Gunnar Bøe

**Gunnar Bøe** (1917–1989) var en norsk sosialøkonom og politiker for Arbeiderpartiet. Han satt i Einar Gerhardsens regjering som statsråd i Lønns- og prisdepartementet, men er i dag mest kjent for mistanken om at han var agent for KGB og solgt norske graderte opplysninger til Sovjetunionen.

## Politisk karriere
Han tok økonomisk embetseksamen i 1940, og fikk straks ansettelse i Prisdirektoratet. Etter krigen ble han sekretær hos statsminister Einar Gerhardsen, og fikk samme stilling hos finansminister Erik Brofoss i 1946. 

I 1947 ble Bøe utnevnt til statssekretær i Finansdepartementet, men gikk tilbake til Sosialøkonomisk institutt ved Universitetet året etter og ble der i fem år.

Bøe var statsråd i Lønns- og prisdepartementet fra 1959 til 1962, og ble deretter rektor ved NTH. Han gikk av som statsråd i 1962 etter å ha tatt dissens i regjeringen på spørsmålet om Norge skulle ta opp medlemsforhandlinger med Fellesmarkedet.

## Mistanke om spionasje mot Norge
Politiets sikkerhetstjeneste (den gang Politiets overvåkningstjeneste, POT) mistenkte Gunnar Bøe for å være spion for Sovjetunionen. Som lønns- og prisminister oppbevarte han sensitivt Nato-materiale i en *[[safe]]* på sitt kontor. Da han i 1984 ble stoppet for fyllekjøring i Trondheim, sa Bøe at begynte han å prate, «vil det skape større overskrifter enn Treholt-saken». Senere prøvde politiet å spørre ham ut, men da avfeide han det som «fyllerør». I 1962 hadde imidlertid KGB-avhopperen Anatolij Golitsyn røpet at KGB hadde en norsk agent som var *head of departement* - tolket som enten departements- eller statsråd. Bøe kom under mistanke, med tanke på sine hyppige besøk i Sovjets ambassade i Oslo. Men det skal først ha vært etter at han gikk av som statsråd i 1962 at POT satte inn store ressurser på å felle ham. Kontakten med KGB fortsatte, og hjemmet hans i Trondheim ble telefon- og romavlyttet. POT la merke at det ble brukt dekknavn i telefonsamtaler, der Bøe kalte seg «Mono». I 1967 var statsadvokat Lauritz Dorenfeldt klar til å pågripe ham. Der stanset det likevel, kanskje på bakgrunn av den feilaktige arrestasjonen av Ingeborg Lygren et par år tidligere. Men i 1992 overlot avhopperen Vasilij Mitrokhin britene en mengde stoff fra KGBs arkiver i Moskva, kjent som Mitrokhin-arkivet. Ifølge Mitrokhin ble «Mono» vervet i 1959. Dette var året da Bøe, med en årslønn på 29&nbsp;000 kroner som statsråd, ifølge Alf R. Jacobsen kom i svimlende gjeld til KGB. Regjeringen hadde invitert partisjefen Nikita Khrustsjov på statsbesøk til Norge, og Oscarshall ville være passende bolig om det ikke var så brannfarlig. Bøe kjøpte da personlig en villa av en skipsreder for 450&nbsp;000 kroner. Imidlertid ble statsbesøket avlyst. Bøe satt da med en gjeld på nesten en halv million, mens offentligheten spurte seg hvordan en statsråd uten formue så seg råd til et slikt eiendomskjøp. POT mente Bøe hadde fått hjelp fra KGB. Ifølge Mitrokhin mottok Bøe gjennom årene ialt kr 110&nbsp;000 fra føringsoffiseren Alexander Startsev. Dette var de anspente årene med Berlinmuren og Cuba-krisen, og U2-spionflyet som ble skutt ned over Sverdlovsk. I Norge pågikk striden om medlemskap i EEC, der Bøe var den eneste i regjering som i mars 1962 tok dissens og var imot norsk medlemskap. 

De sovjetiske dokumentene viste at han kunne være svært frittalende i møter med sovjetiske embetsfolk. Han hadde dekknavnet «George» og en rekke møter med KGB-residenten Alexander Startsev. POT avlyttet Bøe og vurderte å sikte ham i 1967. Imidlertid fant de ikke bevisene tilstrekkelige. I 1984 forsøkte POT å få til en samtale med ham om hans sovjetkontakter, men dette førte ikke frem. Nye opplysninger som styrker mistanken er kommet i offentlighetens søkelys via offentliggjøring av KGB-avhopperen Mitrokhins dokumenter i 2014. Der kom det frem at Bøe ifølge et sovjetisk KGB-arkiv solgte norske graderte opplysninger til den fiendtlige makten Sovjetunionen under den kalde krigen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*