open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tutonish

**Tutonish**, lansert i 1902, var en av flere varianter av kunstige internasjonale hjelpespråk bygd på moderne germanske språk utarbeidet av den norsk-amerikanske presten *Elias Molee*.

Molee var født i Wisconsin av norske foreldre. Han reformerte prosjektet sitt i 1911 og ga det navnene *Allteutonish* eller *Altutonish*. En siste versjon kom i 1915.

Tutonish hører til den lille gruppa av forslag til kunstige språk som er bygd på germanske røtter. Et annet er Wede.

Molee ønsket at språket skulle bli det nye nasjonalspråket til de germansktalende landa. På engelsk kalte han Tutonish  *Anglo-German Union Tongue* (engelsk-tysk unionsspråk). Den norske utgava av boka hans om språket, som kom i Kristiania (nå Oslo) i 1902, het *Tutonish, et internationalt fællessprog under angelsaksisk ledelse*. 

Tutonish hadde regelmessig stavemåte og forenkla grammatikk. Filologisk var Molee påvirka av ideene til Giuseppe Peano, skaperen av Latino Sine Flexione, men han brukte germanske istedenfor latinske ordrøtter i språket sitt.

Han laga også en versjon av språket for romansktalende land, der han brukte nylatinske istedenfor germanske røtter.

## Språkeksempel

Fader vår på Molees germanske Alttutonish:

vio fadr hu bi in himl; holirn be dauo nam; dauo reich kom; dauo vil be dun an erd, als it bi in himl; giv vi dis dag vio dagli bred; en fergiv vi vio shulds, als vi fergiv vio shulders; en lied vi nit inzu fersieku but frie vi fon ievl. let so bi.

Fader vår på den felleslatinske utgava av Molees språk:

Nuo padr, ki bi in siel, sanktirn bi tuo nom, tuo regnu ven, tuo vol bi fasn sur ter kom in siel; don nu hoy nuo diali pan; et pardon nu nuo debits, kom nu pardon nuo debitors; et induk nu non in tentu ma delivr nu de mal

## Se også
* Naturalistisk planspråk
* Nylatinsk planspråk
* Verdensspråk
* Wede
Galatasaray Lisesi

**Galatasaray Lisesi** er en av Tyrkias eldste og mest kjente høgskoler. Den ligger i bydelen Beyoğlu i Istanbul. Etter Istanbul universitet er skolen den eldste undervisningsinstitusjonen i byen.

Skolen ble grunnlagt mot slutten av 1400-tallet, i 1481 under Beyazit II som en skole for pasjene ved hoffet, og var da underordna skolen ved Topkapipalasset.

I 1868 ble skolen under Tanzimat-reformene reorganisert under sultan Abdülâziz til et moderne lycée etter fransk mønster, med undervisning dels på tyrkisk, dels på fransk. Skolen har gjennom hele sin nyere historie utdannet en lang rekke av statsmenn og intellektuelle som har formet det moderne Tyrkia. Dagens skolebygninger er fra 1908.
Mazarin

**Mazarin** kan vise til:
* Jules Raymond Mazarin, en fransk statsmann og kardinal
* Mazarin, en kake oppkalt etter ovennevnte
Alfredo Di Stéfano

**Alfredo Di Stéfano** (født 4. juli 1926 i Buenos Aires, død 7. juli 2014 i Madrid) var en spansk fotballspiller. Di Stéfano vokste opp i Argentina, men ble senere spansk statsborger. Han regnes som en av tidenes beste fotballspillere. Enkelte mener til og med at han hører hjemme i samme klasse som Pelé og Maradona. Han ble kåret til årets spiller i Europa i 1957 og 1959.

## Klubbkarriere
Di Stéfano startet sin fotballkarriere i River Plate i hjembyen Buenos Aires. Han debuterte for klubbens førstelag i 1945, og ble fast på laget i 1947. Samme år ble han argentinsk seriemester, og toppscorer i serien med 27 mål.

I 1949 førte en streik i argentinsk fotball til at mange av spillerne i ligaen, deriblant Di Stéfano, dro utenlands. Di Stéfano signerte for den colombianske klubben Millonarios. Her var han med på å vinne tre ligamesterskap, og ble ligaens toppscorer to ganger. Sommeren 1953 ble han signert av den spanske storklubben Real Madrid.

Di Stéfano spilte elleve sesonger for Real Madrid, og ble spansk seriemester åtte ganger. Fem ganger ble han toppscorer i den spanske ligaen, og han ble også kåret til årets spiller i Spania fem ganger. Mellom 1956 og 1960 var Di Stéfano med på å vinne fem Europacup-titler på rad. Di Stéfano scoret i samtlige av de fem finalene, og huskes nok aller best for sin innsats i 1960-finalen, hvor han satte inn tre av målene i Real Madrids 7–3-triumf over Eintracht Frankfurt, og ble den andre spilleren noensinne som scoret hat-trick i en europacupfinale. Enkelte hevder likevel at Di Stéfano var misfornøyd med egen innsats fordi han havnet i skyggen av lagkamerat Ferenc Puskás, som scoret de øvrige fire målene.

Totalt scoret Di Stéfano 219 ligamål for Real Madrid, og er med det klubbens fjerde mestscorende spiller gjennom tidene. Han var også lenge klubbens mestscorende spiller i europacupsammenheng, men denne rekorden ble slått av Raúl i 2004.

Di Stéfano avsluttet sin spillerkarriere med to sesonger i Espanyol, og la støvlene på hylla i 1966.

## Trenerkarriere
Han var senere trener i en rekke klubber, men huskes best for sin trenerinnsats i Valencia, som han ledet til ligamesterskap i 1971 og seier i Cupvinnercupen i 1980.

## Landslagskarriere
På landslagsnivå scoret Di Stéfano seks mål på seks landskamper for . Samtlige av disse kampene ble spilt før han forlot hjemlandet i 1949, og han representerte aldri Argentina etter dette. Han ble senere spansk statsborger, og representerte  i 31 landskamper, hvor han scoret til sammen 23 mål. Han fikk imidlertid aldri deltatt i VM. I 1958 klarte ikke Spania å kvalifisere seg, og i 1962 ble han skadet like før sluttspillet.

Di Stéfano ble utnevnt til ærespresident i Real Madrid.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Messias (Händel)

**Messias** (eng. *Messiah*) er et oratorium av Georg Friedrich Händel. Musikkstykkets libretto er skrevet av Händels venn, Charles Jennens. 

Messias er Händels mest kjente verk, og er stadig meget populært særlig i engelsktalende land, men også i verden forøvrig. Dets navn kommer av jøde- og kristendommens forestilling om messias (den salvede). Kristendommen regner Jesus Kristus som Messias. Händel var selv kristen, og verket er en fremstilling av Jesu liv og dets betydning ifølge kristen doktrine.

Teksten har, ulikt de fleste oratorier, ingen konkret handling, men består av utdrag fra Kong Jakobs bibel (King James Bible) om Jesu komme. Oratoriet ble først fremført i påsken, men etter Händels død ble det vanlig å fremføre det i adventstiden.

## Komposisjon og première

Sommeren 1741 var Händel på høyden av sin karrière, men gjeldstynget og med et plaget sinn. Han begynte å skrive musikk til Charles Jennens libretto i karakteristisk rekordfart, og gjorde Messias ferdig på 24 dager – fra 22. august til 14. september 1741. Det ble imidlertid ikke fremført før 13. april 1742 i Dublin. I likhet med mange andre av Händels verker brukte komponisten deler av egne og andres arbeider i oratoriet.

Selv dirigerte Händel *Messias* flere ganger, og tilpasset det gjerne anledningen. Følgelig finnes det ingen «autentisk» versjon, og i århundrene som fulgte kom ulike arrangementer og variasjoner til, blant dem et av Mozart. I våre dager brukes vanligvis orkester, kor og fire solister: bass, tenor, alt (eller kontratenor) og sopran.

## Hallelujakoret

Verkets mest kjente del er Hallelujakoret som avslutter annen del. Teksten består av tre passasjer i Johannes' åpenbaring:

:*And I heard as it were the voice of a great multitude, and as the voice of many waters, and as the voice of mighty thunderings, saying, Alleluia: for the Lord God omnipotent reigneth. (Revelation 19:6)*

::Og jeg hørte likesom en lyd av en stor skare og som en lyd av mange vann og som en lyd av sterke tordener, som sa: Halleluja! for Gud Herren, den allmektige, er blitt konge! (Johannes' åpenbaring 19:6)

:*And the seventh angel sounded; and there were great voices in heaven, saying, The kingdoms of this world are become the kingdoms of our Lord, and of his Christ; and he shall reign for ever and ever. (Revelation 11:15)*

::Og den syvende engel blåste, og høie røster lot sig høre i himmelen, som sa: Kongedømmet over verden er tilfalt vår Herre og hans salvede, og han skal være konge i all evighet. (Johannes' åpenbaring 11:15)

:*And he hath on his vesture and on his thigh a name written, KING OF KINGS, AND LORD OF LORDS. (Revelation 19:16)* 

::Og på sitt klædebon og på sin lend har han et navn skrevet: Kongers konge og herrers herre. (Johannes' åpenbaring 19:16)

Tradisjonen vil ha det til at da kong Georg II hørte koret for første gang, reiste han seg for å ære Jesus som sin hersker, slik det er vanlig at man reiser seg for mennesker av kongestanden. Da kongen reiste seg, reiste også de andre seg, og det er nå flere steder blitt tradisjon å reise seg under denne delen av verket.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
Libretto
Gave

**Gave** er noe, særlig gjenstander eller tjenester, som en gir eller får uten gjenytelser eller betaling. I vestlige land og i den kristne kulturkrets er julegavene det vanligste eksemplet på skikken å gi gaver.

Å gi gaver finnes innen mange kulturer, og styres ofte av uskrevne regler om hvem som skal gi hva til hvem, hvor dyre gavene skal være og hva mottaker forventes å gjøre som takk for gaven. Den franske sosiologen Marcel Mauss beskrev fenomenet i 1924 i artikkelen «Gaven». I artikkelen viser han til gavetradisjoner i «primitive kulturer» og argumenterer for at en gave aldri er gratis, men inngår i et system for å bygge relasjoner innen en gruppe. 

Mauss bygger bl.a. arbeidene til Franz Boas om indianerfolket kwakiutl på USAs nordøstkyst, samt på boken Argonauts of the Western Pacific av Bronislaw Malinowski. Boas beskriver rivaliserende gavebytte, såkalt potlatch. Malinowski beskriver hvordan høvdinger på Trobrianderøyene utenfor Ny-Guinea inngikk i bytterelasjoner med hverandre, der de byttet prestisjegjenstander som armringer og halsbånd. Dette ble kalt kula-handel. 

Gaveutveksling har også vært studert i forbindelse med antikken og middelalderen.

Juridisk sett er det vanlig å definere en gave som "en vederlagsfri formuesoverføring med den hensikt å berike mottageren", og begrepet har betydning blant annet i arveretten. 

Tanstaafl-prinsippet er en benevnelse som ble brukt litterært av sciencefictionforfatteren Robert Heinlein for å beskrive nettverk av større og mindre gjensidige forpliktelser som fulgte med «gratisytelser». På amerikansk folkemunne finnes oppfordringen om ikke å se for nøye på tannsettet til en «giborthest».

## Litteratur
* Marcel Mauss. *Gaven : utvekslingens form og årsak i arkaiske samfunn*. Cappelen, 1995. ISBN 978-82-456-0039-1. (Cappelens upopulære skrifter). Opprinnelig utgitt på fransk som *Essai sur le don* - forme et raison de l'echange dans les sociétés archaïgues*, 1925
* Lewis Hyde: *The Gift: Imagination and the Erotic Life of Property*, 1983 (ISBN 0-394-71519-5), especially part I, "A Theory of Gifts", part of which was originally published as "The Gift Must Always Move" in *Co-Evolution Quarterly* No. 35, Fall 1982.
* Fredrik Barth: "Political leadership among Swat Pathans", 1959.
* Bronislaw Malinowski: "Argonauts of the Western Pacific", 1922.
* Marshall Sahlins: "Stone age economics", 1972.
* F.G.Bailey: "Stratagems and spoils. A social anthropology of politics", 1969.
* Sverre Bagge: ''Society and politics in Snorri Stuluson's Heimskringla. University of California Press, 1991.
* Jørgen Christian Meyer: "Antikkens historie", 1997.
Svineribbe

**Svineribbe**, som oftest kalt bare **ribbe**, er en tradisjonsrik matrett (fra svin) som er vanlig til jul i Norge, i Danmark som ribbenstek. Ribbe spilte også en viktig rolle i det før-kristne vinterblotet. I norrøn mytologi ble stykker fra grisen Særimne spist hver dag, og like raskt som sidestykkene ble skåret ut, vokste nye frem. 

Ordet ribbe er en kortform av *ribbensstek*. Ribbe kan også referere til sidekjøtt fra sau, og da gjerne med betegnelsen *fåreribbe*, men mer utbredt er nok betegnelsen pinnekjøtt.

Det anslås at ribbe er julaftensrett i ca. 60% av norske hjem, med tyngdepunkt på Østlandet. Ribbekonsumet ved juletider i Norge ca. 3&nbsp;000&nbsp;000 kg.

## Tilbereding
Ribbe skjæres fra den benholdige delen av siden. Både forpart og midtstykke av svin nyttes. Ribbe skjæres på en rekke forskjellige måter. Felles for de tre mest brukte ribbetypene i dagens norske matbilde, er at svoren normalt er med - og at sprø svor er en viktig del av et vel tilberedt ribbemåltid. Tidligere, da slaktegrisene var fete, var sprø svor en naturlig konsekvens av tilberedningen. Med dagens magre, norske slaktegriser, må mange ty til forskjellige triks for å oppnå det ønskede resultatet.

*Tynnribbe* er den klassiske formen for ribbe, hvor kotelettkammen er skåret fra. *Midtribbe* skjæres slik at kotelettraden er med. Da får man en rett med mer rent kjøtt, men som også krever noe lengre steketid. I *familieribbe*, en relativt ny betegnelse, er det meste av kotelettbenet/-raden fjernet, men sidekammen beholdt, slik at man får et kjøttstykke med jevnere tykkelse, som krever kortere steketid og som er lettere å skjære opp. Betegnelsen *høyribbe* er ikke lenger i bruk, men betegner et bryststykke som er tatt ut bak nakkekammen. 

## Servering
Ribbe serveres gjerne sammen med surt og søtt tilbehør, blant dette er surkål, rødkål eller rosenkål. Annet viktig følge kan være medisterpølser, julepølse, sosisser, medisterkaker, tyttebærsyltetøy, stekte eplebåter, svisker og poteter. Viktigst av alt er kanskje sausen, som kan være alt fra en ren sjysaus (ribbefett), til en jevnet saus med smakstilsetninger som einer- eller tyttebær, rødvin, geitost eller andre smaksbærere og krydderier som er viktige for den enkelte slekts komplette julelykke. Det bør beregnes minimum 300 gram ribbe per person om den skal spises som middag.

Det er vanlig å drikke akevitt til, f.eks Gammel Opland eller Gammel Reserve, likeledes øl, eller vann med salter.

## Sprø svor – kjemien bak
Den tradisjonelle sprø svoren på ribba skyldes to kjemiske prosesser: For det første polymeriserer fettet når temperaturen overstiger 180°C. Dette vil si at flere fettmolekyler danner større molekyler ved å lenke seg sammen. I tillegg denatureres proteinene i svoren når de utsettes for høy varme, altså trekker vannet ut av svoren og proteinstrukturen blir mye tettere.

Ut over selve sprøheten fører *[[Maillardreaksjon|maillardreaksjonen]]* til at svoren brunes alt fra 120°C og oppover.

## Referanser


## Eksterne lenker
Processing

**Processing** er et programmeringsspråk, tatt fram av Casey Reas og Benjamin Fry fra *Aesthetics and Computation Group* ved MIT Media Lab.  Det blir brukt til opplæring og programmering av grafiske programmer.

## Eksterne lenker
*
Dies irae

**Dies irae** (lat. *Vredens dag*) er en kjent latinsk hymne fra 1200-tallet, og tilskrives vanligvis Thomas fra Celano. Hver strofe har tre trokeiske verselinjer som rimer. Diktet beskriver dommedag, da den siste basunen skal kalle de døde sjeler til Guds trone, hvor de gode vil bli frelst, og de onde bli forvist til helvetes evige flammer. I Norsk salmebok heter den «Vreidedagen, han skal renna», nr. 252, i Norsk salmebok 2013, nr. 505.

Den inngikk tidligere i den katolske messen for avdøde (rekviemmesse) som et påkrevet ledd, men dette ble endret i den nye liturgien av 1969 - selv om den fremdeles gjerne fremføres. 

## Tekstinspirasjon
En viktig inspirasjon til hymnen synes å ha vært Vulgataoversettelsen av Sefanja 1,15–16:
: **''Dies iræ, dies illa**, dies tribulationis et angustiæ, dies calamitatis et miseriæ, dies tenebrarum et caliginis, dies nebulæ et turbinis, dies tubæ et clangoris super civitates munitas et super angulos excelsos.*
: (Moderne norsk bibeloversettelse:) *En vredens dag er den dagen, en dag med nød og trengsel, en dag med tilintetgjørelse og herjing, en dag med mulm og mørke, en dag med skyer og skodde, en dag med hornlåt og hærskrik, mot festningsbyer, mot høye borgtårn.*

Andre bilder kommer fra [[Åpenbaringsboken]] 20,11–15 (de døde ble dømt etter det som sto skrevet i bøkene), [[Matteusevangeliet]] 25,31–46 (sauer og geiter, høyre hånd, kontrasten mellom de salige og de som er blitt forbannet til den evige ild), [[Første Tessalonikerbrev]] 4,16 (trompet, eller basun), [[2. Petersbrev]] 3,10 (himmel og jord fortært i brann), [[Lukasevangeliet]] 21,26-27 («Mennesker skal forgå av redsel og gru ... de skal se Menneskesønnen komme»), etc.

Fra jødisk liturgi synes å være beslektet i bønnen [[Unetanneh Tokef]]: «Vi skal tilsktive hellighet til den da, for den er voldsom og forfredende». «den store trompet skal hjalle», og annet.

== Diktet ==



== Musikken ==
Melodien opprinnelig en [[gregoriansk sang]], nedtegnet i [[Wittenberg]] i [[1529]] under tittelen *Den katolske dødsmessen*. Temaet har blitt brukt i ulike sammenhenger, bl.a. i [[Hector Berlioz]]' [[Symphonie fantastique]], [[Franz Liszt]]s *Totentanz* og flere stykker av [[Sergej Rachmaninov]], samt i åpningsscenen i [[Stanley Kubrick]]s film [[Ondskapens hotell]] (The Shining).

Teksten har, i egenskap av å være en del av den romerskkatolske rekviemmessen frem til [[1969]], blitt brukt i flere komponisters rekviemer, bl.a. [[Wolfgang Amadeus Mozart|Mozarts]], Berlioz' og [[Giuseppe Verdi|Verdis]], samt i [[Benjamin Britten]]s *War Requiem''.

## Referanser
Ribbe

**Ribbe** er en betegnelse på sidekjøttet på et dyr. Det brukes særlig om:

* Svineribbe (*juleribbe*)
* Fåreribbe (*pinnekjøtt*)
* Å ribbe, å ta av fjær fra fugl
* Å ta, stjele, fjerne. 
* Ribbe som en kan klatre i; for eksempel i en gymnastikksal.
Konon (pave)

**Konon** (født ca. 630 på Sicilia, død 21. september 687 i Roma) var pave fra 21. oktober 686 til sin død. Han ble ved pavevalget (konklaven) etter Johannes Vs død fremmet som en kompromisskandidat for å løse konflikten mellom den militære og den klerikale fløyen i Roma. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Konon skal ha vært sønn av en offiser i en trakisk enhet. Han ble utdannet på Sicilia og presteviet i Roma.Som kardinal hadde han  *[[Santa Susanna]]* som tittelkirke.

### Pave
Da han ble valgt skal han ha vært nokså gammel, og dette kombinert med hans enkle personlighet og hans ærverdige utseende skal ha fått fraksjonene til å enes om ham. Han ble innsatt etter at eksarken av Ravenna hadde blitt orientert om valgresultatet og hadde godkjent det.

Det er kjent at han under sitt pontifikat tok imot en gruppe irske misjonærer ledet av St. Kilian, og at han bispeviet Kilian og sendte ham og de andre for å preke i Franken. 

Paven hadde et godt forhold til keiser Justinian II, som informerte om at han hadde aktene fra tredje konsil i Konstantinopel, og at han hadde til hensikt å etterleve vedtakene der. Justinian ettergav en del skatter og avgifter som noen av de pavelige områder skyldte. 

## Referanser
Creutzfeldt-Jakobs sykdom

**Creutzfeldt-Jakobs sykdom** (**Creutzfeldt-Jakob disease**, forkortet **CJD**) er en sjelden degenerativ nervesykdom som rammer færre enn en av en million mennesker.  Den er allikevel den mest vanlige form for transmissibel spongiform encefalopati.

## Historie
CJD ble første gang beskrevet i 1920-årene av de to tyske nevrologene  Hans Gerhard Creutzfeldt og Alfons Maria Jakob, som en infeksjon av hjernevevet som resulterte i progredierende psykiske og nevrale lidelser med dødelig utgang. I 1954 beskrev amerikaneren Daniel Carleton Gajdusek et utbrudd av CJD blant kannibaler på Papua Ny-Guinea (hvor sykdommen ble kjent under navnet «kuru») som et såkalt *slow virus*. Forestillingen om at sykdommen skyldtes et «langsomt virus» ble først avlivet i 1982 da amerikaneren Stanley Prusiner fremsatte teorien om prioner og deres innvirkning på kroppen. Han uttalte bl.a. at «en feilaktig romlig struktur i et protein kunne indusere en tilsvarende feilaktig struktur i et normalt protein og på den måte overføre en sykdomstilstand fra et dyr til et annet».

## Smittemønster
For alle TSE-sykdommer gjelder det at smitten ikke kan overføres direkte, enda det syke vevet er svært smittsomt.

Årsaken til at de rammede individer ikke infiserer friske ved direkte kontakt, er at smittestoffet innkapsles i sentralnervesystemet og hjernen. Risikoen ved å utsette seg for infisert vev er ekstremt høy, og rettsmedisinere har tidligere nektet å obdusere ved mistanke om CJD. Ved den arvelige form for CJD skyldes smitteoverførselen en endring i kodon 178 fra asparagin med asparaginsyre eller en endring i kodon 200, hvor prolin blir til leucin. 

Ved CJD har man dessuten oppdaget en minimal smitterisiko ved transplantasjon av vev eller organer med sterke nevrale forbindelser som f.eks. hornhinner og hjernehinner, samt ved inntak av ubehandlet veksthormon (forbudt i EU).

Frem til 1985 ble det gitt hormoner utvunnet fra hypofysen på døde. Barn med dvergvekst fikk veksthormoner, mens gonadotropin ble gitt til kvinner som behandling mot barnløshet. På verdensbasis ble ialt 25&nbsp;000 mennesker behandlet med hypofysehormoner fra avdødes hjerner. Enkelte donorer må ha vært smittet, for iallfall to hormonbehandlede kvinner døde av Creutzfeldt-Jakob. Det samme gjelder 19 barn som fikk veksthormoner fra lik. I dag lages hypofysehormoner ved hjelp av genteknologi som har eliminiert smittefaren.

## Se også
* Kugalskap ''Bovine spongiform encefalopati 
* Kuru

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Keiko (spekkhugger)

**Keiko** var en spekkhogger, kjent som Willy i den første av tre Free Willy-filmer. Keiko døde av lungebetennelse i Halsa i Norge 12. desember 2003.

## Bakgrunn
Han ble fanget av en fiskebåt utenfor Island i 1979 og ble fraktet til et akvarium. Han ble så solgt til Marineland i Canada, hvor han der ble trent opp til å være oppvisningsdyr. Siden ble han solgt videre til Mexico by for 350&nbsp;000 USD, hvor han var hovedattraksjon i fornøyelsesparken Reino Aventura.

## Filmstjerne
I 1992 begynte innspillingen av *Free Willy*, en film om en liten gutt som prøver å redde en spekkhogger. Året etter ble filmen en stor hit på kinoene i USA, og det ble satt fokus på hvordan Keiko ble behandlet i Mexico by. Dette gjorde at filmstudioet Warner Bros, fornøyelsesparken og dyrerettighetsbevegelsen begynte å lete etter et nytt hjem til ham.

## Free Willy Foundation
Free Willy Foundation ble stiftet i november 1994 ved hjelp av Warner bros. og en anonym giver. Året etter ble Keiko gitt til stiftelsen, som offentliggjorde at Keiko skulle bli flyttet til et nytt og påkostet rehabiliteringssenter ved Oregon Coast Aquarium. 

United Parcel Service sponset flyttingen av Keiko som foregikk den 7. januar 1996. På denne tiden veide Keiko bare tre og et halvt tonn, det normale for en hannspekkhogger er fire til seks tonn. Han ble plassert i sitt nye basseng og opplevde sjøvann for første gang på over 14 år. Han gikk opp et halvt tonn dette året, og hudproblemene hans avtok. Han havnet på forsiden av Time magazine og i en populær dokumentar «The Free Willy Story» på Discovery Channel. Mer enn 2 millioner mennesker besøkte ham i Oregon.

I 1997 begynte man å fore ham med levende fisk for å nå målet om å frigjøre Keiko i en inngjerdet bukt i Nord-Atlanteren før slutten av 1998. Etter lang diskusjon med forskjellige myndigheter i mange nordatlantiske land, ble det bestemt at Keiko skulle returnere hjem til Island. Etter at ei veterinærgruppe erklærte at Keiko var frisk og rask nok, ble han den 9. september fraktet med et C-17 transportfly direkte fra Newport til Klettsvikbukta på Vestmannaeyjar, Island. Der ble han plassert i en inngjerding inne i bukta. 

Etter 18 måneder var Keiko endelig klar til å slippe "fri" inne i bukta. Bukta er på størrelsen med cirka 22 fotballbaner og har en dybde på opptil 15 meter, noe som gjorde at Keiko kunne trene på dykking. Det var på denne tiden han ble lært opp til å ignorere båter. Den eneste båten han skulle komme bort til, var Ocean Futures', de som hadde hatt ansvar for hans retur til Island.

## Døde i Norge
Keiko døde av lungebetennelse 12. desember 2003 i Taknesbukta i Halsa, hvor han hadde oppholdt seg noen måneder.

## Referanser


## Eksterne lenker
* IMDB.com
Ernst Ludwig Ehrlich

**Ernst Ludwig Ehrlich** (født 27. mars 1921 i Berlin i Tyskland, død 21. oktober 2007 i Riehen i Sveits) var en tyskfødt sveitsisk jødisk judaist som gjennom årtier spilte en meget viktig rolle i den kristelig-jødiske, spesielt katolsk-jødiske, dialog.

Etter Abitur (artium) studerte han ved Leo Baecks Hochschule für die Wissenschaft des Judentums. Etter stengning av høyskolen lyktes det ham å flykte til Sveits med falsk pass i 1943. Der tok han doktorgraden i 1950 med avhandlingen *Der Traum im alten Testament*. Han kom tilbake til fødebyen i 1955 da han fikk en stilling ved Freie Universität Berlin. Han ble generalsekretær for Christlich-jüdische Arbeitsgemeinschaft i 1958, og fikk i 1989 et honorært professorat i Bern. Fra 1961 til 1994 var han europeisk direktør for B'nai B'rith.

Han var en av rådgiverne til den tyske kardinal Augustin Bea under Annet vatikankonsil under forberedelsen av «Nostra Aetate», et viktig dokument for katolsk-jødiske relasjoner.

Han mottok 1956 Leo-Baeck-Preis, i 1976 Buber-Rosenzweig-Medaille og 1984 Bundesverdienstkreuz 1. klasse, og er æresdoktor ved Freie Universität Berlin.

Han bodde i Basel.

## Utvalgte verker
* *Meinetwegen ist die Welt erschaffen: das intellektuelle Vermächtnis des deutschsprachigen Judentums*, 1997
* (med Herbert Bettelheim): *Katholische Kirche und Judentum im 20. Jahrhundert*, 2002

## Referanser
David Menkin

**David Menkin** (født 10. mai 1977 i Moss) er en norsk-amerikansk skuespiller.

Menkin har norsk mor og amerikansk far. Han vokste opp i fødebyen Moss inntil familien flyttet til Benin da faren fikk jobb på Saga Petroleums oljeboringsprosjekt i Vest-Afrika. Da han var tenåring flyttet familien videre til London. Han studerte ved New York University og ble uteksaminert i 1999 fra Mountview Theatre School i London.

I 2001 begynte Menkin sin skuespillerkarriere med en mindre rolle i tv-filmen *[[Vidd (2001 film)|Wit]]*. Han har hatt roller i blant annet storfilmene *Et Hologram for Kongen*, *Octane*, *[[Zero Dark Thirty]]*, *Survivor*, *Arthur Christmas*, *[[The Man from U.N.C.L.E. (film)|Mannen fra U. N. C. L. E.]]*, *[[Florence Foster Jenkins]]* og dokumentaren *Project Nim*.

I flere år annonserte han programmer for TV3.

Menkin var han stemmeskuespiller på flere produksjoner. Han har blant annet spilt inn stemmer til barne-TV-serien *[[Lokomotivet Thomas og vennene hans]]*. Han ga også stemme til «Porter» og «Jack» i den amerikanske versjonen og til «Stanley» i sesong 19, som ble videreført av Rane Rackstraw og John Schwab. Fra 2015 spilte han stemmene til «Virgil» og «Gordon Tracy» i den animerte TV-serien *Thunderbirds Gå!* for ITV studios. I 2017 var Menkin stemmen til «Chuck» – en av hovedpersonene i den animerte TV-serien *[[Plass Kyllinger i Verdensrommet|Space Chickens in Space]]* som gikk på Disney XD, Disney Channel og Nine Network.

Menkin spilte rollen som «Jackson» i den norske TV-serien *[[Lykkeland (2018)|Lykkeland]]*. Lykkeland vant *Beste Manus* og *Beste Musikk* på Filmfestivalen i Cannes i april samme år.

## Filmografi

### Film

### Fjernsyn

### Lydbøker

### Videospill

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sørfjorden (Sortland)

**Sørfjorden** (nordsamisk: *Orjjesvuotna*) er den innerste delen av Hognfjorden i Sortland kommune i Nordland, fra Eidebukta til Sørfjordbotn.

Sørfjorden er i dag fraflyttet.

Fra Osvoll går kommunal og privat vei inn Osvolldalen, over Osvollskaret og langs sørvestsiden av Sørfjorden til Sørfjordbotn. Videre fra fjordbotnen går privat vei videre til Gombogen i Kvæfjord.

## Referanser
Hadsel kirke

**Hadsel kirke** ligger på stedet Hadsel i Hadsel kommune i Nordland og hører til Hadsel menighet i Vesterålen prosti. Kirka ligger på Hadseløya, mellom Stokmarknes og Melbu. Den er ei åttekantet trekirke med 500 plasser, innviet i 1824 og restaurert på 1930-tallet. Grunnplanet er en likesidet åttekant med tilbygd sakristi. Bygget har telttak med takrytter.

Hadsel som kirkested er første gang nevnt i 1321 i erkebiskop Aslak Bolts jordebok fra 1430. Det antas at den eldste hovedkirken på Hadseløya ble reist alt på 1100-tallet. Da den nåværende kirken ble innviet i 1824, ble det gamle fra 1639 revet. Tømmeret derfra ble gjenbrukt til leprasykehus i Hadselhamn. Da Stokmarknes fikk sykehus, ble materialene fra leprasykehuset dels solgt, dels gjenbrukt til å bygge et hus lenger vest. Dette ble revet rundt 1990, slik at det snart 400 år gamle kirketømmeret kom tilbake til Hadsel for å gjenbrukes i et lite hus i Kulturminneparken. Dagens kirke er i hvert fall den fjerde kirka på omtrent samme sted siden 1300-tallet.

Et sagn vil ha det til at en spansk/nederlandsk prinsesse ga altertavlen i gave, som en takk til Gud etter at hun overlevde en stormfull sjøreise mellom Nederland og Danmark. Det menes nok Elisabeth av Burgund som ble gift med Christian 2., men historien er ren fiksjon. Prinsesse Elisabeth ble dårlig underveis til sin brudgom, men seilte rundt Skagen til Helsingør - mange dagsreiser lenger sør.

## Interiør
Kirka har ei altertavle fra 1520 laget av en ukjent kunster i Utrecht. Alteret er et alterskap, som er en del av Lekagruppen, ei gruppe av fem ganske like alterskap i Leka kirke, Kinn kirke, Grip stavkirke og Røst kirke laget av samme kunstner. Alterskapet har tre figurer: Sankt Stefanus (den første kristne martyr), jomfru Maria med Jesusbarnet og Sankt Katarina av Alexandria. Altertavlen ble restaurert fra 2003 til 2006 av Riksantikvaren. Kirken har en lysekrone fra 1200-tallet.

Kirken var opprinnelig ikke malt innvendig. Fargene ble lagt til på 1930-tallet. Det er galleri rundt hele skipet. Kirken har et prekestolalter, noe som var typisk for barokken.

Hadsel kyrkje døypefont.jpg|Døpefont
Hadsel kirke altertavle.jpg|Altertavle
Hadsel kyrkje orgelet.jpg|Kirkeorgel
Hadsel kyrkje koret.jpg|Kor


## Andre kirker i Hadsel
*Grønning kirke
*Hanøy kirke
*Innlandet kirke
*Melbu kirke
*Sand kirke

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Arkitekturguide: Hadsel kirke 
* Den norske kirke i Hadsel
* 
* Presterekka i Hadsel
*
Munchkvartalet

**Munchkvartalet** består av Universitetsgata 2, Keysers gate 13 og 15 og Munchs gate 4. Dette er Telenors tidligere hovedkontor midt i Oslo sentrum som Entra eiendom kjøpte 1. januar 2001. 	  	

Universitetsgaten 2 er bygget om for Sosial- og helsedirektoratet (senere Helsedirektoratet). Borgarting lagmannsrett leier ombygde og nybygde lokaler i Munchs gate 4 og Keysersgate 13.

Eiendommene er totalt på ca. 50&nbsp;000 kvatdratmeter og driftes av Entra eiendom.

Borgarting lagmannsretts bygning stod ferdig våren 2005.

Lokalene til Sosial- og helsedirektoratet ble offisielt åpnet 22. august 2003.

## Eksterne lenker
* Sosial- og helsedirektoratet
* Borgarting lagmannsrett
Kitty Grande

**Kitty Margarete Grande** (født *Kitty Margrete Sørensen* 22. mars 1919 i Strinda, senere gift **Lorange, Grande** og **Fitte**, død 26. januar 1999 i Stockholm) var en norsk agent og provokatør for den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig og medlem av Henry Rinnans ''Sonderabteilung'' Lola fra juni til desember 1942.
## Liv og virke
### Nasjonal Samling
Kitty Margrete Sørensen ble medlem av Nasjonal Samling fra 14. mai 1941.

Hun hadde kallenavnet «Røkelaksen» fordi faren hennes drev et røykeri, hvor hun også selv hadde arbeidet før hun begynte å arbeide hos Rinnan. Også moren Olga Marie Sørensen (1898-1990) begynte å arbeide for Rinnan ved at huset hennes i Innherredsveien 125 ble brukt som møtested da Rinnan ga seg ut for å være motstandsmann.

I 1938 giftet Kitty seg med Fredrik Lorange som vervet seg til tysk tjeneste i den norske legion sommeren 1941. Kitty Lorange ble boende i leiligheten deres i femte etasje i Erling Skakkes gate 52 på Kalvskinnet, og innledet et forhold til Rinnans nestekommanderende Ivar Grande. Gjennom ham fikk Rinnan tilgang til boligen, som fra juni 1942 ble brukt når *Sonderabteilung* Lola avtalte møter med motstandsfolk. Her tok Kitty Lorange imot, iblant med dekknavnet «Gerd Søreng».
### Konflikt med Henry Rinnan, fange i Ravensbrück
Høsten 1942 kom Kitty Grande flere ganger i konflikt med Rinnan og ble vurdert som en sikkerhetsrisiko da han fikk nyss om at hun hadde forelsket seg i en motstandsmann.Rolf Ivar Svensli: «Norges mest forhatte mann», *[[Bergensavisen]]* 3. februar 2007 Hun ble arrestert 26. desember 1942 og først plassert i Grini fangeleir, for senere å bli sendt til konsentrasjonsleiren Ravensbrück som *[[Nacht und Nebel]]*-fange. I august 1943 ble hun satt fri etter at hennes fire år gamle sønn Vidar omkom i en ulykke. Hun var ikke agent for Rinnan etter dette.«Kitty Grande» 
### Løslatelse i 1943, etterkrigstiden
Rinnans nestleder Ivar Grande bidro til frigivelsen; de giftet seg 3. juni året etter. Rivalisering mellom Ivar Grande og Rinnan førte til at Grande ble forflyttet til Ålesund. Her ble han 11. desember 1944 likvidert av representanter for Milorg. Hans enke ble boende i Ålesund til hun ble arrestert i juni 1945 og stilt for retten sammen med resten av Rinnanbanden.

Etter krigen ble hun 20. september 1946 dømt til 20 års tvangsarbeid av Frostating lagmannsrett. Lagmannsretten la i formildende retning til grunn at hun hadde advart to av Rinnans negative kontakter, samt «hennes ungdom og tidligere ustraffethet».[Zooya Hassan: «De kvinnelige angivere frekke og utfordrende» (s. 24)</ref> Hun ble løslatt fra [Bredtveit fengsel, forvarings- og sikringsanstalt|Bredtveit kvinnefengsel] 26. mai 1951, bosatte seg senere i Sverige, ble gift med franskmannen Hubert Fitte og tok hans etternavn. I et intervju på svensk TV i 1989 fortalte hun om sin krigserfaring og angret ingenting.

Kitty Grande døde 26. januar 1999 i Stockholm. og ble begravet på Skogskirkegården i Stockholm sammen med sin mor og ektemann.

## Referanser


## Litteratur
* Idar Lind: *Kvinnene i Rinnanbanden*, 2011 ISBN 9788252175158

## Eksterne lenker
* rinnanbanden.no
Egyptisk

**Egyptisk** kan sikte til:

* Noe Egypt-relatert
* Egyptisk (språk), utdødd språk
* Egyptisk arabisk, variant av arabisk som snakkes i Egypt i dag
Steigen kirke

**Steigen kirke** er en gammel steinkirke i Steigen kommune og sogn i Salten prosti i Nordland. Dens eldste deler er bygget rundt 1200&ndash;1300.

I årenes løp har kirken vært gjenstand for ulike reparasjoner som følge av brann og uvær. På 1600-tallet blåste kirketaket av tre ganger, og i 1657 slo lynet ned og kirken og inventar ble ille tilredt. «*Stegens Kirche er aff Torden og Liunild antænt st. Lucia nat og gandske opbrændt med alle sine ornamenter; och bahre forbrændte muhr igjenstod*». Rester etter noe av det gamle inventaret er bevart på Tromsø Museum.

I 1869 ble påbyggingsarbeidet av Steigen kirke fullført. Halvparten av den gamle steinkirkens murer ble beholdt som kor, og nytt stort kirkeskip ble bygd. Dette var i pietismens tid, så mesteparten av gammelt inventar og historiske materialer som fantes i den gamle kirken ble kastet ut, og nytt inventar ble forært kirken mot slutten av 1800-tallet. Noen få av gjenstandene fra den gamle kirken ble likevel bevart, bl.a. en lysekrone i messing fra 1684.

I 1963&ndash;65 ble Steigen kirke restaurert på nytt og fikk tilbake sitt middelalderpreg. Blant annet ble det bygget nytt tårn, og veggene ble kalket innvendig.

## Tidssone og soltid

Steigen kirke ligger 860 m vest for 15° østlig lengdegrad, og er således den sognekirken i Norge hvis lokale soltid er nærmest norsk normaltid, gjerne omtalt som vintertid. Når det er sommertid er det Kirkenes kirke som ligger nærmest.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Steigen kirke fra Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard
* 
*
Svullrya

**Svullrya** (skogfinsk: *Kangas,* "Moen" eller *Puoit,* "Salgsbodene"; den første stua het *Tukkitupa,* "Stokkstua") ligger i Grue kommune i Innlandet ved elva Rotna og er sentret på Grue Finnskog. Det er et lite sted med museum (finnekulturen), butikk, bilverksted, bensinstasjon med kafeteria og overnatting samt Grue Finnskog kirke.

Folketall i Svullrya grunnkrets er 236 (år 2015, Statistisk sentralbyrå).

På stedet proklameres egen republikk andre helg i juli hvert år under feiringen av Finnskogdagene.
Svullrya regnes som sentret for finnekulturen på Østlandet. Tyngdepunktet av den finske innvandringen skjedde i løpet av hundreårsperioden ca. 1575–1660. I Svullrya ligger også Finnetunet, som er en avdeling av Norsk Skogfinsk Museum. På Finnetunet kan man se gammel finsk byggeskikk med røykstue og andre typiske Finnskog-bygninger.

Forfatteren Åsta Holth var fra Svullrya. Andre forfattere fra samme sted er Merete Wiger og Adelheid Seyfarth. Flere kunstnere har også base på Svullrya. De mest kjente av disse er ekteparet Hanne Borchgrevink og Tore Hansen.

Stedet ligger ca. 26 km fra Kirkenær, ca. 42 km fra Kongsvinger, ca. 134 km fra Oslo, og ca. 11 km fra svenskegrensen.

## Referanser


## Se også
* Grue Finnskog kirke
Pera Palas

**Pera Palas** er et hotell i Istanbul.

Hotellet ligger i den kosmopolitiske bydelen Pera på nordsida av Det gylne horn. Det ble bygd i 1892 for å betjene passasjerer med Orientekspressen. Bygget er tegna av den franske arkitekten Alexander Vallaury i rokokko. Hotellet har 139 rom og 6 suiter. I 1974 gjennomgikk hotellet en renovering der fasade, interiører og inventar ble bevart, og alle minner av historisk betydning er tatt vare på. 

Agatha Christie var en hyppig gjest på Pera Palas, og skrev deler av *[[Mord på orientekspressen]]* på hotellet. Rom 411 er bevart som «Agatha Christie-rommet». Ernest Hemingway bodde ofte på hotellet, og deler av hans romaner og noveller er blitt til her. På rom 101 bodde Kemal Atatürk mens han forberedte den tyrkiske uavhengighetskampen, og «Atatürks suite» er omgjort til et museum med mange av hans eiendeler.

## Eksterne lenker
*
Maud

**Maud** kan referere til:

* Maud (navn), et kvinnenavn
* Maud av Norge, en norsk dronning
* «Maud», Roald Amundsens polarskip
* KNM «Maud», et krigsskip
* Maud (Skottland), en landsby i Aberdeenshire
* Maud (New Zealand), øy nordøst for Sørøya på New Zealand
Grue kirke

**Grue kirke** er en langkirke fra 1828 i Grue kommune i Innlandet.

Byggverket er i stein og har 500 plasser og har svære dimensjoner, den måler 47 ganger 18 meter (70 ganger 27 alner) og veggene er 1,26 meter tykke (2 alner). Kirken er i sin ytre form meget enkel, sammensatt av et tårn og et skip i enkle geometriske former. Kirkens tegninger ble i hovedsak gjort av slottsintendant Linstow, og var det første nygotiske byggverket i landet. Grunnsteinen til den nye kirken ble nedlagt i september 1823. Den ble innviet den 28. september 1828 av biskop Christian Sørenssen.

## Den gamle kirken

Den gamle Grue kirke lå på Grue prestegård lenger nord. Den var truet av erosjon fra Glåma som årlig gravde ut store stykker jord ved kirken. Den 17. mai 1794 ble det gitt tillatelse til at kirken kunne flyttes til Vollermoen og der gjenoppbygges i stein. Tillatelsen ble imidlertid aldri benyttet. Kirken ble flyttet først etter at den brant ned første pinsedag (26. mai) 1822, i en brann hvor minst 113 mennesker omkom. Den gamle kirken var en korskirke og hadde delvis sinklaftede vegger. Kirken var i katolsk tid viet til Johannes Døperen.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* Artemisia.no
*
Løvhaugsåa

**Løvhaugsåa** er en ørretførende elv som renner mellom Rotbergsjøen (Mellom Røgden) og Røgden i Grue kommune i Innlandet fylke. Vassdraget hører til Norsälvens tilsigsfelt.

## Referanser
Rotna

**Rotna** (svensk: *Rottnan*, skogfinsk: *Rotinanjoki*) er en elv i det sørøstnorske grunnfjellområdet på Finnskogen. Den hører til Norsälven-Göta älvs nedbørfelt. Vassdraget starter på Hof Finnskog ved sjøene Helveteskjelda (521 moh) og Sætersjøen (496 moh) før den renner vestover ned i Rotnedalen under navnet Husua. Ved Rundtjern bytter den navn til Rotna og renner mot sør-sørøst gjennom Rotnesjøen og Svullrya i Grue. Den fortsetter videre langs grensen mot Kongsvinger kommune og inn i Sverige gjennom Ingervadsjøen til Lekvattnet og videre gjennom Uddheden. Sør for Uddheden utvider elva seg i 15 kilometer til sjøen Rottnen. Til slutt renner Rotna ut i Mellanfryken (62 moh) ved Rottneros sør for Sunne.

Det er flere teorier om navnet på elva. En teori er at navnet kommer av et oldnordisk ord som betyr «den som brøler». I Grueboka står det om navnet: «-enten av adjektivet *rotinn*, råtten med sikte på råttent avfall i åfaret, eller sammenheng med verbet *rjota*, styrte, falle».

I gamle dager var det tre vannfall ved munninga, Skarpedsfallet høyde 10&nbsp;m, Jägerforsen 4&nbsp;m og Rottnafallet 26&nbsp;m, men nå er det bygget vannkraftverk der. Rotna var frem til 1965 en viktig elv for tømmerfløting. Elven har en liten bestand av ål, og var i gamle dager lakseførende. Rotna er egnet for kanoturer.

Rotna ble i 1993 vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag.

## Referanser




## Eksterne lenker
* Bilder på Rotna fra kilde til munning.
Gardsjøen (Grue)

**Gardsjøen** er en innsjø i Grue kommune i Innlandet. Gardsjøen er en hesteskosjø, det vil si at den er en gammel meandersving eller elvesving, som i tidens løp har blitt skilt fra Glåma. Den opprinnelige meanderen kan følges videre vestover fra nordenden av sjøen gjennom Veslekila.

Den største tilløpselva til Gardsjøen er Tjuraåa. Sjøen har utløp til Glåma gjennom Kongshovnoret, hvor det er bygget en pumpestasjon for å holde vannstanden i sjøen stabil ved flom i Glåma.

Hele sjøen er omfattet av Gardsjøen naturreservat, som ble opprettet i 1993 for å verne det rike fuglelivet. Det er påvist 137 fuglearter, hvorav 22 vadefugler og 10 andearter.

Det er veldig bra med fisk i sjøen, spesielt gjedde, som trekker mange folk.

## Referanser
Kasımpaşa

**Kasımpaşa** er en bydel i det sentrale Istanbul, på Det gylne horns venstre bredd i kommunen Beyoğlu.
I Kasımpaşa lå det en gang berømte ottomanske marinearsenalet. På 1500-1600-tallet gjorde arsenalet et mektig inntrykk på utenlandske tilreisende, ettersom det kunne betjene 120 skip på en gang. Det hadde avgjørende betydning i oppbyggingen av Det ottomanske riket som en stor sjømakt. De tyrkiske krigsskipene som var frykta over hele Middelhavet ble bygd og vedlikeholdt her, i et verft som var uten sidestykke i sin tid. I nedgangstida for Det ottomanske imperiet ble verftet mer og mer vanskjøtta, og på 1800-tallet var den ottomanske flåten fullstendig ineffektiv som krigsmakt. I dag er det gamle arsenalet ikke stort mer enn en reparasjonsdokk som betjener fraktebåter, ferger og et mindre linjerederi.

Noe høyere opp langs Det gylne horn ligger en nyere tyrkisk flåtestasjon. Kommandanten holder til i et lite 1800-talls ottomansk palass, Aynalı Kavak. På dette stedet lå et eldre palass fra tidlig 1700-tall, der Aynalí Kavak-traktaten, som endte en krig mellom Russland og Det ottomanska riket, ble undertegna i 1779.

I hellinga et stykke opp fra stranda ligger *Ok Meydanı*, bueskytterplassen, der sultanene pleide å øve seg i bueskyting. Her står fortsatt flere marmorsøyler til minne om oppsiktsvekkende skudd av ulike sultaner. Plassen har også en *namazgah*, en utendørs bønneplass, der sultanene kunne be mellom skyteøvelsene.

Tyrkias statsminister, Recep Tayyip Erdoğan, er fra Kasımpaşa.
Kabataş

**Kabataş** er en bydel i sentrale Istanbul, beliggende ned mot Bosporos, i kommunen Beyoğlu.

I bysantinsk tid ble bosettinga her kalt *Argyropolis* – «Sølvbyen» – til forskjell fra «Gullbyen» *Krysopolis* på andre sida av Bosporos (dagens Üsküdar). Det var i Argyropolis apostelen Andreas ifølge gresk tradisjon steg i land og salvet etterfølgeren Stakhys.

Viktige byggverk i Kabataş er moskeen Molla Çelebi Camii.

Kabataş er et transportknutepunkt med fergeforbindelse blant annet til Üsküdar og Yalova, og kabelbane til Taksim.
Romedal kirke

**Romedal kirke** er en langkirke fra 1887 i Stange kommune, Innlandet fylke. Kirken ligger administrativt under Hamar bispedømme og Romedal prestegjeld. Den nåværende kirken ble vigslet 23. november 1887 av biskop Arnoldus Hille, men det har stått en kirke på området fra ca. 1250.

Bygget har 440 plasser.

## Historikk
Den gamle kirken var, ifølge historiker Anders Bugge en av de første steinkirkene på Hedemarken, og vigslet til St. Peter. I 1723 ble den solgt på auksjon til sogneprest Peter Christian Jensen Grüner for tusen rigsdaler. I 1792 ble den solgt videre, sammen med Tomter Annekskirke, for 4500 riksdaler til seks menn i hovedsognet og en i annekset.

På 1880-tallet var kirken i så dårlig forfatning at restaurering ble tatt opp i Romedal herredstyre. Man fant etterhvert ut at det ville bli billigere å bygge ny kirke, dette ble bestemt 18. desember 1885. Siste gudstjeneste i St. Peterskirken ble holdt 4. juli året etter. 

Romedal kirke av Gerhard Schøning 0417-02619.jpg|Peterskirken tegnet av Gerhard Schøning i 1775
Petrikirken Romedal 0417-01499.jpg|Peterskirken fotografert kort tid før den ble revet
Romedal kirke altertavle.jpg|Altertavlen er skåret av Johannes Skraastad.


## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Eksterne lenker
* Stange kirkelige fellesråd
* 
* Stange kommune 
* Ilseng.net
*
Grønning kirke

**Grønning kirke** (også kalt **Ytre Eidsfjord kirke**) ligger på Grønning i Hadsel kommune i Nordland og hører til Hadsel menighet i Vesterålen prosti. Kirka ligger på Langøya, på sørøstsiden av Eidsfjorden. Den er ei langkirke i tre med 100 plasser. Arkitekt for kirken var ingeniør Ola Stavseth fra Stokmarknes.

Ei tidligere kirke på stedet ble bygd i 1882 og brant ned til grunnen i 1935. Den gamle skolebygningen på Grønning, bygd ca. 1917, ble ombygd til kirke og innviet i 1968.

Grønning er en liten plass i Hadsel kommune  hvor det bor ca. 10-15 personer. Plassene rundt er Slåttnes, Kjørstad, Bogen og Moen, som alle ligger ved Eidsfjorden.

Det finnes også ei Grønning kirke i Danmark.


Fil:Grønning kyrkje inni.jpg|Mot koret
Fil:Grønning kyrkje koret 1.jpg|Alterparti
Fil:Grønning kyrkje preikestol.jpg|Prekestol
Fil:Grønning kyrkje døypefont.jpg|Døpefont


## Andre kirker i Hadsel
*Hadsel kirke
*Hanøy kirke
*Innlandet kirke
*Melbu kirke
*Sand kirke

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* Den norske kirke i Hadsel
* Sabd kommune om kommunens kirker
Pera

**Pera** er en bydel i det sentrale Istanbul, i kommunen Beyoğlu. Det området som i dag benevnes som Pera, dekker høyden ovenfor Galatabrua på neset mellom Det gylne horn og Bosporos. İstiklâl Caddesi er hovedgata gjennom bydelen.

Pera har vært bebygd alt fra byen Bysants' eldste tid. Navnet kommer av gresk *pera* – «på den andre sida» – og ble først brukt på hele området på nordsida av Det gylne horn (Galata), seinere mer spesifikt på høydedraget. 

Pera utvikla seg under Det ottomanske rike til å bli den delen av Konstantinopel der utlendingene holdt til, og har til i dag vært den mest kosmopolitiske delen av Istanbul. Det var her alle europeiske land hadde sine ambassader, og rundt ambassadene vokste det opp «nasjoner» som var mer og mindre uavhengige av de ottomanske myndighetene. 

En bybrann i 1831 la mye av den eldre bebyggelsen i aske, og utover på 1800-tallet ble mange kvartaler gjenoppbygd etter tidas vesteeuropeiske stilidealer.

Pera er et sentrum for byens verdslige kulturelle liv, med teatre, kinoer og gallerier. Pera har også Istanbuls mest fasjonable forretninger, sentrert rundt İstiklâl Caddesi.

## Litteratur
* Franz von Caucig: *Von Constantinopel nach Istanbul.* Privatdruck, Nürnberg o.J.
* Edhem Eldem: *Ottoman Galata and Pera between myth and reality.* I: Ulrike Tischler (utg.): *From «milieu de mémoire» to «lieu de mémoire». The cultural memory of Istanbul in the 20th century.* Martin Meidenbauer Verlagsbuchhandlung, München 2006, ISBN 3-89975-063-2, s. 19–36 (online).
* Carsten Meyer-Schlichtmann: *Von der Preussischen Gesandtschaft zum [[Doğan Apartmanı|Doğan-Apartmanı]]. 130 Jahre eines Hauses in Beyoğlu*. İstanbul Kitablığı, Istanbul 1992, ISBN 975-7687-09-X.
Hasköy

**Hasköy** er et kvarter i det sentrale Istanbul, på Det gylne horns venstre bredd, i kommunen Beyoğlu.

Hasköy er særlig kjent for sin minoritet av karaittiske jøder, som ble anvist plass her av sultan Mehmet IV etter at det kvarteret de hadde holdt til i lengre nede på høyre bredd var blitt herja av brann i 1660, og deretter skulle bebygges med moskeen Yeni Cami. Et halvt hundre karaittiske familier bor fortsatt i Hasköy.
Urban I

**Urban I** (død 230) var pave fra 222 til sin død. 

Han ble valgt til pave det året keiser Heliogabalus ble myrdet, og hadde sitt pontifikat under Alexander Severus. Eusebius av Cæsarea nevner ham, og hans navn er med i en innskrift i Kallistuskatakomben. 

Ingenting er kjent om hans liv, men det finnes noen tradisjoner. I det katolske breviaret heter det seg at det var mange som konverterte i hans pontifikat, blant annet St. Cecilia, St. Tiburtius og at han led martyrdøden og ble gravlagt på Praetextatikirkegården.