken var blitt distinkt og hadde funnet sin form. Fra 1780-årene ble den imidlertid gradvis avløst av nyklassisistisk arkitektur.
Tokugawa Iemitsu

**Tokugawa Iemitsu** (徳川家光, født 12. august 1604 i Edo, død 8. juni 1651 samme sted) var den tredje shogun fra Tokugawadynastiet. Han regjerte Japan fra 1623 til 1651. Iemitsu var annen sønn av shogun Tokugawa Hidetada, og overtok etter ham i 1623. Riktignok fratrådte Hidetada som shogun, men likesom sin far Tokugawa Ieyasu holdt han reelt sett på makten som Ōgosho (大御所) til sin død i 1632.

## Biografi
Han var Tokugawa Hidetadas eldste sønn og sønnesønn av Tokugawa Ieyasu.

I Iemitsus tid ved makten fikk europeerne innreiseforbud i Japan, landets grenser ble stengt og kristne forfulgt, blant annet korsfestet. Fra Iemitsus tid var shogunatets kontroll over Japan total, med en sentralregjering som grep inn i de fleste av samfunnslivets aspekter. Shogunatet skulle nå ikke på alvor utfordres på nærmere 200 år og de stengte grensene forble det like lenge.

Det er omdiskutert hvorvidt Iemitsu arrangerte sin yngre bror Tadanagas selvmord ved seppuku. Tadanaga var foreldrenes favoritt og til å bli noe av en rival som etterfølger av Ieyasu som shogun. Ieyasu uttrykte imidlertid en tydelig stillingtagen for Iemitsu som etterfølger av Hidetada.

Iemitsu hadde en velkjent homoseksuell levemåte og det spekuleres at han var den siste etterkommeren av Tokugawa Ieyasu, slik at den patrilinjeære nedstamning dermed ble avsluttet med Iemitsu.

Tokugawa Iemitsu oppførte i 1636 et minnetempel i Nikko for å gjøre sin farfar Tokugawa Ieyasu til kami, en guddom innen shinto.

**Antieuropiseringen av Japan:** På 1500-tallet tiltrakk Japan seg mange europeiske kjøpmenn og misjonærer. Fra 1545 fikk Japan en økt skipsfart fra Portugal og senere Spania, Nederlandene og England. Med den spanske jesuitten og misjonæren Frans Xavier ble det i 1549 en kristen misjonsbevegelse i Japan. Ved inngangen av 1600-tallet hadde en halv million japanere konvertert til katolisismen.

At Europa hadde gode hensikter med sin handel og sin misjon hadde det i Japan lenge vært sterk tvil om. Iemitsu så dessuten sin makt truet av de nokså selvstendige daimyōene og av at mange kristne som var influert av andre ideer om makthaveres retter og plikter, og spilte på denne tvil. Daimyoenes makt ble dessuten svekket i 1635 ved Sankin kōtai-ordningen.  

Han ble den shogun som stengte Japan for europeerne. På slutten av 1630-tallet ble praktisk talt alle europeere utvist fra landet. Skipshandelen ble innskrenket til ett nederlandske fartøy i året. Nederlenderne tok ikke med seg misjonærer. Dessuten var det noe kinesisk handel. 

Et antall påbud ble utferdiget, hvorav det mest berømte var Sakoku-ediktet av (*Sakoku*, japansk for stengt) hvorved Japans isoleringspolitikk ble stadfestet. Ediktet forbød utlendinger å reise inn i Japan, men forbød også japanere å forlate landet, noe som ble belagt med dødsstraff.

Den nederlandske handelen fikk finne sted bare på den kunstig anlagte øya Deshima i havnebassenget ved Nagasaki.

## Referanser


## Litteratur
*
Delphin Enjolras

**Delphin Enjolras** (født 13. mai 1857 i Courcouron i Ardèche i Frankrike, død 1945) var en fransk akademisk maler. Enjolras malte portretter, akter og interiører og foretrakk vannfarger, oljemaling og pasteller. Han er best kjent for portretter av unge kvinner i dagligdagse situasjoner (lesende, syende), gjerne opplyst av lampelys. Hans mest kjente maleri er antakelig *Ung kvinne lesende ved et vindu*. 

## Biografi
Han ble født i Courcouron i departementet Ardèche. Enjolras studerte akvarellmaling for Gaston Gerard på *«Ecole de Dessin de la Ville de Paris»* http://www.alhambraantiques.com/simplegroups.php?tgroupid=PA , og Jean-Léon Gérôme ved Académie des Beaux-Arts.https://web.archive.org/web/20070406065921/http://www.burlington.co.uk/gallery/artist/biography?contentId=1102 
Enjolras malte hovedsakelig landskaper tidlig i karrieren, men ble etterhvert mere interessert i å male kvinner http://www.safran-arts.com/42day/art/art4may/art0513.html. Han ble derfor genremaler, med spesialitet kvinner. Bildene karakteriseres som sensuelle, gjerne med erotiske overtoner.

Fra 1890 og videre, stilte han ut i Parisersalongen, med medlemskap i Société des artistes français i 1901. 

Musée du Puy og Musée d'Avignon har utstilling av en del av hans verker

## Verker i utvalg

Delphin Enjolras - 002.jpg
Delphin_Enjolras_-_A_Favourite_Book.jpg|Le livre favori
Delphin_Enjolras_-_The_Letter_04.jpg|La lettre
Delphin_Enjolras_-_La_Toilette_02.jpg|La toilette
Delphin Enjolras - La Lettre.jpg|La Lettre
Delphin Enjolras - The Murmur of the Sea.jpg|Le doux bruit de la mer
Delphin_Enjolras_-_By_the_piano.jpg|Au piano
Delphin_Enjolras_-_Elegant_ladies_taking_tea.jpg|Thé au bord de l'eau
Delphin_Enjolras_-_La_belle_ârome.jpg|La_belle_ârome
Delphin_Enjolras_-_The_Muse_of_Autumn.jpg|La muse d'automne


## Referanser
Pancasila

**Pancasila** er betegnelsen for Indonesias statsbærende filosofi eller ideologi. Ordet *pancasila* er sammensatt av to ord fra sanskrit: "*panca*" som betyr «fem» og "*sila*" som betyr «prinsipp». Det dreier seg om fem prinsipper som anses som uatskillelige og  i samspill med hverandre, og som til en viss grad er formet etter  den opprinnelige pancasila, som er en buddhistisk etisk rettesnor. 

Det var i 1945 at den fremtidige indonesiske president Sukarno fremholdt pancasila som førende for indonesisk nasjonalfølelse. Det skjedde i en tale som hadde til hensikt å overkomme konflikter mellom muslimer, nasjonalister og kristne. Prinsippene ble nedfelt i grunnloven som ble utarbeidet senere samme år. 

De fem prinsippene er

# Troen på den ene og eneste Gud (*Ketuhanan yang Maha Esa*)
# Rettferdig og sivilisert menneskelighet (*Kemanusiaan yang Adil dan Beradab*)
# Indonesias enhet (*Persatuan Indonesia*)
# Demokrati veiledet av den indre visdom i samstemmigheten som utspringer fra drøftelsene blant representantene (*Kerakyatan yang Dipimpin oleh Hikmat Kebijaksanaan dalam Permusyawaratan/Perwakilan*)
# Sosial rettferd for hele det indonesiske folk  (*Keadilan Sosial bagi Seluruh Rakyat Indonesia*)

## Eksterne lenker
* https://web.archive.org/web/20040903034543/http://www.ri.go.id/pancasila.htm
* http://countrystudies.us/indonesia/86.htm
* http://countrystudies.us/indonesia/24.htm
* http://www.gimonca.com/sejarah/pancasila.html
* https://web.archive.org/web/20060709155955/http://www.indonesia.nl/articles.php?rank=2&art_cat_id=22
Point Carbon

**Point Carbon** er et internasjonalt selskap med hovedkontor i Norge. Selskapet har spesialisert seg på analyse av internasjonale klima- og energimarkeder. Selskapet arrangerte i mars 2008  en konferanse i København hvor statsminister Jens Stoltenberg og lederen for FNs klimapanel Rajendra K. Pachauri var blant foredragsholderne.
De fire grunnleggerne av Point Carbon var ikke eksperter på karbondioksid. De arbeidet på Fridtjof Nansens Institutt, som blant annet forsker på internasjonale forhandlinger. De oppdaget at et stort problem når verden prøvde å forhandle seg fram til en internasjonal avtal om utslipp, var mangel på informasjon. Ingen visste hvem som slapp ut karbondioksid og hvor mye.
Bedriften hadde 200 ansatte, derav 35 i Washington, når den 2010 ble oppkjøpt av Thomson Reuters.

### Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmeside
Querelle des femmes

***Querelle des femmes*** er betegnelse for en århundrelang europeisk diskusjon om forholdet mellom kjønnene. Det franske begrepet er diffust, og ble oppfattet annerledes avhengig av tid og sted. Det blir antagelig for enkelt å oversette det med *kvinnekamp* og innordne det i den moderne kvinnekamps historie. Ordet *Querelle* har i seg selv gjennomgått en sktiftende innholdsbestemmelse, fra klage eller anliggende, via kontrovers, til kamp. *Querelle des Femmes* kunne gjelde et meget spesifikt spørsmål (f.eks.: Bør byens bordell stenges?) eller ta opp bredere og mer prinsipielle spørsmål (f.eks.: Bør jenter få skolegang?). Det er også uklart om *Querelle des Femmes* skulle forstås som «kvinnenes strid» eller «striden om kvinnene».

I alle fall siden 1300-tallet var det mange skrifter som diskuterte kvinnens stilling. Det var ikke bare menn som kom til orde. Den første kvinne som engasjerte seg i skrift var Christine de Pizan (1365–1430), en samtidig med Jeanne d’Arc. Omkring 1400 forfattet hun noen skrifter som ofte betegnes som begynnelsen på *Querelle des femmes*.

I 1673 utgav François Poullain de la Barre boken *De l'Egalite des deux Sexes*, og i 1674 en traktat om kvinners utdannelse *De l'Education des Dames pour la conduite de l'espirit dans les sceinces et dans les moeurs*, der han gikk inn for kvinners likestilling med menn i samfunnslivet. Han ble skuffet da disse og senere verker ikke gjorde inntrykk.

Fra tiden etter den franske revolusjon ble forståelsen av en grunnleggende forskjell mellom menn og kvinner sterkere. Dette ble også gjenstand for debatt, men da med andre ord og begreper; *Querelle des femmes* kan således betraktes som en epokebeskrivelse i diskusjonene om forholdet mellom kjønnene.

## Litteratur
*Gisela Bock/Margarete Zimmermann: «Die Querelle des Femmes in Europa. Eine begriffs- und forschungsgeschichtliche Einführung»,  i: Gisela Bock/Margarete Zimmermann (utg.): *Querelles. Jahrbuch für Frauenforschung* 1997, Band 2

## Eksterne lenker
https://web.archive.org/web/20070225141649/http://www.pinn.net/~sunshine/book-sum/booksum.html
Kimono

**Kimono**  着物 (fra japansk *kiru*: ta på seg + *mono*: objekt, dvs. klær) er den tradisjonelle japanske nasjonaldrakten. Opprinnelig ble ordet kimono benyttet om alle klær for menn, kvinner og barn, men har etterhvert blitt reservert for en viss type nesten fotsid drakt. Når den i vesten primært oppfattes som en kvinnedrakt, er det på samme måten som at mange ved ordet *bunad* umiddelbart tenker først på kvinnedrakten.

Kimonoen er T-formet som plagg, og faller rettlinjet (uten innsving for midjen) ned til ankelen. Drakten har krave og lange ermer. Ermene er svært vide ved vristen; voksendraktene kan der ha et rundmål på en halv meter. Tradisjonelt kan ermene på den drakten som brukes av ugifte kvinner ved spesielle anledninger, ha så vid omkrets at de henger nesten ned til gulvet.

Drakten svøpes rundt kroppen, alltid med den venstre siden over mot høyre, og holdes på plass av et bredt klesbelte som bindes sammen bak på ryggen. Dette beltet kalles *[[obi]]*.

Kimonoen brukes sammen med  tradisjonelt fottøy, særlig med *[[geta]]* eller *[[zori]]*, og med strømpetypen *[[tabi]]*. Under den ytre kimonoen bæres som undertøy en kortere kimono som kalles *nagajuban*.

## Referanser
Gangtok

**Gangtok** (nepali og hindi ) er hovedstad og den største byen i den indiske delstaten Sikkim med en befolkning på omkring 30&nbsp;000. Offisielt språk er nepali, men befolkningen snakker også engelsk, hindi og flere lokale språk. Gangtok er beliggende i Siwalikfjellene i den østre delen av Himalaya i en høyde av 1437 moh.

Den viktigste næringen er turisme. Høysesong for turistnæringen er april-juni og september-november. Naturen er et klart trekkplaster for besøk til Sikkim, men det finnes også steder av interesse for buddhistiske pilegrimer, bl.a. et tibetologisk museum.
Miao

**Miao** () er navnet på en etnisk gruppe, anerkjent av Folkerepublikken Kinas myndigheter som en av landets 55 offisielle minoritetsgrupper. 

*Miao* er et kinesisk begrep, og refererer til fire kulturelt og lingvistisk beslektede folk: 

*hmu-folket av Sørøst-Guizhou, 
*qo-xhiong-folket av Vest-Hunan, 
*a-hmao-folket av Yunnan, og 
*hmong-folket som bor i flere land. I Kina bor de i fjellområder  i sør, i Guizhou, Sichuan, Guangxi og Yunnan. Folket har dessuten et vesentlig nærvær i Vietnam, Laos, Burma og Thailand.

De fire folkegrupper av miao taler språk i språkfamilien hmong-mien (miao-yao).

Det finnes omtrent ni millioner miao i Kina,  hvorav hmong sannsynligvis utgjør én tredjedel.I Vietnam finnes omtrent , i Laos , og omtrent  i Thailand.

## Kultur
Miao-språk er et enstavelses tonespråk, og er beslektet med yao. Miao-folk har tradisjonelt vært organisert inn i eksogame klaner; de driver svedjebruk, og dyrker hovedsakelig ris. I Thailand og deler av Laos dyrkes også opiumsvalmuer, hvor produksjonen har utgjort deres eneste inntektskilde. Hjelpeorganisasjoner, blant annet fra Norge, har deltatt i å motarbeide miao-folkets økonomiske avhengighet av opiumsproduksjon.

## Referanser
C-pop

**C-pop** er en forkortelse av  *[[Kina|*'C**hinese]] [[popmusikk|**pop*'ular music]]*, dvs popmusikk fra Kina.

Musikksjangeren er sterkt påvirket av K-pop, slik at mange trekk karakteristiske for K-pop går igjen innen C-pop. Flertattet av moderne kinesiske popartister kommer fra Hongkong,  Taiwan og Folkerepublikken Kina, men noen kommer fra Singapore eller Malaysia. Selv om det er noen kinesiske popartister som synger på  kantonesisk eller taiwansk er de fleste kinesiske poplåter på mandarin. Denne hovedformen går under tilnavnet mandopop).
Flamenco

**Flamenco** er en spansk musikkgenre og rituell folkedans. 

Musikkformen er i utgangspunktet en form for folkemusikk. Den favner en kompleks musikalsk og kulturell tradisjon, og selv om den gjerne betraktes som en del av generell spansk kultur, er den sterkt knyttet til regionen Andalucía, der den kan ha oppstått. Men det er også kommet bidrag til kulturen fra særlig Extremadura og Murcia. 

Det gjenstår mange spørsmål omkring flamencoens opphav som musikkform, men det er generelt enighet om at den vokste frem mellom det særegne kulturmøtet mellom den opprinnelige andalusiske kulturen og islamsk kultur, sefardisk kultur og romanifolkets kultur, slik disse hadde etablert seg i Andalucía før den kristne gjenerobring. Latinamerikansk musikk, og særlig den cubanske, har vært med på å gi varianter av flamencoen sine uttrykk.

Flamencomusikken er dominert av sang, gitar og kompliserte rytmer. Dansen er elegant, full av temperament, og er karakterisert ved mye fotarbeid. Den regnes som stor kunst.

Flamenco finnes i mange versjoner, fra den turistifiserte og lett tilgjengelige versjonen, til den ballettaktige institusjonaliserte formen, og videre til den mer «opprinnelige», folkelige formen man kan finne på såkalte «peñas» og ved ulike fester, høytider og festivaler.

Fra 1970-tallet har flamencoen spredt seg over hele verden, og er blitt brukt av mange artister, som Paco de Lucia og Ojos de Brujo i såkalte «crossover»-konstellasjoner. I tillegg har Carlos Sauras kjente filmer som «Blodbryllypet», «Carmen» og «Flamenco» gjort flamenco kjent og tilgjengelig for publikum i en rekke land. Den unge, anerkjente sangerinnen Estrella Morente ble kjent da hun medvirket som «stemmen» til Penélope Cruz i sangen «Volver» i Pedro Almodovars film med samme navn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mary Cassatt

**Mary Cassatt** (født 22. mai 1844 i Pittsburgh i Pennsylvania i USA, død 14. juni 1926 i Le Mesnil-Théribus i departementet Oise i Frankrike) var en betydelig amerikansk grafiker og malerinne innen impresjonismen. Hun malte en rekke portretter av mor og barn. Hun bodde det meste av sitt liv i Frankrike. Hun var venn av Edgar Degas og kunstnerisk sterkt påvirket av ham. 

I 1973 ble hun innvotert i National Women's Hall of Fame.
Fil:Mary Cassatt - Picking flowers in a field -- 1875.jpg|Plukker blomster i en åker, 1875
Fil:Cassatt Mary Maternite 1890.jpg|Barsel. 1890
Fil:Mary Cassatt - Baby's First Caress.jpg|Babyens første kjærtegn,1891
Fil:Mary Cassatt - The Child's Bath - Google Art Project.jpg|Barnebadet. 1893
Fil:Mary Cassatt 002.jpg|Båtlivet, 1893 - 1894
Fil:Mary Cassatt - Breakfast in Bed - Huntington Library.jpg|Frokost på senga, ca. 1897
Fil:Mary Cassatt - Sara Handing a Toy to the Baby - Hill-Stead Museum.jpg|Sara gir en leke til babyen, 1901


## Referanser
Tokugawa Ieyasu

**Tokugawa Ieyasu** (徳川家康), egentlig **Matsudaira Takechiyo,** (født 31. januar 1543 på borgen Okazaki i Japan, død 1. juni 1616 i Sumpu) var en japansk shogun. Han grunnla Tokugawashogunatet, som varte fra 1603 og frem til Meijirestaurasjonen i 1868.
## Tidlige år
Ifølge japansk tidsregning ble han født i ellevte år av Tenbun-æraen i provinsen Mikawa (del av nåværende prefektur Aichi). Faren, Matsudaira Hirotada, var områdets daimyo, og Ieyasu ble opprinnelig kalt Matsudaira Takechiyo. Da han var 7 år gammel, ble han tatt til gissel av Imagawa-familien i Sumpu. Der lærte han å krige og å administrere.

## Tilbakekomsten
Da overhodet til Imagawa-familien døde, vendte Ieyasu tilbake til sin egen landsdel og innledet en lang og godt planlagt maktkamp.

I 1598 hadde han den største hæren i Japan.

Han hadde også den best organiserte og mest produktive godset i landet ved fiskelandsbyen Edo, tidligere kjent som Yeddo. Nå heter byen Tokyo.

## Grader og bakgrunn
Tokugawa var en daimyo fra Kanto-regionen i det østlige Japan. Hans domener produserte 2&nbsp;557&nbsp;000 koku ris og han hadde 38 daimyoer under seg. Etter Toyotomi Hideyoshis død i 1598 ble Tokugawa gjort til en av hans umyndige arvingers formyndere. I kraft av sin dominante stilling kunne han dog snart utmanøvrere de øvrige formynderne og ta over makten selv i 1600. I 1603 fikk han keiseren til å utnevne ham til *[[shogun]]*. Tokugawa-shogunatet kom til å bestå helt til 1868.

For å unngå en gjentagelse av det som skjedde da hans forgjengere Oda Nobunaga og Toyotomi Hideyoshi døde, nemlig at deres arvinger ble utmanøvrert, trakk Tokugawa Ieyasu seg tilbake allerede i 1605, to år etter sin utnevnelse, til fordel for sin sønn Tokugawa Hidetada.

## Se også
*Japans historie

## Referanser
Venonaprosjektet

**Venona-prosjektet** var et samarbeidsprosjekt mellom amerikansk og britisk etterretningstjeneste om deschiffrering av sovjetiske, hemmelige etterretningsmeldnger. 

Fra 1942 og fremover hørte og lagret U.S. Army Signal Security Agency en stor mengde sovjetisk meldingstrafikk. Selv om meldingene var kodet ved hjelp av et engangsnøkkel-system, viste det seg at en del av meldingene kunne dekodes. Dette skyldtes til dels at agenter av og til benyttet systemet feilaktig, for eksempel ved at de flere ganger brukte samme *engangsblad* av kodenøkkelen. Arbeidet med deschiffreringen pågikk særlig iherdig fra 1946 og til 1980, og ca. 2&nbsp;200 meldinger kunne deschiffreres og oversettes.

Tidlig under den kalde krigen var Venonaprosjektets funn av stor betydning for vestlig etterretning. Selv om de aller fleste av meldingene som lot seg deschiffrere var fra tiden frem til 1945, fikk funnene betydning også for ettertiden, særlig i forbindelse med identifikasjonen av sovjetiske agenter. Blant de som ble identifisert delvis på grunn av Venona, var Harry Dexter White.

Historiens begynnelse var at nordmenn i tysk Abwehr-tjeneste erobret en sovjetisk kodebok fra konsulatet i Petsamo swn 22. juni 1941. Denne ble brukt av tysk etterretning under krigen i Finland og befant seg i mai 1945 på Lillehammer. Tyske etterretningsoffiserer formidlet kodeboken til svensk etterretning (C-byrån) som ga den videre til amerikansk etterretning der den ble brukt til å identifisere sovjetiske agenter i USA. Også Kai Holsts mystiske død i Stockholm setter historikeren Tore Pryser i forbindelse med jakten på kodeboken, som omtales Lillehammer-kuppet. 

## Referanser


## Litteratur
* *The Hidden Hand: Britain, America, and Cold War Secret Intelligence*; by Richard J. Aldrich. New York: Overlook Press, 2002. ISBN 1-58567-274-2.
* *Body of Secrets: Anatomy of the Ultra-Secret National Security Agency*; by James Bamford. Anchor Books. ISBN 0-385-49908-6. Siehe auch *The Puzzle Palace* vom gleichen Autor.
* *Secrecy: The American Experience*; by Daniel Patrick Moynihan, New Haven: Yale University Press 1998. ISBN 0-300-08079-4.
* *Bombshell*; by Albright and Kunstel. About Soviet WWII espionage in the US, including Venona.
*Battle of Wits*; by Steven Budiansky. An overview in one volume of cryptography in WWII.

## Eksterne lenker
* '' The VENONA Intercepts''
* NSA official VENONA site
* Moynihan Commssion Report on Government Secrecy (1997)
* Selected Venona Messages 
* MI5 Releases to the National Archives
* Cover Name, Cryptonym, CPUSA Party Name, Pseudonym, and Real Name Index
* Gorsky Report (in Russisch)
* ''Venona'' FBI FOIA Files
* Venona Chronology 1939-1996 per Denis Naranjo
* FBI Memo "Explanation and History of Venona Project Informantion" (1 February 1956)
* Stalin-Era Research and Archives Project
Archives in Russia
Den ukjente soldats grav

**Den ukjente soldats grav** er en som regel nasjonal, seremoniell og symbolsk grav for levninger av uidentifiserte soldater som falt på slagmarken. Som regel inneholder slike monumenter levninger etter i det minste én fallen soldat. 

Uttrykket og skikken har skandinavisk utspring; det antas at det første minnesmerket av denne type er et monument i Fredericia sør i Danmark. Det er monumentet «Landsoldaten», som ble reist i 1849 over en ukjent soldat som nylig var falt i kamp mot Tyskland i første slesvigske krig. Den inspirerte danskene til å sette opp et annet lignende monument noen år senere, etter en ny krig mot Tyskland, der uttrykket *en ukendt soldat* ble benyttet i en slik sammenheng antagelig for første gang. Tradisjonene ble særlig vanlig etter første verdenskrig.

## Kjente graver for den ukjente soldat

## Eksterne lenker
*
Kwanzaa

**Kwanzaa** er en moderne syvdagers afroamerikansk høytid som varer fra 26. desember til 1. januar, og som feires nesten utelukkende i  USA. Navnet kommer fra swahiliuttrykket *matunda ya kwanza*, «de første fruktene». Den ligger altså i umiddelbar etterkant etter den kristne julens hovedfest, og representerer også et sekulært feiringsalternativ.

Høytiden ble innstiftet av den afroamerikanske nasjonalisten Ron «Maulana» Karenga og ble feiret for første gang i  1966 i California. Høytiden var ment å gi afroamerikanere et bånd til sin kulturelle og historiske arv fra Afrika. Samtidig er høytiden ifølge Karenga basert på felles humanistiske grunnprinsipper.  Den er ikke tradisjonelt religiøs av karakter. 

## Se også
*Kwanza
## Eksterne lenker
*
Mafia (andre betydninger)

**Mafia** kan referere til

*Mafia &ndash; en kriminell organisasjon
*Mafia (spill) &ndash; et rollespill
*Nordicmafia &ndash; nettleserbaserte onlinespill
*Mafiaøya &ndash; en øy i Det indiske hav tilhørende Tanzania
*Mafia (videospill) &ndash; et videospill fra 2002
Filarete

**Filarete**, egentlig **Antonio di Pietro Averlino** (født  ca. 1400 i Firenze i Italia, død ca. 1469 i Roma?) var en italiensk billedhugger, ingeniør, arkitekt og arkitekturteoretiker i renessansen. Det var han selv som tok i bruk det gresk-avledede navnet  *Filarete* (venn av dygd).

## Referanser


## Litteratur
*Peter Tigler: *Die Architekturtheorie des Filarete.* Berlin 1963.
Beardmorebreen

**Beardmorebreen** i Antarktis er en av de største isbreene på jorden med en lengde på over 180 km.

Isbreen er en av hovedpassasjene fra Rossbarrieren til polarplatået og gav derfor de første polekspedisjonene muligheten til å nå Sydpolen.

Breen ble oppdaget av Ernest Shackleton i 1908. Selv om Shackleton snudde før han nådde polpunktet hadde han oppdaget en rute til polpunktet og var den første som noen gang var på polplatået. I 1911-1912 ble Robert Falcon Scott og hans ekspedisjon de første til å nå polpunktet via ruten opp Beardmorebreen. På polpunktet var de imidlertid en måned etter Roald Amundsen som hadde funnet en annen vei opp til polplatået på Axel Heiberg-breen.

Breen er oppkalt etter William Beardmore som var en av sponsorene bak Shackletons Nimrod-ekspedisjon 1907–1909.

## Referanser
Ken Watanabe

**Ken Watanabe** (渡辺 謙 = Watanabe Ken, født 21. oktober 1959 i Uonuma i prefekturet Niigata i Japan) er en japansk filmskuespiller. Foruten å ha spilt i mange japanske filmer har han også spilt i hollywoodfilmer som *[[Den siste samurai]]*, *[[Geisha (film)|Geisha]]* og *[[Brev fra Iwo Jima]].

== Filmografi i utvalg ==
* 1984: The Burning Mountain River (*Sanga moyu*) (TV-serie)
* 1984: MacArthur's Children (瀬戸内少年野球団 *Setouchi shōnen yakyū dan*)
* 1985: Tampopo (タンポポ)
* 1986: Il Ragazzo dal kimono d'oro
* 1987: Dokugan-ryū Masamune (TV-serie)
* 1991: Bakumatsu junjōden (幕末純情伝)
* 1997: Welcome back, Mr. McDonald – Radio no jikan (ラヂオの時間 *Radio no jikan*)
* 1998: Kizuna (絆 -きずな-)
* 2000: Ikebukuro West Gate Park (池袋ウエストゲートパーク, TV-serie)
* 2000: Space Travellers (スペーストラベラーズ *Supēsu toraberāzu*)
* 2001: Genji: A Thousand-Year Love (千年の恋 ～ひかる源氏物語～ *Sennen no koi – Hikaru Genji Monogatari*)
* 2003: T.R.Y.
* 2003: [[Den siste samurai]] (*The Last Samurai*)
* 2004: Suna no utsuwa (砂の器; TV-serie)
* 2005: [[Batman Begins]]
* 2005: [[Geisha (film)]] (*Memoirs of a Geisha*)
* 2006: [[Brev fra Iwo Jima]] (*Letters from Iwo Jima'', rollen som general Tadamichi Kuribayashi)
* 2006: Ashita no kioku (明日の記憶)
* 2010: Inception – rollen som Saito

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Edgar Evans

**Edgar Evans** (født 7. mars 1876 i Middleton i Rhossili i Wales, død 17. februar 1912 sannsynligvis på Beardmorebreens nedre del i Antarktis) var et av medlemmene på Robert Falcon Scotts mislykkede ekspedisjon til Sydpolen i 1912.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Edgar Evans ble født i Wales. Hans far var sjømannen Charles Evans (1839–1907). Etter skolegang på St. Helen’s Boys School på hjemstedet ble han i 1891, femten årgammen, innrullert i Royal Navy. Fra 1899 tjenestegjorde han på HMS «Majestic», og det var da han ble kjent med Scott.

### Oppdagelsesreisende
Han ble valgt ut til å være med Scott på hans første ekspedisjon til Antarktis mellom 1901 og 1904. Dette var den såkalte Discoveryekspedisjonen. De vitenskapelige resultatene fra ferden dekket omfattende områder innen biologi, zoologi, geologi, meteorologi og magnetisme. Det ble gjort viktige geologiske og zoologiske funn, som oppdagelsene av de snøfrie McMurdo Dry Valleys og koloniene av keiserpingviner ved Cape Crozier. Den geografiske utforskningen ledet blant annet til oppdagelsen av King Edward VII Land og polarplatået via fjellruten i vest. Ekspedisjonen gjorde ingen seriøse forsøk på å nå Sørpolen, men presterte å sette en ny sørlig rekord da en gruppe på tre mann nådde 82°17' sørlig bredde.

Evans deltok også på Scotts andre Sørpolekspedisjon, og ble valgt som en av de fire som skulle følge Scott til polpunktet sammen med Henry Bowers, Lawrence Oates og Edward Adrian Wilson den 17. januar, men tilbaketuren til basen ble meget problematisk. Evans hadde skadet hånden sin da en av sledene skulle kortes ned på turen til polpunktet, og holdt dette skjult for Scott før han skulle velge hvem som skulle hele veien til polpunktet. På grunn av kulden ville ikke såret gro skikkelig og Evans begynte etterhvert å bli dårligere, både fysisk og psykisk. Han kan også ha fått en hodeskade da han falt ned en issprekk den 4. februar, og han hadde i tillegg frostskader på hendene og nesen. Sannsynligvis hadde han også utviklet skjørbuk på grunn av vitamin C-mangel.

Den 16. februar, i det ekspedisjonen nærmet seg bunnen av Beardmorebreen, kollapset Evans. Neste morgen ble han etterlatt på grunn av at han ikke kunne følge med de andre medlemmene på ekspedisjonen, som ved neste stopp snudde og hentet han. Da de returnerte fant de han krabbende i snøen og mistet raskt bevisstheten. Natt til den 17. februar døde han i teltet. Det ble ikke notert av de andre medlemmene hva som ble gjort med liket og da samtlige av ekspedisjonsmedlemmene døde står dette som et åpent spørsmål.

## Litteratur
* Isobel Williams: *Captain Scott’s Invaluable Assistant Edgar Evans*. The History Press, 2012, ISBN 0-7524-5845-0 (englisch)

## Referanser
Henry Bowers

**Henry Robertson «Birdie» Bowers** (født 29. juli 1883 i Greenock, Skottland, død 29. mars 1912 på Rossbarrieren, Antarktis) var en skotsk polfarer og medlem på Robert Falcon Scott sin mislykkede ekspedisjon til Sydpolen i 1912.

Bowers var av skotsk opphav og ble oppfostret av sin mor etter at faren døde da han var tre år gammel. Han dro til sjøs, først på handelsskip, og fra 1905 var han innrullert i marinen.

## Sydpolekspedisjonen
Bowers hadde ingen tidligere erfaring med polekspedisjoner før han ble med på Scott sin ekspedisjon til Antarktis. Sammen med Apsley Cherry-Garrard og Edward Adrian Wilson dro han vinteren 1911 ut på en tur som skulle samle embryo fra keiserpingvinen.

På ekspedisjonen var han ansvarlig for å holde orden på ekspedisjonens forsyninger. Scott hadde opprinnelig ikke planlagt at Bowers skulle være med på den siste delen av ekspedisjonen frem til polpunktet. Han skulle returnert med den siste gruppen som forlot Scott da det var i underkant av 260 kilometer til polpunktet. Scott bestemte imidlertid i siste liten at Bowers skulle være med, en avgjørelse som i ettertid har blitt kritisert som impulsiv og lite gjennomtenkt. Enkelte forfattere har imidlertid pekt på at Bowers var blant de sterkeste på ekspedisjonen og derfor kunne sørge for at man klarte å holde et tilstrekkelig tempo.

Få dager før Scott avgjorde at Bowers skulle være med hele veien hadde gruppen som Bowers var en del av fått beskjed om å deponere skiene sine. Scott sin gruppe hadde fremdeles sine ski, noe som betydde at Bowers var den eneste som måtte gå til polpunktet på beina. At Bowers ble med betydde også at fem mann måtte klemme seg inn i et telt som var ment for fire og at matrasjonene, som var tilpasset en gruppe på fire, måtte deles opp. Scott noterte i dagboken sin at matlagingen tok en halv time lenger etter at Bowers ble med som en følge av at man måtte smelte mer snø. Måten dette er notert i dagboken tyder på at dette var et forhold som Scott ikke hadde tatt i betraktning når han valgte å ta med Bowers til polpunktet.

Den mest sannsynlige grunnen til at Bowers ble valgt, er at Scott trengte en ekstra  mann med kjennskap til navigering som kunne lokalisere polpunktet nøyaktig. Dette var viktig for å unngå usikkerhet i ettertid omkring om man faktisk hadde vært på polpunktet eller ikke. Dette hadde sammenheng med usikkerheten omkring om Frederick Cook eller Robert Peary var først til Nordpolen.

Bowers var den som først så et av flaggene som Roald Amundsen hadde satt opp på polpunktet, dette skjedde den 16. januar 1912, en måned etter at Amundsen hadde vært første mann på polpunktet. 

Tilbaketuren fra polpunktet ble meget problematisk. Edgar Evans og Lawrence Oates døde begge av frostskader og skjørbuk. Scott, Bowers og Edward Adrian Wilson fortsatte mot basen, men døde i teltet 160 kilometer fra basen. Likene ble funnet den påfølgende våren av en letegruppe fra basen. Teltet ble slått sammen over de døde og det ble reist en snøvarde med et kors laget av et par ski.

## Referanser
Martin Næs

**Martin Næs** (født 9. juli 1953 i Vágur) er en færøysk forfatter og bibliotekar. Næs har arbeidet som bibliotekar på Island og Færøyene siden 1978, og er i dag leder for *Føroya landsbókasavn*, det færøyske nasjonalbiblioteket. Foruten egne utgivelser, som omfatter diktsamlinger, barnebøker og en roman, har han også oversatt litteratur (hovedsakelig barnebøker og dikt) til færøysk.

Næs ble tildelt den færøyske litteraturprisen M.A. Jacobsens Heiðursløn i 1995 for *Hvør eigur flaggknappin*. På norsk finnes barnebøkene *Per og eg* og *Símun Sámal*, sistnevnte oversatt av Lars Moa. Næs var styremedlem i Rithøvundafelag Føroya 1976–1986, og deretter formann 1986–1989. Han har også vært styremedlem i Norðurlandahúsið 1988–1995 og formann i Fjølrit 1996–1999.

## Bibliografi
* 1972 – *Friður*, dikt
* 1975 – *Marran sigur S*, dikt
* 1975 – *Úr*, dikt
* 1979 – *Per og eg*, barnebok
* 1981 – *Færøsk litteratur : udvikling og vilkår*
* 1984 – *Símun Sámal*, barnebok
* 1990 – *Spell at sólin kom upp*, barnebok
* 1990 – *Torbjørg og kúgvin*, barnebok
* 1990 – *Tvey*, roman
* 1995 – *Hvør eigur flaggknappin?*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Martin Næs hos Rithøvundafelag Føroya
Hurdal kirke

**Hurdal kirke** er en langkirke fra 1681 i Hurdal kommune i Akershus. Den er en del av Den norske kirke og hører til Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme.

Byggverket er i tømmer og har 250 plasser.

Eldste del er fra 1681, mens nåværende skip er et tilbygg fra 1793. Koret har ornamenter og rosemaling fra 1680-årene. Dette ble avdekket under restaurering i 1955. Det er adskilling gammelt inventar, og et krusifiks fra 1300.


Fil:Hurdal kirke.jpg|Hurdal kirke i vinterdrakt
Fil:Hurdal kirke interiør - 1.jpg|Gamlekirka, et reint tømmerbygg, rommer nå alterdelen. Nybygget, som inkorporerte gamlekirka, huser menigheten og orgel.
Fil:Hurdal kirke alter.jpg|Alteret ligger i den tidligere tømmerkirka, som har rosemalinger på veggene
Fil:Hurdal kirke julekrybbe 2013-2.jpg|Julekrybba settes fram hver jul
Fil:Hurdal kirke interiør - 2.jpg|Interiørutsnitt


## Referanser


## Eksterne lenker
* Hurdal kirke i «Norges kirker»
* 
* 
* Eidsvoll og Hurdal kirkelige fellesråd
Lai Changxing

**Lai Changxing** (kinesisk: 赖昌星, pinyin: *Lài Chāngxīng*, født i 1958 i byfylket Jinjiang i byprefekturet Quanzhou i Fujian i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk forretningsmann. Han var blitt beskrevet av landets nyhetsbyrå Xinhua som «Kinas mest ettersøkte», og ble dømt til livsvarig fengsel for smugling og bestikkelser i mai 2012.

Han flyktet i 1999 Canada med sin kone Zeng Mingna (曾明娜) og deres barn. Han ble i 2007 nektet oppholdstillatelse i Canada, og ble begjært utlevert av Kina, der han er anklaget for smugling. Etter at Kina garanterte at man ikke skulle søke dødsstraff, gikk Canada i juli 2011 med på å utlevere ham. 

## Eksterne lenker
* (Xinhua)
*  In Defence of Lai Changxing
Høyesterettsbygningen i Washington D.C.

**Høyesterettsbygningen i Washington D.C.** er sete for De forente staters høyesterett og har adresse First Street 1, umiddelbart nordøst bak Kongressbygningen.

Til å begynne med møttes høyesteretten i New York og deretter i Philadelphia. Da den flyttet til Washington D.C. holdt den til i Kongressbygningen, i trange lokaler i kjelleren. Etter hvert som Senatet ble utvidet økte trengselen, og Høyesterett flyttet litt omkring i bygningen. I 1929 fikk justitiarius William Howard Taft medhold for at Høyesterett måtte ha sin egen bygning, også av prinsipielle grunner.

Oppdraget ble gitt til arkitekten Cass Gilbert. Grunnsteinen ble lagt ned 13. oktober 1932. Det viktigste byggematerialet var marmor. Inngangsfasaden har marmor fra Vermont, de øvrige fasader fra Georgia, det meste av interiøret har marmor fra Alabama, men selve rettssalen har marmor fra Spania (*Ivory Vein*). For de 24 kolonnene mente Gilbert at bare marmor fra Montarrentibruddet nær Siena i Italia var godt nok. Han skrev til den italienske statsminister Benito Mussolini og bad om hjelp, slik at han ikke fikk tilsendt noe av dårligere kvalitet enn den offisielle prøven de hadde sendt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Supreme Court of The United States
* Virtual tour
National Gallery of Art

**National Gallery of Art** er et kunstmuseum på National Mall i Washington D.C.  Museet ble etablert i  1937 av den amerikanske kongressen. Hovedbygningen ble tegnet av arkitekten John Russell Pope.

Museet inneholder store mengder kunst, særlig malerkunst, av kunstnere som Jan Vermeer, Frans Hals, Rembrandt van Rijn, Claude Monet, Vincent van Gogh, Leonardo da Vinci (hans eneste verk på den vestlige halvkule), Pablo Picasso, Henri Matisse, Jackson Pollock, Andy Warhol, Roy Lichtenstein,  Joan Miro, Louise Bourgeois og Hector Guimard.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Audio tour of East Wing addition
* National Gallery of Art Photo Gallery
* (Joseph E.) Widener Collection at the National Gallery of Art, Washington, D.C.
Hvalbukta

**Hvalbukta** (engelsk **Bay of Whales**) er en naturlig isbukt i Rossbarrieren som ble brukt av Roald Amundsen som havn under hans sydpolekspedisjon 1910-1912.

Isbukten skapes av Roosevelt Island som ligger under isbremmen og bryter opp isens naturlige bevegelse. Bukten ble besøkt av Ernest Shackleton 24. januar 1908 og han navnga den etter alle hvalene som ble observert i bukten.

Ishavnen ble også brukt som utgangspunkt for tre ekspedisjoner ledet av Richard E. Byrd: fra 1928 til 1930, fra 1933 til 1935, og fra 1939 til 1941.

«USS Atka», United States Navy påviste i januar 1955 at havna var blitt ubrukelig som et resultat av isbremmens kalving. Hele bukta forsvant i 1987 da et 159 km langt isfjell brakk av.

## Referanser
Knut Lie

**Knut Lie** (1925&ndash;1980) var en norsk kjøpmann. Han var mest kjent som «markedsgeneral» for det årlige Momarkedet på Mysen.

Lie var hoppleder i Norges Skiforbund i 1960-årene, og ledet den norske troppen til flere VM og OL. Selv representerte han Mysen IF, der han i mange år var formann i hovedstyret og skigruppen. 

Gjennom engasjementet i Mysen og omegns Røde Kors var han sentral i organiseringen av Momarkedet igjennom 30 år. Lie fikk i stand avtalen om årlige TV-sendinger med NRK Fjernsynet, og han klarte å booke verdensstjerner som Bing Crosby og Julie Andrews til Momarkedet.

Av yrke var Lie kjøpmann som drev damekonfeksjonsforretning, samt et av Norges største fjærrenserier. Han representerte Senterpartiet i Eidsberg kommunestyre.

Lie mottok Norges Røde Kors Hederstegn og St. Olavsmedaljen (1979).

## Referanser
Elias og kongeskipet

***Elias og kongeskipet*** er en norsk animert barnefilm fra 2007 basert på TV-serien om redningsskøyta *[[Den lille redningsskøyta Elias|Elias]]*. Dette er den første filmen om *Elias* og den ble regissert av Espen Fyksen og Lise I. Osvoll.

Filmen hadde et besøkstall på 235 273 da den gikk på norske kinoer.

## Handling
Elias er en liten redningsskøyte, som får i oppdraget å finne igjen kongeskipet, som har vært savnet en stund. Under oppdraget må Elias også bevise sin egen tapperhet.

## Skuespillere
* Aleksander Emil Dyrberg Ek som Elias
* Marit Andreassen som Kaptein Krutt
* Per Christian Ellefsen som Sinus
* Svein Tindberg som kongeskipet
* Klara Døving som prinsessen
* Ane Dahl Torp som Berte
* Nils Ole Oftebro som Rocke Gabrielsen II
* Terje Strømdahl som Hoff

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lawrence Oates

**Lawrence Edward Grace Oates**, ofte kalt **Titus Oates**, (født 17. mars 1880, død 17. mars 1912) var en engelsk polfarer som deltok på Robert Falcon Scott sin mislykkede ekspedisjon til Sydpolen.

Oates ble født i Putney nær London og tok utdannelse ved Eton College. Han deltok i boerkrigen og fikk en skuddskade i det venstre benet som gjorde at det ene benet var litt kortere enn det andre

I 1910 søkte Oates om å få være med på Scott sin ekspedisjon til Antarktis og han ble valgt ut på bakgrunn av hans evne til å håndtere hester og at han kunne skaffe finansiell støtte til ekspedisjonen. Scott valgte ut Oates som en av de fem som skulle gå hele veien til polpunktet, men Oates selv hadde liten lyst til å fortsette og hadde problemer med skuddskaden som ble forverret av skjørbuk.

På hjemturen fra polpunktet opplevde ekspedisjonen stadig verre forhold. Etter at Edgar Evans døde den 17. februar fikk Oates alvorlige forfrysninger og ble raskere svakere enn de øvrige i gruppen. Dette førte til at gruppen tapte tid, Oates gav uttrykk for at han skulle etterlates i soveposen, noe han ikke fikk gehør for hos de øvrige medlemmene. Oates innså at dersom de andre skulle ha en mulighet til å overleve måtte han ofre seg. På sin 32. bursdag forlot han teltet og gikk ut i snøstormen som raste utenfor med de legendariske ordene:

Oppofrelsen skulle vise seg å være forgjeves da de øvrige medlemmene av ekspedisjonen døde bare 20 km fra et stort depot.

Liket av Oates har aldri blitt funnet.