Norges herrelandslag i ishockey

**Norges herrelandslag i ishockey** er landslaget til Norge som representerer landet i internasjonal herreishockey. Landslaget blir administrert av Norges Ishockeyforbund (NIHF), som ble opprettet i 1934. Norge har vært medlem av Det internasjonale ishockeyforbundet (IIHF) siden 1935.

Norge har ikke tatt noen medaljer i VM eller OL. De beste sammenhengende periodene var på i 1950-årene og i 2010-årene. Høydepunktene i den første perioden var to bronse i EM (1951 og 1962) innen Norge begynte å sakke akterut i forhold til de andre topplagene på 1960-tallet. Perioden 1965 til 1989 ble tilbrakt hovedsakelig i B-VM, med enkelte kortere opphold i C-VM. Norge vant B-VM på hjemmebane i 1989 og rykket dermed opp til A-VM. På 1990-tallet hadde landslaget varierende resultater hvor de på det beste var gode nok til å sikre tilværelsen i A-puljen og sikre respektable resultater mot hockeystormaktene, men ikke gode nok til å avansere til kvartfinale. I 2001 rykket Norge ned fra toppdivisjonen (tidligere kjent som A-VM) og tilbrakte fire år i 1. divisjon (det tidligere B-VM) før de igjen sikret opprykk i 2005. Siden 2006 har Norge igjen spilt i toppdivisjonen, og hadde på slutten av 2000- og begynnelsen av 2010-tallet, under ledelse av Roy Johansen, sin andre storhetsperiode med to OL-deltagelser på rad (2010, 2014) og tre kvartfinaler i VM (2008, 2011 og 2012). Siden slutten av 2010-tallet har landslaget vært inne i et generasjonsskifte med varierende resultater.

Blant de mest berømte enkeltkampene er kvartfinalene i 2008, 2011 og 2012, seieren over Canada i VM i 2000, seieren over Tsjekkia i VM i 2010, seieren over Sverige i VM i 2011 og gruppespillskampen mot Tyskland i VM i 2012.

## Historie
Ishockeyen kom til Norge på 1880-1890-tallet, og vinteren 1901-02 gikk man over til å spille bandy med sju spillere på hvert lag (som på den tiden − i likhet med resten av Europa − gikk under navnet «ishockey»). I 1920 ble «Norges ishockeyforbund» stiftet, men i takt med at canadisk ishockey (som den moderne ishockeyen var kjent som i Europa på den tiden) begynte å få fotfeste i Europa og Norge på slutten av 1920-tallet ble forbundet i 1928 omdøpt til Norges Bandyforbund og gikk over fra å spille 7-mannsbandy til 11-mannsbandy. Norges første ishockeyklubb, Trygg, ble stiftet 12. november 1932 etter et initiativ fra Rolf Gjertsen, og da klubber kom til kort tid etter oppsto det et behov for å få organisert ishockeyen i Norge. Da man ikke kunne oppnå enighet om å organisere ishockeyen innenfor Norges bandyforbund med de samme rettighetene som bandyen, tok Gjertsen initiativ til å opprette et eget ishockeyforbund. Den 18. september 1934 Norges ishockeyforbund (NIHF) stiftet, og den 18. januar 1935 ble Norge opptatt som medlem av det internasjonale ishockeyforbundet (*Ligue Internationale de Hockey sur Glace*, LIHG).

Innledningsvist fokuserte man ikke på internasjonal deltakelse grunnet manglende sportslige og økonomiske forutsetninger,
I 1935/36-sesongen fikk NIHF invitasjon fra flere OL-lag om å spille landskamper som oppkjøring til vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen, men igjen måtte Norge avslå tilbuddene (og planene om å sende et norsk lag til vinter-OL) grunnet manglende økonomiske midler og sportslige kvaliteter.

### Begynnelsen (1930−tallet)
:*Se også [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1937–1940|Norges landskamper 1937–1940]]*

Ishockey-VM 1937 skulle avvikles i London, og selv om det var stor interesse fra norsk side var det igjen økonomien som var det store problemet. NIHF sendte i 1936 en søknad om 600 NOK i støtte av Norges Landsforbund for Idræt (NLF).  Landsforbundet var innledningsvist meget skeptisk til å bidra økonomisk da de fryktet at Norges manglende sportslige kvaliteter ville skade landets anseelse som vintersportsnasjon. Til sist gikk de med til å bidra med 300 NOK, og med diverse avtaler med aviser, reisebrev, telegrammer fra London og bidrag fra interesserte klarte man å innsamle de nødvendige 600 NOK. Reisen til Storbritannia startet 14. februar 1937 med tog fra Oslo til Bergen, etterfulgt av reise med båten «D/S Venus» til Newcastle. I London ble den norske troppen innlosjert på Imperial Hotel, og hotelloppholdet samt 50 prosent av reiseutgiftene ble dekket av British Ice Hockey Association.

Norges første landskamp ble spilt 17. februar 1937, da de skulle møte Tsjekkoslovakia på Wembley Stadion. Fem av spillerne på det norske laget kom fra Grane, to fra Hasle og én hver fra Ready og Trygg. Det norske laget var nervøst, delvist grunnet en liten kontrovers med tsjekkerne om draktene.  Til tross for publikums støtte i form av rop som «Come on Norway» kunne ikke det norske laget gjøre mye mot den tsjekkoslovakiske dominansen, og de tapte kampen 0−7 etter periodesifrene 0−2, 0−3 og 0−2. Dagen etter spilte de mot Sveits, hvor de tapte 13−2 (3−1, 6−1, 4−0) til sveitsernes elegante og lette spill. Til tross for å være preget av den foregående dagens kamp scoret Norge sitt første og andre landslagsmål ved henholdsvis Ole Brodal og Eugen Skalleberg. Selv om at arrangørene hadde planlagt en trøsterunde mellom de siste lag i hver pulje (Romania, Sverige og Norge) ble det ikke noe av denne.

Året etter stilte Norge igjen til VM, denne gangen i Praha, etter at Tsjekkoslovakia tilbød fritt opphold og dekke en større del av reiseomkostningene. Norge spilte i gruppe B sammen med USA, Storbritannia, Tyskland og Latvia. Igjen var nivåforskjellen for stor, med 7−1-tap til USA, 0−8-tap til Storbritannia, 0−8-tap til Tyskland og 1−3-tap til Latvia.

VM-turneringen i 1938 ville bli den siste med norsk deltakelse før utbruddet av andre verdenskrig. Selv om man ble invitert til å delta i VM 1939 i Sveits takket man nei da man fryktet de ekstraordinære reiseomkostningene. I stedet spilte Norge sin første privatlandskamp mot Sverige den 20. januar 1939 på Bislett i Oslo. Kampen endte 3-4 i svensk favør, med Per Linnæs, Eugen Skalleberg og Johnny Larsen som norske målscorere. Året etter skulle det norske landslaget, ledet av trener Trygve Holter spille tre privatlandskamper mot Sverige. Den første kampen endte 0−6 da de spilte i Stockholm den 12. januar 1940, mens de tapte 0−5 da de spilte på Bislett den 2. februar. Men dagen etter ville Norge spille uavgjort 3−3, en kamp som også var den siste landskampen på nesten syv år.

Den 9. april 1940 ble Norge invadert av Tyskland, hvilket satte praktisk talt en stopper for all organisert ishockey i landet som følge av idrettsboikotten.

### «Gullalderen» (1950−tallet)
:*Se også [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1947–1950|Norges landskamper 1947–1950]], [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1950–1955|Norges landskamper 1950–1955]] og [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1955–1960|Norges landskamper 1955–1960]]*

### Nedadgående trend (1960−1965)
:*Se også [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1960–1965|Norges landskamper 1960–1965]]*

### Nedrykk og nedturer (1966−1988)
:*Se også [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1965–1970|Norges landskamper 1965–1970]], [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1970–1975|1970–1975]], [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1975–1980|1975–1980]], [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1980–1985|1980–1985]]  og [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1985–1990|1985–1990]]*

### «Hockeyfeber» og tilbake i A-puljen (1989−1997)
:*Se også [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1990–1995|Norges landskamper 1990–1995]]*

### Leif Boork-æraen (1997−2001)
:*Se også [[Liste over Norges landskamper i ishockey for herrer 1995–2000|Norges landskamper 1995–2000]]*

Etter VM-fiaskoen i Finland og 25 kamper uten seier ble landslagssjef Brent McEwen sparket i mai 1997. Blant kandidatene til å overta var den tidligere landslagstreneren Geir Myhre, Vålerenga-trener Petter Thoresen, svenske Curt Lundmark (som hadde ledet Sverige til OL-gull i 1994) og den kontroversielle svenske treneren Leif Boork (SM-gull med Djurgårdens IF i 1983 og ledet Sverige til finalen i Canada Cup i 1984). Boork ble fort favoritten til å ta over, men krevde en årslønn på opp mot en million NOK samt både rollen som landslagstrener og sportsdirektør for å kunne revolusjonere norsk ishockey. Den 20. mai sa han seg villig til å ta over posten, og den 14. juni ble han ansatt som ny landslagssjef for herrelandslaget.

Boork var kjent som en tøff og krevende trener, og han hadde klare oppfatninger om hvordan ishockey skulle spilles: blant hovedelementene i hans planlegging var spillerutvikling, etikk, moral, fair play og livsstil. Han var fast bestemt på å skape en særpreget «norsk spillestil»: den skulle symbolisere norske styrker som teknikk og taktikk, og ikke fokusere på å bare å forsvare seg og angripe på kontringer. Det skulle være lov å se utover landets grenser, men det skulle kun supplere den norske utviklingen, hvis ideer skulle forankres i spillergruppen. Utad skulle alle ha en felles holdning og oppførsel. Den kollektive selvtilliten skal styrkes slik at spillerne står for noe.

Samtidig gjorde Boork oppgjør med norsk ishockeys kortsiktige strategi: ifølge ham var nødløsningenes tid forbi, hvor kortsiktig tenking for å berge en plass i A-gruppen og overtalelse av eldre spillere til å ta et ekstra løft skulle erstattes med langsiktig planlegging og satsing på yngre spillere. Frem mot vinter-OL 2002 ville han hovedsakelig satse på spillere i alderen 18 til 24. Ambisjonene var også høye: «Det er viktig å legge listen høyt. Gjør jeg det, forteller jeg dem samtidig spillerne at jeg har tro på dem. Det er ikke noe mål å oppnå anstendige resultater mellom seks og åtte. Jeg vil at vi skal kjempe for medaljeplass uansett om det er OL eller VM.»

Boorks periode som landslagstrener var i siste ende en fiasko: Norge kvalifiserte seg ikke til OL-turneringen i Salt Lake City og rykket ved VM 2001 ned til 1. divisjon. Svensken hadde også kvittet seg med flere spillere som var gode nok og ville spille, mens andre ville ikke spille under hans ledelse.

### Roy Johansen-æraen – storhetstid (2001−2016)
*
====2001−2005: Opprykk====
Som følge av de skuffende resultatene og reduserte økonomiske ressursene som følge av nedrykket ble Boork sparket den 25. mai 2001. [[Geir Hoff]] sa etterfølgende at [[NIHF]] «har lyst til å se en norsk trener» som erstatter for Boork, hvor de heteste kandidatene var Vålerengas trenerduo [[Roy Johansen]] og [[Petter Thoresen (ishockey)|Petter Thoresen]]. Den 10. juli 2001 ble Johansen ansatt som landslagstrener, hvilket skulle innlede landslagets beste periode i moderne tid.

Kontrakten varte frem til sommeren 2006, og ville være en deltidsstilling inntil Norge rykket opp til toppdivisjonen. Mens Boork hadde den uvettige høye målsettingen om at Norge skulle ta OL-medalje ved Salt Lake City, hadde Johansen en langt mere ydmyk målsetting. «Det første og viktigste målet er å vinne vår gruppe under VM i Ungarn neste vår. Men vi må være ydmyke for oppgaven. Norge ble bare nummer fem sist vi var i B-puljen.» OL-målsettinger hadde Johansen også, men ville i motsetning til Boork være fornøyd om Norge kvalifiserte seg til Torino-lekene i 2006. Johansen hadde også en samlende effekt for det norske landslaget: mens Boork hadde et problematisk forhold til mange av Norges viktigste spillere, valgte de nå å returnere til landslagsspill.

====2006−2007: Opp- og nedturer====

[[Ishockey-VM 2007 (toppdivisjonen)|VM i Moskva i 2007]] gikk ganske dårlig for Norge. Tonen var satt med tap for Slovakia (0–3), Canada (2–4) og Tyskland (3–5) i gruppespillet, og Norge måtte dermed spille i nedrykksgruppen. Her ble det to tap til Østerrike (2–3 etter overtid) og Ukraina (2–3) innen de skulle spille en skjebnekampen mot Latvia den 7. mai. Ledet av [[Anders Bastiansen]]s [[hattrick]] og Thoresens ledelse slo de et umotivert latvisk lag (som allerede var sikret plass i neste års VM) med 7–4, og med østerriksk hjelp mot Ukraina var Norges tilværelse i A-VM reddet, til tross for fraværet av nøkkelspillere som [[Tore Vikingstad]] og [[Per-Åge Skrøder]] og med elendige forberedelser til mesterskapet. Både under og etter turneringen måtte [[Norges Ishockeyforbund]] tåle kraftig kritikk fra mange av de etablerte spillerne for jobben de hadde gjort i forkant av VM. VM-oppkjøringen var preget av kaos og for dårlige motstandere i treningskampene. Bagasjen og spillerutstyret ankom ikke rettidig til noen av treningskampene. I Ungarn var det ingen i det norske støtteapparatet som visste hvor man skulle overnatte da ingen hadde bestilt hotell, og først etter flere timer fikk de sikret overnatting til spillerne. Treningskampene mot Belarus var ennå dårligere planlagt. Spillerne landet i [[Vilnius]] i [[Litauen]] og ble kjørt med buss til den belarusiske hovedstaden Minsk. Da de ankom Minsk var det ingen som visste hvilken by man skulle spille i, og spillerutstyret var ikke på plass først en halv time før kampstart. Kampen dagen etter skulle spilles i [[Zjlobin]] som lå fire timer unna, hvilket ingen i det norske støtteapparatet visste. På hotellet var spillerne gjenstand for matrasjonering, hvor de kun fikk 100 gram [[spaghetti]] og 100 gram kjøttdeig; ønsket de mere mat måtte de betale for det selv i [[amerikanske dollar]]. [[Mads Hansen (ishockeyspiller)|Mads Hansen]] rettet kritikk mot forbundet for at de ikke hadde skaffet bedre motstandere i oppkjøringen enn B-nasjonene Frankrike og Ungarn, mens landslagstrener Johansen også uttrykte ønske om matching med flere A-nasjoner i forkant av VM. Den siste skandalen kom da forbundet glemte å søke visum for landslagsstjernen [[Per-Åge Skrøder]]. Skrøder og konen ventet sitt andre barn før VM, og fordi han ville være med på fødselen deltok han ikke i gruppespillet. Da sønnen ble født 1. mai var Skrøder VM-klar foran skjebnekampen mot Østerrike i nedrykksspillet, men forbundet hadde glemt å innlevere Skrøders pass sammen med de andre spillerne, og dermed kunne kan ikke komme til VM.

Skandalene og de dårlige forberedelsen fikk veteraner som Mads Hansen, [[Morten Ask]] og landslagskaptein [[Tommy Jakobsen]] til å uttale at hovedstammen ikke ville fortsette på landslaget med mindre at forholdene ble bedret, mens NHL-proffen [[Patrick Thoresen]] gikk så langt som å true med boikott av landslaget hvis ikke det ble endringer. I et møte mellom forbundet og landslagets representant Tommy Jakobsen lovet forbundet å ta spillernes kritikk på alvor. I etterkant ble [[Bjørn Ruud]], som hadde blitt kritisert for å være visjonsløs, erstattet av den mere ambisiøse [[Ole-Jacob Libæk]] som president for Norges Ishockeyforbund.

====2008−2014: Storhetstiden, kvartfinaler og OL====

VM 2010 i Tyskland ble en trist slutt da Tsjekkia stjal den siste kvartfinaleplassen fra Norge etter seier over Canada. Norge spilte veldig bra og det ble starten på noe som ble en veldig bra tid for norsk hockey.

VM 2011 i Slovakia er Norges beste VM resultat. Dette var den siste VM-turneringen med mellomspill og Norge fikk en 6.- plass etter gode resultater i gruppekampene og til slutt kvartfinale tap mot Finland. Selv om Norge fikk et bra resultat, klarte de seg uten stjerner som [[Patrick Thoresen]], [[Mats Zuccarello Aasen]], [[Mats Trygg]] og førstekeeper [[Pål Grotnes]] som skadet seg få timer før åpningsmatchen mot Sverige. [[Jonas Holøs]] kom senere til VM pga. AHL-sluttspill, så han mistet starten. [[Lars Haugen]] måtte hoppe i mål med lite forbredelser, men fikk sitt største øyeblikk i karrieren da han debuterte med 5-4 seier etter straffer. Dette er den eneste gangen Norge har slått Sverige i ishockey-VM. Målene kom fra [[Martin Røymark]], [[Morten Ask]], [[Marius Holtet]] og [[Anders Bastiansen]]. I straffekonken tok [[Per Åge Skrøder]] og [[Mathis Olimb]] ansvar med to fine skåringer. Haugen sto på hue og ble til slutt den store helten. Neste kamp var mot USA. Norge ledet 2-0 og spilte nok en god match mot et godt lag, men USA ble for sterke til slutt og snudde resultatet til 2-4. I siste kamp før mellomspillet ga Norge Østerrike en god lekse da de knuste dem 5-0. Norge forsatte med gode kamper. 3-2 sier over Sveits, 3-2 tap for Canada og 5-2 seier over Frankrike. I Kvartfinalen mot Finland tok Norge ledelsen med [[Ken Andre Olimb]] på straffeslag, men finnene ble alt for sterke til slutt og snudde kampen til 4-1. Uansett et knallbra mesterskap av Norge.


[[Ishockey-VM 2012 (toppivisjonen)|VM 2012]] skulle vise seg å bli en fantastisk fortsettelse for Roy Johansen og Co. Etter tre jevne tap til Sverige (1−3), Russland (2−4) og Tsjekkia (3−4 etter straffeslag) var fokuset rettet mot å sikre den fjerde og siste kvartfinaleplassen. Patrick Thoresen ville med sine 18 målpoeng (7 mål og 11 assist) lede det eksplosive norske angrepsspillet, og etter seire over Italia (6−2) og Latvia (3−0) skulle de spille mot Tyskland om det som ikke bare ville være en kvartfinaleplass, men også en direktekvalifisering til [[vinter-OL 2014]]. Kampen mot Tyskland den 13. mai 2012 ville etter kampen bli beskrevet av tyskerne som «en av de verste dagene i tysk hockeys historie»: ledet av Thoresens hattrick og 3 assists ble Tyskland slått med ydmykende 12−4. Tyskernes målvakt [[Dennis Endras]] − som hadde ledet Tyskland til en 4.-plass og ble valgt til MVP ved VM 2010 − byttet seg selv ut to ganger og knust spaken i spillerboksen i frustrasjon. Etter en 6−2 seier over rivalen Danmark var Norge klar for sin andre kvartfinale på rad. Norge røk ut mot russerne (som senere ble verdensmestere) i kvartfinalen 17. mai med et 2−5 tap, men Thoresen ble den første norske ishockeyspilleren i historien til å bli tatt ut på et all-star lag ved VM.

Derimot ville VM-turneringen i 2013 bli en skuffelse, delvist grunnet de høye forventningene skapt av de gode resultatene i turneringen året før og i VM-oppkjøringen hvor de slo Russland for første gang. Hvor alt gikk inn i 2012-VM så slet Norge med å score mål og pådro seg unødvendige utvisninger. Til tross for 1−5-tap til Sverige og 1−7-tap til Canada og hardt utkjempte seire over Slovenia (3−1) og Danmark (3−2) samt en konfortabel seier over Belarus (3−1) hadde Norge muligheten for å kjempe om sin tredje strake kvartfinale, men tap til Sveits (1−3) og Tsjekkia (0−7) betød at Norge havnet på en 10.-plass.

====2015−2016: Tilbakeskritt====
Verdensmesterskapet i Moskva 2016 satte punktum for Johansens 15 år lange trenerkarriere etter at han tok over som landslagstrener i 2001. I Johansens siste turnering valgte veteraner som [[Mats Trygg]] og [[Anders Bastiansen]] å stille opp en siste gang som takk for tilliten de hadde fått mens NHL-stjernen [[Mats Zuccarello]] fikk overtalt klubbledelsen i [[New York Rangers]] til å gå med til VM-spill.
 Resultatmessig var turneringen midt på treet for Norge: en 10. plass med seiere over Latvia, Kasakhstan og Sveits og tap til erkerivalen Danmark, snevre tap til Sverige og Russland samt ett stygt syvmålstap til Tsjekkia. I turneringens siste kamp ble Latvia slått 3–1, og etter kampen ble landslagstreneren hyllet: han ble kåret til banens beste spiller, og kaptein [[Ole-Kristian Tollefsen]] overrakte en spesiallaget landslagsdrakt med navnet Roy og påskriften «Hilsen alle gutta» til en tydelig rørt landslagstrener.




Med sine 15 år som landslagstrener ble Johansen dermed den lengstsittende landslagstreneren noensinne i internasjonal ishockey ([[Sovjetunionen]] og [[Russland]]s [[Viktor Tikhonov (ishockey, født 1930)|Viktor Tikhonov]] var landslagstrener i 13 år, mens [[Sveits]]' [[Ralph Krueger]] var trener i 12 år).

===Petter Thoresen-æraen – generasjonsskifte (2016–2022)===


====2016–2018: OL-kvartfinale, svingende VM-resultater====

Den 4. desember 2015 underskrev [[Petter Thoresen (ishockey)|Petter Thoresen]] en kontrakt som gjorde ham til landslagstrener for landslaget i tre sesonger, og overtok stillingen den 1. juni 2016. Thoresens første viktige turnering som landslagssjef var [[Ishockey under Vinter-OL 2018 – Menn – Kvalifisering|OL-kvalifiseringen]] på hjemmebane i [[Oslo]], og med begge NHL-spillerne Mats Zuccarello og [[Andreas Martinsen]] og Thoresen på laget var Norge favorittene til å vinne gruppen. OL-drømmen fikk dog en tung start da [[Kasakhstans herrelandslag i ishockey|Kasakhstan]] overraskende vant 4–3 på overtid til tross for et imponerende comeback med mål av Holøs og Bastiansen 77 og 14 sekunder før slutt. Men takket være fransk hjelp mot Kasakhstan var Norge stadig med i kampen om en OL-plass, og etter en 4–1-seier over Italia var det duket for en ren finale om OL-billetten mot Frankrike den 4. september. I den dramatiske finalen foran statsminister [[Erna Solberg]] på tribunen og et fullsatt [[Jordal Amfi (1951)|Jordal Amfi]] åpnet Frankrikes [[Yorick Treille]] scoringskontoen da han satte pucken bak Lars Haugen 1:49 ut i andre periode etter en spillevendig, men fem minutter senere skapte Patrick Thoresen en turnover i Frankrikes forsvarssone og spilte pucken frem til Zuccarello som etter to finter skjøt pucken opp i nettaket bak Frankrikes målvakt [[Cristobal Huet]]. Norge trodde innledningsvist at de hadde kommet i ledelsen da Thoresen med et «tennisslag» satte inn 2–1 i overtall, men målet ble annullert etter videodømmingen konkluderte dommerne at Thoresens kølleblad var for høyt (over skulderen) da det traff pucken. Norge måtte vinne kampen enten i ordinær spilletid eller på overtid/straffer, men etter flere gode norske sjanser i tredje periode stod kampen fortsatt uavgjort. Med to og et halvt minutt igjen av kampen vippet backen [[Mattias Nørstebø]] seiersmålet opp i nettakket etter at [[Andreas Martinsen]] forgjeves hadde forsøkt å krige målet inn, og til stor jubel blant publikum og spillere vant Norge dermed kampen 2–1 og kvalifiserte seg til sitt tredje OL på rad.

====2019–2022: Generasjonsskifte====
Vinteren 2022 var Thoresen og NIHF i forhandlinger om en mulig kontraktforlengelse. Thoresen ønsket seg forutsigbarhet gjennom en langtidskontrakt, men da forbundet kun tilbød en kontrakt som strakk seg til og med VM i 2023, valgte han å takke nei til tilbuddet.

===Tobias Johansson og generasjonsskiftet (2022–2025)===

[[EV Zug]]-trener [[Dan Remy Tangnes]] og [[Sparta Sarpsborg|Sparta]]-trener [[Sjur Robert Nilsen]] nevnt som mulige kandidater til å overta stillingen som landslagstrener før forbundet den 2. april valgte Norges U20-trener [[Tobias Johansson]] til stillingen pr. 1. juni 2022. Dermed ble svensken den første utenlandske landslagstreneren siden 2001. Kritikerne meldte seg tidlig siden han kom inn uten erfaring fra seniornivå og med få meritter å vise til. Særlig ble han kritisert for sine urutinerte laguttak.

Under Johanssons ledelse gjennomgikk det norske landslaget ett omfattende generasjonsskifte. Unge talenter som [[Michael Brandsegg-Nygård]], [[Stian Solberg]], [[Emil Martinsen Lilleberg]], [[Noah Steen]] og [[Petter Vesterheim]] ble tatt inn i varmen. Selv om de store resultatmessige endringene ikke viste seg var det . Særlig var Norges 3–2 seier etter straffekonkurranse over Canada under [[VM i ishockey for menn 2023 (toppdivisjonen)|VM i 2023]] en av høydepunktene. [[Sondre Olden]], [[Mathias Trettenes]] og [[Thomas Olsen (ishockeyspiller)|Thomas Olsen]] scoret for Norge mens [[Jonas Arntzen]] reddet 2 av 4 straffer da Norge sikret sin andre seier over canadierne siden [[A-VM i ishockey for menn 2000|2000]] og den andre noensinne i mesterskapssammenheng.

[[VM i ishockey for menn 2024 (toppdivisjonen)|VM i 2024]] ble et kjærkomment gjensyn med veteranene Patrick Thoresen og Mats Zuccarello, som begge viste at de fortsatt kunne levere på internasjonalt nivå og ga laget et løft med sin rutine og lederskap. Samtidig markerte mesterskapet debuten til to av Norges mest lovende talenter: Stian Solberg og Michael Brandsegg-Nygård. Begge imponerte med modenhet og fysikk langt over alderen, og ga tydelige signaler om at norsk ishockey hadde en lys fremtid. Resultatene i mesterskapet var svingende men med siere over Danmark (2–0) og Storbritannia (5–2) endte Norge på en 11. plass.

Året ble allikevel preget av skuffelse da [[Ishockey under Vinter-OL 2026 – Menn – Kvalifisering|OL-kvalifiseringen i Aalborg]] endte i fiasko – et hardt slag for en generasjon som nå gikk glipp av OL for andre gang på rad. Norge hadde ellers vist lovende takter i starten av kvalifiseringen med seiere over Japan (4–2) og Storbritannia (6–2). Norge spilte med god selvtillit, mye takket være veteranene [[Mats Zuccarello]], [[Ken André Olimb]], og ikke mindst den 40-årige kapteinen [[Patrick Thoresen]], som scoret hattrick mot britene. I den avgjørende gruppefinalen mellom Norge og Danmark sørget Zuccarello for at Norge fikk en drømmestart etter 26 sekunder da han satte en retur i mål. Dansekene snudde kampen og vant 4–1. Etter tapet kunngjorde Thoresen at han la opp på landslaget, mens Johansson møtte kritikk for hans manglende evne til å omgruppere seg i tredje periode.

Hans tid som landslagstrener huskes særlig for konflikten med [[Philip Granath]]. Etter VM i 2023 stilte flere journalister og eksperter spørsmålstegn ved Johanssons valg om ikke å ta ut Granath på landslaget, til tross for at han var en fast spiller hos [[Tappara]] i den finske [[Liiga]] – ansett som en av Europas aller beste ligaer. Mangelen på en tydelig sportslig begrunnelse førte til omfattende spekulasjoner, særlig fordi Granath var blant de mest formsterke norske spillerne i utlandet. Johansson nektet i lang tid å kommentere saken offentlig, noe som førte til ytterligere frustrasjon i både medier og supporterkretser. Det var først senere på høsten 2024 at det kom fram at Granath hadde blitt utestengt fra landslaget for hele 2023/24-sesongen på grunn av en disiplinærsak. Under VM i 2023 hadde Granath, sammen med noen andre spillere, drukket øl på tribunen etter at laget hadde røket ut. Hendelsen ble tolket som et brudd på landslagets interne retningslinjer, og Johansson valgte å ilegge spillerne en straff – uten åpen kommunikasjon om det til omverdenen. Saken skapte bred medieomtale og journalister stilte spørsmål ved Johanssons manglende transparens og kommunikasjon. Eksperter og tidligere spillere mente at straffen var uforholdsmessig streng, virket unødvendig moralistisk og at Johansson burde håndtert saken mer pragmatisk, spesielt gitt spillerens prestasjoner på isen.

I november 2024 uttalte både Johansson og Granath at konflikten var lagt bak dem. Allikevel reagerte mange på at Johansson først valgte å gjeninnlemme Granath på landslaget rett før VM i 2025 uten å gi en klar offentlig forklaring. Det ble tydelig at sårene fra disiplinærsaken ikke var helt leget. Da Granath i april 2025 valgte å trekke seg fra landslagstroppen rett før VM, kom det overraskende på mange – særlig etter at han endelig var blitt tatt ut igjen. Granath uttrykte vedvarende misnøye med hvordan han var blitt behandlet og kommunisert med, og etter et møte med Johansson og støtteapparatet kort tid etter samlingen startet valgte han å reise hjem. Saken forsterket inntrykket i pressen av at Johansson slet med å håndtere uenigheter og konflikter internt. Kritikken handlet ikke lenger bare om ett enkelt uttak, men om en ledelsesstil som ble oppfattet som rigid og lite inkluderende.

Norge hadde et ujevnt og skuffende [[VM i ishockey for menn 2025 (toppdivisjonen)|VM i 2025]] sett opp mot den uttalte målsetningen om å nå kvartfinale. Turneringen startet katastrofalt med et tap mot Kasakhstan i åpningskampen, noe som preget resten av mesterskapet. Det norske laget slet med ujevne prestasjoner og fikk hard kritikk både fra eksperter og spillere, som rettet skarp skyts mot [[Norges Ishockeyforbund]] og landslagsledelsen for manglende utvikling og sportslig plan. Likevel fantes det lyspunkter: Norge spilte jevnt mot verdensmester Tsjekkia og tapte knepent 1–2, og leverte et spektakulært comeback mot USA, der de hentet opp 1–5 til 5–5 før de tapte 5–6 etter spilleforlengelse. Den 19 år gamle backen [[Stian Solberg]] stjal overskriftene med sitt imponerende hattrick mot USA. Etter flere tunge nederlag, inkludert et opprivende 3–6 tap mot Danmark på [[17. mai|nasjonaldagen]], sikret Norge til slutt plassen i toppdivisjonen med en livsviktig 1–0 seier over Ungarn i siste kamp. Mesterskapet huskes likevel mest for uforløst potensial, uro og spørsmål om veien videre for norsk ishockey, særlig sammenlignet med danskenes suksess i mesterskapet.

Samtidig med at NIHF iverksatte en evaluering av mesterskapet kunngjorde Johansson den 10. juni 2025 at han trakk seg som landslagstrener.

==Rivalisering==
Norge har to rivaler; Danmark og Sverige. Av disse er det særlig Danmark som deler rivaliseringen, mens sistnevnte rivaliseringen er mere ensidet norsk for å markere seg i forhold i ishockeystormakten Sverige.

===Danmark===



Rivaliseringen mellom Norge og [[Danmarks herrelandslag i ishockey|Danmark]] har en særlig stilling da lagene kjemper om æren om å være den tredje beste i Norden etter [[Sveriges herrelandslag i ishockey|Sverige]] og [[Finlands herrelandslag i ishockey|Finland]]. Den tidligere landslagskapteinen [[Ole-Kristian Tollefsen]] har omtalt oppgjørende mot Danmark som «hatkamper».

I mange år var Norge meget overlegne i forhold til danskene. Mens Norge oppholdte seg i B-VM (med enkelte få opphold i C-VM) og kvalifiserte seg til [[vinter-OL]], oppholdte Danmark seg i lang tid i C-VM. De tre eneste gangene de møttes i offisielle VM-kamper var da Norge var i korte opphold i C-VM: 1973 (14−2-seier), 1975 (uavgjort 5−5) og 1986 (7−0-seier).

Rivaliseringen begynte for alvor den 4. april 1989, da Norge arrangerte [[Ishockey-VM 1989#Gruppe B|B-VM]] på hjemmebane. Med overskriften «Lett match, Norge!» ble kampen  beskrevet av [[Aftenposten]] som «den eneste VM-kampen for Norge som kan få betegnelsen lett. Danskene har til nå spilt svakere enn ventet - det til tross for at det egentlig ikke var ventet noe som helst av dem. Danmarks mål er å berge plassen i B-puljen.» Kampen skulle vise seg å bli en tett affære som ble avgjort av en kontroversiell matchvinnende 3−2-scoring av [[Stephen Foyn]] i siste sekund av kampen. Norge sikret seg senere i turneringen opprykk til [[A-VM for 1990]], og ville forbli her (med korte opphold i B-VM i [[Ishockey-VM 1991|1991]] og [[Ishockey-VM 1998|1998]]) inntil 2001, hvor de rykket ned til divisjon I for 2002.

Danmark ville få sin hevn ved [[Ishockey-VM 2002 (divisjon I)|VM divisjon I 2002]], hvor favoritten Norge og Danmark igjen møttes om opprykk til elitedivisjonen. Til tross for det som ble omtalt som «det beste hockeylandslaget noen gang» på papiret, og en kamp med en skuddstatistikk på 42-23 i norsk favør, vant Danmark 4−3 over Norge 19. april 2002, og sikret seg opprykk dagen etter da de beseiret Ungarn. Norge derimot måtte vente tre år før de rykket opp til A-VM etter seier ved B-VM i 2005.

Siden Norge returnerte til elitedivisjonen i [[2006]] har rivaliseringen intensivert, og Norge har gått seirende ut i alle fem offisielle landskamper mot Danmark (fire VM-kamper og en OL-kvalifiseringskamp). I 2006 ble Danmark slått med sifrene 6−3, hvilket sendte Norge til kvalifiseringsrunden mens Danmark måtte spille i nedrykksrunden. Neste møte var under [[Ishockey under Vinter-OL 2010 – Menn – Kvalifisering#Gruppe G|OL-kvalifiseringen]] i [[Oslo]] i februar 2009, hvor gruppen skulle avgjøres i den siste kampen mellom Norge og Danmark, som begge hadde vunnet sinne to første kamper. Til tross for å ligge under både 0−1 og 1−2 så kom Norge sterkt tilbake, og ledet av [[Patrick Thoresen]]s hattrick vant Norge til sist kampen 5−3 og var dermed kvalifisert til OL.

Ved [[ishockey-VM 2009 (elitedivisjonen)|VM i 2009]] møttes de igjen, og denne gangen var danskene sugne på revansje etter tapet i OL-kvalifikasjonen. I en tett og dramatisk kamp tok Danmark ledelsen tre ganger fulgt av tre norske utlikninger, hvoretter Norge tok ledelsen for så å bli fulgt av en dansk utlikning. Kampen ble først avgjort 1 minutt og 6 sekunder i forlengningen da kaptein [[Tommy Jakobsen]] scoret vinnermålet som igjen sendte Norge til kvalifiseringsrunden Danmark igjen måtte spille i nedrykksrunden.

Det skulle gå tre år før de møttes igjen i [[Ishockey-VM 2012 (toppdivisjonen)|VM 2012]], og denne gangen var Norge klare for kvartfinale mens Danmark hadde klart å berge plassen i A-puljen. Ledet av Patrick Thoresens mål og 3 assists endte kampen til sist 6-2 i norsk favør - en kamp som også omfattet et masseslagsmål hvor Ole-Kristian Tollefsen og danske [[Jannik Hansen]] var involvert. Thoresen ville igjen bli helten da de møttes i [[Ishockey-VM 2013 (elitedivisjonen)|VM året etter]]. Med kun 2 minutter igjen av en hardt utkjempet og tett kamp scoret han det avgjørende 3−2-målet. Etter kampen uttalte [[Martin Røymark]] følgende: «jeg hater danskene. Det gjør vi alle sammen. Derfor er det ekstra deilig å slå dem. De er breiale, spiller smågrisete og tror de er så jævlig gode. Da er det godt å sette dem på plass.» Han forklarte senere at han ikke hatet danskene, «men at de har bra lag på samme nivå som oss, så det blir stor rivalisering» og ga skylden for uttalelsene etter kampen på adrenalin. Også ved [[Ishockey-VM 2014 (toppdivisjonen)|VM 2014]] ble Danmark slått. Danmark ledet 2–0 men Norge snudde og vant til slutt 4–3 etter mål av [[Jonas Holøs]], [[Ken André Olimb]], [[Per-Åge Skrøder]] og [[Mats Trygg]].

Norge hadde ikke tapt for danskene ved VM eller en OL-kvalifiseringskamp siden 2002, men dette skulle endre seg ved [[VM i ishockey for menn 2015 (toppdivisjonen)|VM i 2015]]. Med en glimrende [[Sebastian Dahm]] i mål og scoringer av [[Nicholas Jensen]], [[Daniel Nielsen]], [[Frederik Storm]] og [[Julian Jakobsen]] vant Danmark 4–1 og knuste dermed Norges kvarfinalehåp. Danskene gikk også seirende ut i åpningskampen ved [[Ishockey-VM 2016 (toppdivisjonen)|VM 2016]], hvor de vant 3–0 med Dahm i mål og scoringer av [[Jesper Jensen (ishockeyspiller, f. 1991)|Jesper Jensen]] og [[Nicklas Jensen]]. Under [[VM i ishockey for menn 2018 (toppdivisjonen)|VM i 2018]] i [[Herning]] ble også Norge slått av Danmark, denne gang 3–0.

Den norske tapsrekken fortsatte under [[Ishockey under Vinter-OL 2022 – Menn – Kvalifisering|OL-kvalifiseringen i 2021]] på [[Jordal Amfi (2020)|Jordal]], hvor Norge og Danmark skulle spille en avgjørende siste kamp om OL-billetten til [[Vinter-OL 2022|OL i Beijing i 2022]]. I første periode var det ingen av partene som klarte å sikre seg et tydelig overtak, og kampbildet var preget av at selv de minste detaljer kunne ha en enorm innvirkning på resultatet. I løpet av de første 20 minuttene skapte Norge flere klare målsjanser enn danskene, men Sebastian Dahm i det danske målet stod i veien. I andre periode hadde begge lag gode sjanser. I andre periode presset danskene på mens nordmennene slurvet, og med 02:11 igjen av perioden brøt [[Frederik Storm]] inn foran den norske backen [[Erlend Lesund]] og satte pucken mellom beina på Haukeland, og lagene gikk til pause på stillingen 0–1. I tredje periode forsøkte Norge å utlikne, men godt dansk forsvarsspill forhindret flere norske scoringsmuligheter. Med 03:12 igjen av kampen satte NHL-stjernen Nikolaj Ehlers spikeren i kisten da en norsk feil gjorde at han hadde fritt løp mot Haukeland og økte til 0–2. Norge forsøkte å redusere, men måtte gå av isen målløse mens danskene kunne feire sin første OL-deltakelse noensinne.

== Seneste historikk ==



===2024===








===2025===
















== Mesterskapsstatistikk ==
=== Olympiske leker ===


=== Verdensmesterskap ===


<references group="K" />

=== Europamesterskap ===
Fra 1933 til 1991 ble det utdelt [[Ishockey-EM|EM-medaljer]]-medaljer til de tre beste europeiske landslag under [[Ishockey-VM]] og [[Vinter-OL]] (kun frem til 1976). I europamesterskapet telte kampene mellom de europeiske lagene i den innledende gruppespillet.


==Hjemmebane, drakt, sang og kallenavn==
===Hjemmebane===

Etter at [[Jordal Amfi (1951)|Jordal Amfi]] ble bygget til [[De olympiske leker]] i [[Oslo]] i 1952, var dette i mange år den mest moderne og mest anvendte hjemmebanen når det norske landslaget spilte privatlandskamper. Ut over dette var dette også en av arenaene under [[ishockey-VM 1958]], [[Ishockey-VM 1989#Gruppe B|B-VM 1989]], [[ishockey-VM 1999]], [[ishockey-VM 2004 (divisjon I)]] samt den endelige [[Ishockey under Vinter-OL 2010 – Menn – Kvalifisering|kvalifiseringsturneringen]] til vinter-OL 2010.

Andre arenaer som har blitt anvendt er [[Hamar OL-Amfi]] ([[Hamar]]), [[Håkons Hall]] og [[Kristins Hall]] ([[Lillehammer]]), [[Gjøvik Olympiske Fjellhall]] ([[Gjøvik]]), [[Lørenskog Ishall]] ([[Lørenskog]]) , [[Bergenshallen]] ([[Bergen]]), [[Siddishallen]] ([[Stavanger]]) og [[Leangen Ishall]] ([[Trondheim]]). Etter at [[DNB Arena]] ble åpnet i [[Stavanger]] i [[2012]] har også denne blitt anvendt i flere privatlandskamper.

===Drakt===
Norges drakter har i hovedsak vært røde, hvite og blå. De første landslagsdraktene brukt ved [[ishockey-VM 1937]] bestod av hvite trøyer med et nasjonalfarget bånd i rødt, hvitt og blått rundt brystet og armene. Buksene skulle egentlig ha vært blå, men var røde da landslaget ble nødt til å låne buksene til [[Sportsklubben Gjøa]]. Fra 1964 til 1984 bestod drakten av en minimalistisk rød drakt med vanrette blå-hvite/rød-blå striper (som i det norske flagget) rundt livet og armene. Foran hadde man bokstavene «NORGE» plassert diagonalt over brystet etter inspirasjon fra [[NHL]]-laget [[New York Rangers]]' drakter (hvilket var populært blant mange skandinaviske ishockeylag på den tiden).

[[Adidas]] overtok i [[1984]] rettighetene for å levere landslagsdraktene, og man gikk dermed tilbake til designet som liknet det man brukte på starten av 1960-tallet: i stedet for de diagonale bokstavene plasserte man isbjørnelogoet til [[Norges ishockeyforbund]] i midten på drakten, og Adidas' tre parallelle striper ble gikk langs armene. Denne drakten ble brukt frem til og med [[ishockey-VM 1987]].

Draktene fikk en stilmessig radikal endring i 1988 etter at det finske selskapet [[Tackla]] overtok rettighetene for å levere draktene. I stedet for en relativ minimalistisk design, fikk drakten forskjellige diagonale og vannrette striper og Tacklas diamantfigurer på både drakten og på buksene Denne drakten ble brukt under [[vinter-OL 1988]] i [[Calgary]] og [[ishockey-VM 1989|ishockey-VM 1989 (B-VM)]] på hjemmebane. Fra 1990 ble stripene erstattet med en diagonal blå-hvit/rød-blå pil diagonalt på hver side av drakten.

[[Ishockey-VM 2008 (elitedivisjonen)|ishockey-VM 2008]] i [[Canada]] markerte også at [[Det internasjonale ishockeyforbundet]] (IIHF) var 100 år gammelt. For å markere dette skulle alle lag spille én kamp hver med en retro-drakt. I kampen mellom Norge og Tyskland den 7. mai valgte Norge å bruke en hvit drakt i stil med den som ble brukt på 1960-tallet. Denne, i likhet med den røde versjonen av drakten, ble også brukt under [[vinter-OL 2010]] da det ikke var tillatt å bruke landenes respektive ishockeyforbunds logoer på OL-draktene (hvilket ikke kun ramte Norge, men også [[Canadas herrelandslag i ishockey|Canada]], [[Finlands herrelandslag i ishockey|Finland]],[[Sveits' herrelandslag i ishockey|Sveits]] og [[USAs herrelandslag i ishockey|USA]]).



===Sang===
«[[Heia Norge å, å]]» var herrelandslaget i ishockey sin offisielle sang til B-VM i [[Oslo]] og [[Lillehammer]] i 1989, fremført av [[Kjetil Kjelle]] (som også var komponist og tekstforfatter), [[Jon Herwig Carlsen]] og landslaget selv. Sangen har blitt brukt som målsang når Norge scorer siden ishockey-VM 2013. I 2015 lagde landslaget en ny versjon av sangen. Versjonen ble sunget av [[Ole-Kristian Tollefsen]], [[Niklas Roest]], [[Martin Røymark]] og [[Andreas Martinsen]], mens kommentatorlegenden Carlsen dessuten stilte villig opp igjen. I sangen blir spillere som Røymark, [[Patrick Thoresen]], Martinsen, [[Lars Haugen]], [[Anders Bastiansen]], Roest, [[Jonas Holøs]], [[Morten Ask]] og [[Alexander Bonsaksen]] samt trener [[Roy Johansen]] nevnt.

===Kallenavn===
Det norske landslagets kallenavn, «Isbjørnene», stammer fra isbjørnen som er i logoen til Norges ishockeyforbund.

==Landslagstrenere==


==Laget==
===Spillerstall under kvalifisering til Vinter-OL 2026===




===Landslagskapteiner===


===Kjente spillere===

*[[Anders Bastiansen]]
*[[Alexander Bonsaksen]]
*[[Ole Eskild Dahlstrøm]]
*[[Åge Ellingsen]]
*[[Pål Grotnes]]
*[[Rune Gulliksen]]
*[[Mads Hansen (ishockeyspiller)|Mads Hansen]]
*[[Lars Haugen]]
*[[Geir Hoff]]
*[[Marius Holtet]]
*[[Jonas Holøs]]
*[[Tommy Jakobsen]]
*[[Roy Johansen]]
*[[Martin Knold]]
*[[Erik Kristiansen]]
*[[Espen Knutsen|Espen «Shampo» Knutsen]]
*[[Trond Magnussen]]
*[[Jim Marthinsen|Jim «Jimmer'n» Marthinsen]]
**'Andreas Martinsen**
*[[Geir Myhre]]
*[[Anders Myrvold]]
*[[Svein Enok Nørstebø]]
*[[Mathis Olimb]]
***Ken André Olimb**
*[[Ole-Kristian Tollefsen]]
*[[Petter Salsten]]
*[[Robert Schistad]]
*[[Bjørn Skaare|Bjørn «Botta» Skaare]]
*[[Per-Åge Skrøder]]
*[[Lars Erik Spets]]
*[[Patrick Thoresen]]
*[[Petter Thoresen (ishockey)|Petter Thoresen]]
*[[Mats Trygg]]
*[[Tore Vikingstad]]
***Mats Zuccarello'''
Spillere i fet er fortsatt aktive på landslaget..

## Statistikk og rekorder

### Flest [https://www.hockey.no/contentassets/e87c5ce9f6b94642a6c8437071d6f026/adelskalender-menn-09-21.pdf landskamper]
Dette er en liste over spillere med flest landskamper (kun VM og OL-kamper samt OL-kvalifiseringskamper regnes som offisielle landskamper).

Sist oppdatert: 8. november 2019Kilde: hockey.no 

### Flest landslagspoeng

Sist oppdatert: 6. september 2016Kilde: statistikk for VM-kamper og OL og OL-kvalifiseringskamper hos eliteprospects.com

### Flest landslagsmål

Sist oppdatert: 6. september 2016Kilde: statistikk for VM-kamper og OL og OL-kvalifiseringskamper hos eliteprospects.com

### Andre rekorder

### Landslagsspillere med NHL-erfaring
Åtte norske landslagsspillere har spilt kamper for NHL-lag. 

### Yngste debutanter

## Se også
*Norges ishockeyforbund
*Norges herrelandslag i kjelkehockey

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Norges ishockeyforbunds offisielle nettsted