Frans (pave)

**Pave Frans** (født **Jorge Mario Bergoglio**; 1936–2025) var overhode for Den katolske kirke fra 13. mars 2013 til sin død 21. april 2025. Han var den 266. paven i rekken. Han ble etterfulgt av pave Leo XIV den 8. mai 2025.

Ved valg til pave tok han navnet Frans (italiensk: *Francesco*), som han valgte til ære for Frans av Assisi. Han var tidligere erkebiskop av Buenos Aires og primas for Den katolske kirke i Argentina. Frans ble den første paven fra Amerika og den første jesuitten som ble valgt til pave. Han var også den første paven fra et land utenfor Europa siden Gregor III (pave 731–741), som var født i Syria under Umajjad-kalifatet.

Etter pavevalget opplevde Den katolske kirke økt oppslutning. Frans ble av *[[Time (magasin)|Time]]* kåret til «årets person» i 2013 og tildelt Karlsprisen i 2015.

## Bakgrunn

Jorge Mario Bergoglio ble født den 17. desember 1936 i Buenos Aires i Argentina, som sønn av italienske innvandrere. Faren Mario José Bergoglio var født i Portacomaro i provinsen Asti i Piemonte i Nord-Italia og innvandret til Argentina i 1929, mens moren Regina María Sivori hadde foreldre som også hadde innvandret fra Piemonte.

Han var den eldste av fem søsken. Faren arbeidet med regnskap ved jernbanen, og familien var ikke særlig velstående, men hadde midler til det nødvendigste og båndene til Italia ble pleiet. Under hele oppveksten minnet faren familien om at grunnen til at han flyttet fra Italia var fascismens framvekst i hjemlandet.

Fra sjette klasse gikk han på den salesiske skolen *Wilfrid Barón de los Santos Ángeles* i Ramos Mejía i Buenos Aires. Han var fra barndommen av tilhenger av fotballaget Club Atlético San Lorenzo de Almagro hvor han hadde sesongkort.

21 år gammel fikk han en infeksjon som medførte at den øverste delen av den høyre lungen måtte fjernes. I sin ungdomstid hadde han ulike småjobber, blant annet som utkaster på en bar i Buenos Aires, gulvvasker og laboratorieassistent.

## Utdannelse
Etter å ha begynt studier for å bli kjemitekniker fikk Bergoglio et prestekall, og begynte å studere ved presteseminaret i Villa Devoto. Den 11. mars 1958 sluttet han seg til jesuittordenen. Han studerte humaniora i Chile, og tok deretter lisensiatgraden i filosofi i Argentina. Etter studiene underviste han ved flere universiteter frem til 1967, da han begynte på teologistudiet. 13. desember 1969 ble han presteviet, og 22. april 1973 avla han sine evige ordensløfter. Han virket så som novisemester i ordenen, og som professor ved det teologiske fakultet i San Miguel. I juli 1973 ble han provinsial for jesuittenes argentinske provins, et verv han satt i til 1979. Fra 1980 til 1986 var han direktør for *Colegio Máximo de San Miguel*, og for fakultetene for filosofi og teologi der.

Sommeren 1985 var han på tyskkurs ved Goethe-Institut i Boppard – en blant flere hundre kuradeltakere på et tomåneders tyskkurs. En av lærerne der mintes i ettertid at Jorge Mario Bergoglio allerede «kunne tysk svært godt». 1986 i dro han til den jesuittledede Philosophisch-Theologische Hochschule Sankt Georgen i Frankfurt am Main for å ta doktorgrad. Pater Michael Sievernich S.J. skulle være hans veileder. Hans avhandling om Romano Guardinis filosofiske hovedverk *Der Gegensatz* ble han ikke ferdig med. Han var med på nok et tyskkurs ved *Goethe-Institut* fra august til oktober 1986 i Rothenburg ob der Tauber.

## Forhold til de argentinske myndighetene

### Den skitne krigen
Umiddelbart etter at Bergoglio ble valgt til pave, kom det påstander fra journalisten Horacio Verbitsky om at Bergoglio hadde vært ansvarlig for arrestasjonen av de to jesuittprestene Orlando Yorio og Francisco Jalics i mai 1976 under den skitne krigen. De to ble også torturert av det daværende militærdiktaturet, og funnet fem måneder senere, neddopet og halvnakne. Bergoglio var på dette tidspunktet leder for jesuittene i Argentina. Yorio døde i 2000, men Jalics lever i et kloster i Tyskland, og hevder at det er en misforståelse å anta at arrestasjonen av dem skjedde på initiativ fra Bergoglio. Han hadde umiddelbart i forkant av arrestasjonen advart de to mot myndighetenes raid i slummen hvor de virket, da det også var militante grupper i dette området. Til tross for Berggoglios advarsler fortsatte imidlertid de to jesuittene arbeidet i området, og ble etter noen dager arrestert. Den korte avstanden mellom Bergoglios advarsel og den følgende arrestasjonen har ledet til den misforståelse om at det var en sammenheng mellom disse. Lenge senere kom det fram at de hadde blitt navngitt av en tidligere legmann under tortur, og Jalics presiserte at de ikke var angitt av Bergoglio.

Bergoglio hadde samtidig sørget for at den presten som vanligvis leste messe for juntaleder Jorge Rafael Videla sykmeldte seg, slik at Bergoglio selv kunne lese denne messen, og slik få anledning til å tale direkte til Videla for å få løslatt prestene. Ved at disses sak ble tatt opp direkte med juntalederen, fikk saken oppmerksomhet på høyeste hold, noe som kan ha reddet deres liv ved at belastningen ved å ta livet av dem ble unødvendig stor. Bergoglio fikk også støtte fra frigjøringsteologen Leonardo Boff og vinneren av Nobels fredspris i 1980, Adolfo Pérez Esquivel. Den argentinske dommeren Alicia Oliveira bekreftet videre at Bergoglio ofte skjulte folk under militærdiktaturet, blant annet har Gonzalo Mosca og José Caravias fortalt om assistansen de fikk fra ham.

Senere kom det fram at han som provinsial for den argentinske jesuittprovinsen drev et nettverk som skjulte dissidenter under den skitne krigen.

### Forholdet til de la Rua

### Forholdet til ekteparet Kirchner

## Biskop
Pave Johannes Paul II utnevnte Bergoglio til titulærbiskop av Auca og hjelpebiskop i Buenos Aires den 20. mai 1992. Erkebiskopen av Buenos Aires, Antonio Quarracino, bispeviet ham 27. juni samme år. 3. juni 1997 ble han koadjutor-erkebiskop, og 28. februar 1998 overtok han som erkebiskop.

## Kardinal

Den 21. februar 2001 ble Bergoglio utnevnt til kardinal av Johannes Paul II. Han var kardinalprest av kirken San Roberto Bellarmino. Kongregasjoner og råd han var medlem av inkluderer:
* Kongregasjonen for kleresiet
* Kongregasjonen for gudstjenesten og sakramentsordningen
* Kongregasjonen for konsekrert liv og selskaper for apostolisk liv
* Det pavelige råd for familien (i presidentkomiteen)

Jorge Mario Bergoglio hadde også en rekke sentrale verv i kirken i Argentina. Han gjorde seg bemerket ved å tale de fattiges sak, og han var meget populær blant unge prester i Argentina og i store deler av befolkningen.

Da Bergoglio var under 80 år gammel ved pave Johannes Paul IIs død, deltok han under konklavet i 2005 som én av de 115 kardinaler med stemmerett. Han ble etter dette pavevalget regnet for å være en mulig pavekandidat.

Det er på grunn av den strenge taushetsplikten ikke mulig å si med sikkerhet hvor mange som den gang stemte for Bergoglio. Den 23. september 2005 skrev det italienske tidsskriftet *Limes* at Bergoglio ved hver av de fire avstemningene kom på annenplass i antall stemmer etter kardinal Ratzinger, Benedikt XVI. Ved første avstemning skal han ha fått ti stemmer og ved tredje avstemning skal stemmetallet for ham ha vært 40. Ifølge tidsskriftet skal Bergoglio da ha bedt sine tilhengere om ikke mer å stemme på ham. Ved den fjerde og avgjørende avstemning var det angivelig 26. Kilde for opplysningene var en angivelig dagbok fra en ikke-identifisert kardinal.

## Pave

### Pavevalget 2013

Konklavet i 2013 fant sted fra 12. til 13. mars 2013 for å velge ny pave etter at Benedikt XVI den 28. februar samme år abdiserte som følge av høy alder og svekket helse. I alt 115 kardinaler deltok i konklavet hvor Bergoglio ble valgt til pave i den femte avstemningen. Han hadde allerede i den første avstemningen under konklavets første dag fått overraskende stor støtte.

Den hvite røyken steg fra pipen kl 19.06 og gjorde det slik kjent at det var valgt en ny pave. Umiddelbart etter ble Vatikanradioens nettside endret til å forkynne *Habemus Papam* (latin: «Vi har en pave»). Den eldste kardinaldiakonen Jean-Louis Tauran trådte fram på den sentrale balkongen i Peterskirken og foretok den formelle annonseringen av pavevalget, hvem som var valgt, og hvilket navn han tok. Pave Frans trådte deretter fram og ba om folkets forbønn før han velsignet verden, og konklavet ble deretter formelt avsluttet.

### Navnevalg
På sin første audiens som nyvalgt pave, 16. mars 2013, fortalte pave Frans til journalistene at han hadde valgt dette navnet til ære for Frans av Assisi, og ønsket med dette å markere at han særlig var opptatt av de fattige. Han forklarte at det i løpet av konklavet ble klart at han ville bli valgt til Romas biskop, kom den brasilianske kardinalen Cláudio Hummes, selv fransiskaner til ham og hvisket: «Ikke glem de fattige!», noe som hadde fått Bergoglio til å tenke på den hellige Frans. Bergoglio hadde ved tidligere anledninger gitt uttrykk for sin beundring for den hellige Frans, og hevdet «han brakte kristendommen den ide å sette fattigdom opp mot luksus, stolthet og forfengeligheten hos de sivile og kirkelige myndighetene på den tiden. Han endret historien».

Dette var den første paven som het Frans, og første gang siden pave Lando som regjerte i 913–914 at en pave tok et navn som ikke tidligere var benyttet av en forgjenger.

Pave Frans fortalte også at noen av kardinalene på spøk hadde foreslått at han enten skulle velge navnet *Hadrian*, siden pave Hadrian VI hadde vært en stor kirkereformator, eller *Klemens*, som en hilsen til pave Klemens XIV som hadde undertrykket jesuittene.

### Innsettelsen

Pave Frans ble innsatt i embetet 19. mars 2013 på Petersplassen i Vatikanet. Han feiret messe i nærvær av en rekke politiske og religiøse ledere fra hele verden. I sin kommentar til skriftlesingen fokuserte han på Josef, Jesu fosterfar, som hadde festdag denne dagen.

### Bolig
Pave Frans var den første paven som ikke bodde i Vatikanpalasset siden pave Pius X flyttet inn der i 1903. Pave Frans ble i stedet boende i internathuset *[[Domus Sanctae Marthae]]* («St. Martas hus») hvor han sammen med de andre kardinalene ble innlosjert under konklavet. Han flyttet til et rom med en noe større stue, slik at han kunne motta besøkende der. Han inntok sine måltider og gikk til morgenandakt sammen med de andre beboerne i losjehuset.

Han opplyste at han hadde til intensjon å bli boende i *Domus Sanctae Marthae* og bruke lokalene i Vatikanpalasset som kontor hvor han kunne ta imot besøkende og avholde møter.

### Personlig stil og beskjedenhet
Som pave tok han til orde for måtehold og beskjedenhet, og minnet om nærheten om omsorgen for de fattige. Et av hans første tiltak som nyinnsatt pave var å avskaffe alle bonuser som tidligere ble betalt til ansatte i Vatikanet, noe som utgjorde en innsparing på flere millioner euro, og tok sikte på at disse midlene i stedet skulle benyttes til veldedige formål. Han avskaffet også den årlige bonusen på € som ble utbetalt til de kardinalene som satt i rådet for Vatikanets sentralbank.

I oktober 2013 ble det meldt at biskopen av Limburg, Franz-Peter Tebartz-van Elst ble «midlertidig suspendert» fra sitt embete som følge av en omfattende kritikk var rettet mot han etter en eksklusiv og svært kostbar oppussing av bispegården, og paven igangsatte en gransking av denne og Elsts generelle pengeforbruk,

I januar 2014 avskaffet han bruken av ærestittelen *[[Monsignore]]*, noe som ble ansett som en del av hans arbeid med karrierestrevet innen kirken.

I forbindelse med utnevnelsen av sine første kardinaler, advarte han mot overdrevne markeringer av deres nye posisjoner, og minnet om at kardinalverdigheten «verken er en ærespris eller en dekorasjon». Dette ble presisert under den påfølgende søndagsmessen 23. februar 2014 etter utnevnelsen, hvor han presiserte at de nye kardinalene nå var en del av kirken i Roma, «ikke et kongelig hoff».

### Endringer i kurien

Som nyvalgt pave anmodet Frans 16. mars 2013 alle de som satt i høyere posisjoner i Den romerske kurien om å «midlertidig fortsette» i sine verv fram til *det eventuelt ble bestemt noe annet*. Han utnevnte Alfred Xuereb som sin personlige sekretær. 6. april utnevnte han José Rodríguez Carballo som sekretær for Kongregasjonen for institutter for konsekrert liv og selskaper for apostolisk liv, en stilling som hadde vært ledig i flere måneder.

13. april 2013 utnevnte han en rådgivergruppe, en kardinalkommisjonen på åtte kardinaler som skulle lage en utredning for å reformere *[[Pastor Bonus]]*, den apostolisk konstitusjonen som bestemmer hvordan Den romerske kurien skal arbeide. Medlemmene av denne gruppen var kjente kritikere av hvordan Vatikanet arbeidet, og bare en av dem var selv medlem av kurien. Medlemmene av gruppen var Giuseppe Bertello, der av den pavelige kommisjonen for Vatikanstaten, Francisco Javier Errázuriz Ossa fra Chile; Oswald Gracias fra India; Reinhard Marx fra Tyskland; Laurent Monsengwo Pasinya fra Kongo; George Pell fra Australia; Sean Patrick O'Malley fra USA; og Oscar Andres Rodriguez Maradiaga fra Honduras. Han utnevnte biskop Marcello Semeraro til sekretær for gruppen og det første møtet ble avholdt 1.–3. oktober 2013. Det ble etter møtet varslet omfattende endringer av kurien og dens arbeidsmåte. De neste møteperiodene var 3.–5. desember 2013 og 17.–20. februar 2014. På dette møtet deltok også Pietro Parolin, som lørdagen i forveien var blitt utnevnt til kardinal og det var forventet at han ville følge det videre arbeidet..

31. august utnevnte Frans den 58 år gamle Parolin til ny leder av Statssekretariatet. Ved samme anledning bekreftet han at flere sentrale medlemmer av kurien skulle fortsette i sine embeter, blant dem erkebiskop Georg Gänswein som leder for Det pavelige hushold, innenriksminister Giovanni Angelo Becciu, utenriksminister Dominique Mamberti samt hans viseministre Peter Wells og Antoine Camilleri.

Mens kardinalkommisjonen i de første møtene hadde fokusert på organiseringen av Vatikanets økonomiske liv, ble selve organiseringen av kurien diskutert under møtene i slutten av april 2014, herunder både kuriens toppnivå, kongregasjonene, og de tolv ulike pavelige råd, som er nivået under kongregasjonene. Blant de mer konkrete forslagene som diskuteres er opprettelsen av en 'moderator Curiae’, («kuriemoderator»), en form for stabssjef som koordinerer de ulike kurie-kontorene. Dette kan medføre at statssekretærens nåværende rolle som bindeledd mellom paven og kurien forsvinner.

Det er ikke forventet at dette arbeidet er over før i 2015. Den neste samlingen er i juni 2014. Paven har personlig deltatt i flere av møtene, samt også Parolin.

### Nytt organ for økonomikoordinering
Den 24. februar ble det meldt at paven opprettet et nytt økonomisk sekretariat, under ledelse av kardinal George Pell, erkebiskop av Sydney. Dette kom etter anbefaling av rådgivningsgruppen for reform av kurien. Dette økonomiske sekretariatet skal koordinere Den hellige stols og Vatikanstatens økonomiske forhold, og framstår som et slags «finansdepartement».

### Koronavirus
Under utbruddet av det smittsomme og potensielt dødelige koronaviruset i 2020 oppfordret pave Frans prester til å reise rundt og besøke smittede og helsearbeidere.

### Dokumenter
* *[[Lumen fidei]]* («Troens lys»), 29. juni 2013, offentliggjort 5. juli 2013
* Den 18 desember 2023 godkjente Paven publikasjon av Dikasteriet for Troslærens erklæring *[[Fiducia supplicans]]* vedrørende katolsk doktrine. Den tillater prester å velsigne |likekjønnede par, men anerkjenner ikke ekteskap mellom partene, og velsignelsen kan heller ikke ta form som regulære kirkelige ritualer eller liturgier.

## Sykdom og død
I 2021 skapte pavens helseproblemer rykter om at han kunne trekke seg, noe han avviste. I juni 2022 kansellerte han turer til Kongo og Sør-Sudan etter knebehandling. I et intervju sa han at han ikke hadde vurdert å trekke seg, men ville gjøre det hvis helsen hindret ham i å lede kirken. Under et besøk i Kongo i 2023 sa han at pavelige avganger ikke skulle bli en «mote».

I mars 2023 ble han innlagt med en luftveisinfeksjon, men feiret påskevigil-messen etterpå. I juni 2023 gjennomgikk han bukoperasjon etter en brokk. Fra 2022 brukte han rullestol på grunn av knesmerter.

I desember 2024 fikk han et blåmerke på haken etter å ha slått seg på nattbordet. I januar 2025 falt han og fikk et blåmerke på armen, men ingen brudd. I februar 2025 ble han igjen innlagt på grunn av bronkitt og en polymikrobiell infeksjon i luftveiene, samt lungebetennelse, han var innlagt i mer enn fem uker og ble utskrevet i slutten av mars. 

Pave Frans&nbsp;I døde den 21. april 2025, andre påskedag, klokken 07.35 i Vatikanet. Han viste seg offentlig siste gang påskemorgen, 20.&nbsp;april 2025, da han talte fra Peterskirkens balkong under påskemorgensmessen og vinket til de fremmøtte på Petersplassen. USAs visepresident J. D. Vance var i audiens hos Frans 20. april 2025.

### Begravelse

Begravelsen ble avholdt utendørs på Petersplassen med flere statsledere og fremstående personer til stede. Presidentene Donald Trump, Zelenskij og Macron satt på fremste rad, mens presidentene Javier Milei og Sergio Mattarella hadde særskilte seter. Det pågikk trolig politiske samtaler i forbindelse med begravelsen. Iran var representert med en statsråd, Israel med en ambassadør og Russland med kulturministeren. Joe Biden, prins William, Ursula von der Leyen, Ferdinand Marcos jr. (Filippinenes president) og Keir Starmer var tilstede. Utenriksminister Espen Barth Eide og kronprinsparet representerte Norge. Anslagsvis  var møtt frem for overvære prosesjonen hvorav  var til stede på Petersplassen og øvrige langs gatene. Det var 220 kardinaler, 750 biskoper og  prester til stede.

Pavene har oftest blitt begravet under Peterskirken, men Frans' ble begravet i Santa Maria Maggiore i Roma utenfor Vatikanet. Kisten ble ført med bil i prosesjon de omkring 6 km fra Petersplassen. Ifølge italienske myndigheter var flere hundre tusen møtt frem langs ruten.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Kardinal Scipione Rebiba (1504–1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532–1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540–1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566–1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595–1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595–1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595–1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623–1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649–1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675–1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693–1769) *1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744–1820) *1767
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770–1837) *1819
* Kardinal Giacomo Filippo Fransoni (1775–1856) *1822
* Kardinal Carlo Sacconi (1808–1889) *1851
* Kardinal Edward Henry Howard of Norfolk (1829–1892) *1872
* Kardinal Mariano Rampolla del Tindaro (1843–1913) *1887
* Kardinal Antonio Vico (1847–1829) *1898
* Erkebiskop Filippo Cortesi (1876–1947) *1921
*Erkebiskop Zenobio Lorenzo Guilland (1890–1962) *1935
*Biskop Anunciado Serafini (1898–1963) *1935
*Kardinal Antonio Quarracino (1923–1998) *1962
**Pave Frans* (1936–2025) *1992

## Litteratur
* Andrea Tornielli *Frans: paven fra den nye verden* (originaltittel *Jorge Mario Bergoglio Francesco insieme*) oversatt av Morten E. Stensberg, 2013 

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Biografi på katolsk.no