open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tallinn bispedømme

**Tallinn** eller **Reval bispedømme** var et av ni bispedømmer som eksisterte i De tyske riddernes ordensstat. Det ble grunnlagt i 1219 av den danske kongen Valdemar&nbsp;II. Bispedømmet utgjorde den nordlige tredjedelen av dagens Estland (den del som var Dansk Estland) og ble i 1346 overtatt av Den tyske orden. Til forskjell fra de andre bispedømmene i ordensstaten ble ikke Tallinn da lagt under Rīga erkebispedømme, men forble en del av kirkeprovinsen Lund.

Selv om biskopen fra 1521 hadde fått rang som riksfyrste, hersket han ikke over noe verdslig territorium (høystift). Bispedømmets kirkelige utstrekning var på 12&nbsp;000&nbsp;km².

Da Den tyske ordens høymester gikk over til protestantismen og opphevet ordensstaten i 1525, ble dette en alvorlig krise for statens bispedømmer. Tallinn bispedømme eksisterte offisielt videre som et fyrstbispedømme under overhøyhet av Det hellige romerske rike av den tyske nasjon, men den siste katolske biskopen (Moritz von Wrangel) gikk av i 1560. Estland ble reformert, bispedømmet fikk 1560&ndash;1561 en protestantisk biskop (den dansk-norske prinsen Magnus) og ble så opphevet. Dets territorium tilfalt 1561 Sverige.

I dag brukes den gotiske domkirken i Tallinn som protestantisk kirke.

## Liste over biskoper
* 1219&ndash;1227: Wesselin
* 1238/1240&ndash;1260: Thorkill
* 1260/1263&ndash;1279: Thrugot
* 1280&ndash;1294: Johannes
* 1298&ndash;1322/1323: Heinrich
* 1323&ndash;1351?: Olav von Roskilde
* 1352&ndash;1389?: Ludwig von Münster
* 1390&ndash;1403?: Johannes Rekeling
* 1403&ndash;1405: Dietrich Tolke
* 1405&ndash;1418: Johannes Ochmann
* 1418&ndash;1419: Arnold Stoltevoet
* 1419&ndash;1456: Heinrich Uexküll
* 1457&ndash;1475: Ewerhard Call
* 1475&ndash;1477: Iwan Stoltevoet
* 1477&ndash;1492: Simon von der Borch
* 1493&ndash;1509: Nikolaus Roddendorp
* 1509&ndash;1513: Gottschalk Hagen
* 1513&ndash;1514: Christian Czernekow
* 1514&ndash;1524: Johannes Blankenfeld
* 1525&ndash;1530: Georg von Tiesenhausen
* 1531&ndash;1536: Johannes Roterd
* 1536&ndash;1551: Arnold Annebat
* 1551&ndash;1557: Friedrich von Ampten
* 1558&ndash;1560: Moritz von Wrangel
* 1560&ndash;1561: Magnus av Danmark og Norge (protestantisk)
Yxkull

**Yxkull** er det svenske navnet på
* byen Ikšķile i Latvia og
* den tysk-baltisk-svenske adelsslekten von Yxkull, som stammer fra denne byen.
J.A. van Aalst

**J.A. van Aalst** (født 14. oktober 1858 i Namur i Belgia, død etter 1914) var en belgisk toll- og postembedsmann i Kina, kjent for sin historiske forskning vedrørende kinesisk musikk og dans. 

Van Aalst var regjeringsadministrator for den kinesiske keiserlige regjering under Qing-dynastiet, og virket i Kina mot slutten av 1800-tallet. Ved siden av sitt arbeide som embedsmann forsket han på den historiske utvikling innen kinesisk musikk og dans. Hans arbeider var den primære kilde i vesten for kinesisk musikk helt frem til 1950-årene, da andre kilder kom til. 

Hans mest kjente tekst er *Chinese Music* som ble publisert i 1884 i Shanghai. Van Aalst var ansatt i det som skulle bli Det kinesiske maritime tollvesen, og som på hans tid het Det keiserlige maritime tollvesen. Han ble utnevnt til postalsekretær i 1899.

Den italienske komponist Giacomo Puccini, benyttet van Aalsts arbeider som sin fremste kilde til de kinesiske musikkinnslagene i sin opera *[[Turandot]]*, elementer som ble urfremført i 1912.

## Referanser


## Kilder
* Review Van Aalst's role and his personal history
* Bristol University: Artikkel om Chinese Maritime Customs Service
* Journal of the Society for Asian Music
* Lam Ching-Wah: «Van Aalst's Chinese Music: an Appraisal of Its Social and Cultural Dimensions», i *Journal of the Central Conservatory of Music, Beijing*, Nr. 1, 2003, vol. 90, s. 76-79.
* Metropolitan Opera's Radio Broadcast Information Center
Autofil (tidsskrift)

***Autofil*** er et norsk bilmagasin som ble etablert høsten 2002, og er i dag Norges største uavhengige bilmagasin med 11 ordinære utgivelser i året, pluss fire spesialutgivelser. Bladet bygger på et TV-program på NRK med samme navn. *Autofil* ble utgitt av Se og hør-forlaget, nå Aller Norge AS.

Knut Skogstad var magasinets første redaktør, før Espen Stensrud tok over som sjefredaktør for magasinet i 2008. Bladet har et opplag på 27&nbsp;217 eksemplarer og et lesertall på 158&nbsp;000. Bladets målgruppe er menn og kvinner fra 20-55 år.

Autofil lanserte sitt nye nettsted autofil.no i slutten av mars 2012.
Nettstedet tilbyr mye bilunderholdning, egen web-TV-kanal for autofilTV, komplett nybilguide og mer enn hundre bruktbiltester.

Autofil-redaksjonen består av:
Sjefredaktør: Espen Stensrud.
Journalist: Knut Arne Marcussen.
Journalist Lord Arnstein Landsem.
Multimediajournalist: Stein Inge Stølen.
Art Director: Jamieson Pothecary.

TV-programmet gikk på NRK1 fra 2. januar 2001] og frem til sommeren 2008, med programleder Jan Erik Larssen.

## Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:
* 2011: 27&nbsp;219
* 2012: 23&nbsp;323
* 2013: 24&nbsp;261
* 2014: 24&nbsp;791
* 2015: 23&nbsp;371
* 2016: 21&nbsp;922
* 2017: 20&nbsp;046
* 2018: 17&nbsp;984

## Referanser




## Eksterne lenker
* Autofils hjemmeside
John Drake

***John Drake*** (originaltittel: *Danger Man*) er en britisk krimserie som gikk på ITV fra 1960 til 1961 og igjen fra 1964 til 1967. Serien handlet om John Drake, en hemmelig agent som jobbet for NATO og den britiske etterretningtjenesten. Han opererte i en James Bond-lignende stil, men uten vakre kvinner og våpen. Hovedrollen som agenten John Drake ble spilt av Patrick McGoohan. Serien ble skapt av Ralph Smart. Den ble i 1967 etterfulgt av den mer science fiction-pregede *[[The Prisoner]]* (også denne med Patrick McGoohan i hovedrollen). 

Serien ble meget populær både i og utenfor Storbritannia på 1960-tallet. Den ble sendt i USA under tittelen *Secret Agent*.

*John Drake* ble sendt på NRKs Detektimen i 1966. Kanalen sendte kun et utvalg av de 86 episodene som eksisterte.

## I rollene
* Patrick McGoohan ...  John Drake (39 episoder, 1960-1961) 
* Peter Madden ...  Hobbs ... (6 episoder, 1964-1965) 
* Richard Wattis ...  Hardy (5 episoder, 1960-1961) 
* Earl Cameron ...  Chand ... (4 episoder, 1964-1966) 
* Zia Mohyeddin ...  Dr. Sawari ... (4 episoder, 1964-1966) 
* John Cazabon ...  Aurel ... (4 episoder, 1964-1966) 
* John Welsh ...  British First Secretary ... (4 episoder, 1964-1966) 
* Fredric Abbott ...  'Dead' Man ... (4 episoder, 1965-1966) 
* Mike Pratt ...  'Briefcase' ... (4 episoder, 1965) 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Åpningsvignett (YouTube)
Minsk-Mahiljow erkebispedømme

**Minsk-Mahiljow** eller **Minsk-Mogiljov erkebispedømme** med sete i Minsk er Belarus’ (eneste) romersk-katolske erkebispedømme. Det hadde stor historisk betydning for katolisismen i Øst-Europa, siden det fra grunnleggelsen i 1773 var Det russiske keiserdømmets eneste romersk-katolske (erke)bispedømme.

## Historie
Med den første polske delingen hadde Russland fått et stort antall romersk-katolske innbyggere, mens ingen av de eksisterende bispesetene lå i Russland. Derfor opprettet Katarina den store i 1773 **Mogiljov bispedømme** for alle rikets katolikker. Bispedømmet ble opphøyet til **Mogiljov erkebispedømme** i 1782 og anerkjent av paven i 1783. Til tross for bispedømmets navn var det St. Petersburg, ikke Mahiljow (*Mogiljov*), som fungerte som bispesete under de fleste erkebiskoper.

Med Polens andre deling havnet, ved siden av enda flere katolikker, også fem bispeseter i det russiske riket: Kamenets-Podolsk, Kaunas, Kiev, Lutsk og Vilnius. Bispedømmene ble først oppløst, men gjenopprettet fem år senere som suffraganbispedømmer av Mogiljov (bortsett fra at Lutsk og Kiev[-Zjytomyr] ble slått sammen til *Lutsk-Zjytomyr bispedømme*). Samtidig, altså i 1798, ble i tillegg **Minsk bispedømme** opprettet som et ytterligere suffraganbispedømme.

Mellom 1869 og 1917 var erkebiskopene av Mogiljov i personalunion samtidig biskoper av Minsk. Bispedømmene ble i 1991, etter Belarus’ uavhengighet og 72&nbsp;års sedisvakans, forent til Minsk-Mahiljow erkebispedømme.

De fire opprinnelige suffraganbispedømmene havnet etter den første verdenskrig i andre land og ble derfor fra og med 1925 lagt til andre kirkeprovinser: Lutsk-Zjytomyr og Kamenets-Podolsk lå delvis i Ukraina, delvis i Polen, og ble lagt under Lviv erkebispedømme. Kaunas (Litauen) og Vilnius (den gang Polen, i dag Litauen) ble begge opphøyet til egne erkebispedømmer. Samtidig med navneskiftet i 1991 ble Hrodna bispedømme opprettet og Pinsk bispedømme lagt til kirkeprovinsen Minsk-Mahiljow. I&nbsp;1999 ble Vitsiebsk det tredje suffraganbispedømmet.
Night Train

***Night Train*** (kinesisk: 夜车, pinyin: *Yè chē*) er en film fra Folkerepublikken Kina som hadde premiere i 2007. Regi og manus var ved Diao Yi'nan 刁亦男. Filmen utspiller seg i Diaos hjemmeprovins Shaanxi og ble innspilt i og rundt Baoji.

*Night Train* hadde premiere 25. mai 2007 på Filmfestivalen i Cannes med den franske tittelen *Train de nuit*. Den ble spilt inn av Diaos filmselskap *Ho-Hi Pictures* basert i Beijing, med støtte fra amerikanske og franske interessenter innen filmindustrien, *Fonds Sud Cinema* og *DViant Films*.

Filmen handler om Wu Hongyan (spilt av Liu Dan), 35 år og enke, fengselsbetjent i et fengsel med spesialoppgave å utføre henrettelser av kvinnelige dødsdømte. I sin ensomhet begynner hun å ta nattoget hver weekend til en annen by og søker kjærligheten der. Den mann hun etterhvert blir sammen, Li Jun (spilt av Qi Dao), bærer på den historie at han er enkemann etter en av de fangene som er blitt henrettet i Wus fengsel.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mahiljow

**Mahiljow** (belarusisk: ), eller **Mogiljov** (russisk: ), er en by i det østlige Belarus. Den ligger ved elva Dnepr. Byen er med 360&nbsp;000 innbyggere den tredje største byen i Belarus, og er hovedstaden i forvaltningsdistriktet Mahiljow voblasts.

## Referanser


## Kilder
* 

## Eksterne lenker
*
Kurland bispedømme

**Kurland bispedømme** var et av ni bispedømmer som eksisterte i De tyske riddernes ordensstat. Bispedømmet utgjorde den vestlige tredjedelen av dagens Latvia (dvs. landskapet Kurland).

Den første biskopen (1218&ndash;1224) var Bernhard zur Lippe. Bispesetet var Mesothen (latvisk *Mežotne*), og bispedømmet ble omtalt som **Sēlija bispedømme** (latvisk *Sēlijas bīskapija*, latin *episcopatus Seloniensis*; etter landskapet Sēlija). Den andre biskopen, Lambert (1224&ndash;1232), endret i 1226 navnet til **Semgallen bispedømme** (*Zemgales bīskapija*, *episcopatus Semigallorum*; etter landskapet Zemgale). Det var den tredje biskopen, Balduin av Alna (1232&ndash;1236), som i 1234 flyttet bispesetet til Pilten (*Piltene*), hvorpå bispedømmet endelig fikk navnet *Kurland bispedømme*. Bispedømmet omfattet også den lille øya Runö (*Ruhnu*), som i dag hører til Estland.

Rundt 1245 ble bispedømmet inkorporert i ordensstaten, men biskopen forble verdslig hersker (dvs. fyrstbiskop) over en tredjedel av territoriet sitt (4600&nbsp;km²). Samtidig ble bispedømmet lagt under Rīga erkebispedømme.

Da Den tyske ordens høymester gikk over til protestantismen og opphevet ordensstaten i 1525, ble dette en alvorlig krise for statens bispedømmer. Kurland bispedømme eksisterte offisielt videre som et fyrstbispedømme under overhøyhet av Det hellige romerske rike av den tyske nasjon, men den siste katolske biskopen (Johann von Münchhausen) gikk av i 1560. Kurland ble reformert, bispedømmet fikk 1560&ndash;1583 en protestantisk biskop (den dansk-norske prinsen Magnus) og ble så opphevet. Dets territorium tilfalt 1561 Polen, men Den tyske ridderordenens siste «landmester for Livland», Gotthard Kettler, fikk regjere Kurland som et formelt hertugdømme under Polens overherredømme.

Av dagens romersk-katolske bispeseter ligger Liepāja i Kurland. Det ble imidlertid opprettet i 1937, og har ingen historisk tilknytning til Kurland bispedømme.
Kaunas erkebispedømme

**Kaunas erkebispedømme** er et av Litauens to romersk-katolske erkebispedømmer.

## Historie
Da bispedømmet ble grunnlagt i 1417, hadde det sitt sete i Medininkai (i&nbsp;dag Varniai) og het **Žemaitija bispedømme** (latin *dioecesis Samogitia*) etter det litauiske landskapet Žemaitija. Det var suffraganbispedømme under det polske erkebispedømmet Gniezno. Dette endret seg først med Polens tredje deling i 1795, da Litauen kom til Det russiske keiserdømmet. Žemaitija bispedømme ble først opphevet, men gjenopprettet tre år senere som suffragan av Mogiljov erkebispedømme. 1864 ble bispesetet flyttet fra Varniai til Kaunas.

Etter første verdenskrig og Litauens uavhengighet ble Kaunas bispedømme i 1926 opphøyet til erke- og metropolitanbispedømme. Som suffraganbispedømmer fikk det tildelt de to nyoppretta Telšiai og Vilkaviškis bispedømme. Dermed omfattet Kaunas’ kirkeprovins den litauiske staten unntatt Memelland &ndash; dagens østlige Litauen med bl.a. Vilnius erkebispedømme var på 1920-tallet nemlig en del av Polen. I sovjettiden var erkebispesetet vakant fra 1959 til 1989.

Som Kaunas’ tredje suffraganbispedømmet ble i 1997 Šiauliai bispedømme opprettet av andeler av Kaunas, Telšiai og Panevėžys bispedømme. Sistnevnte ligger i Vilnius’ kirkeprovins, som er det andre av Litauens to erkebispedømmer.
## Eksterne lenker
*
Amelle Berrabah

**Amelle Berrabah** (født 22. april 1984) er en britisk sangerinne. Hun er den nyeste jenta i jentegruppa Sugababes. Hun tok offisielt over plassen til tidligere medlem Mutya Buena den 21. desember 2005, på grunn av Mutyas avskjed med gruppa. 

Amelle har marokkanske aner med muslimsk bagrunn.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Territorialprelaturet Klaipėda

**Territorialprelaturet Klaipėda** var et romersk-katolsk territorialprelatur som eksisterte fra 1926 til 1991 i den litauiske kyststripen som ble omtalt som Memelland (litauisk *Klaipėdos kraštas*). Memelland hadde fra 1328 til 1920 hørt til den tyske provinsen Øst-Preussen, men ble etter første verdenskrig satt under Folkeforbundets administrasjon. 1923 ble området annektert av Litauen. I&nbsp;sammenheng med dette ble området i 1926 skilt ut fra Ermland bispedømme, som det hadde vært en del av siden 1820. Siden området var liten og hadde få katolske innbyggere, ble det ikke opprettet et bispedømme, men et territorialprelatur. Prelaturet var vakant mellom 1939 og 1949 (da biskopen av Ermland fungerte som apostolisk administrator) og etter 1975.

I motsetning til resten av Litauen, som er overveiende romersk-katolsk, var befolkningen i Memelland, som flertallet i Øst-Preussen, hovedsakelig protestantisk. I&nbsp;1940 var således bare 12&nbsp;000 (7 %) av innbyggerne katolsk. Per 1990 var tallet tidoblet, i all hovedsak grunnet utflytting (inkl. flykt og deportasjoner etter andre verdenskrig) av den gamle befolkningen og innflytting av katolske litauere.

Etter Litauens andre statlige uavhengighet i 1991 ble territorialprelaturet opphevet og innlemmet i Telšiai bispedømme.
Vilnius erkebispedømme

**Vilnius erkebispedømme** er et av Litauens to romersk-katolske erkebispedømmer.

## Historie
Vilnius bispedømme ble grunnlagt i 1387, etter at Polen og Litauen hadde inngått realunionen. Vilnius var derfor suffragan under det polske erkebispedømmet Gniezno. Dette endret seg først med Polens tredje deling i 1795, da Litauen kom til Det russiske keiserdømmet. Vilnius bispedømme ble først opphevet, men gjenopprettet tre år senere som suffragan av Mogiljov erkebispedømme.

1925 ble Vilnius bispedømme opphøyet til erke- og metropolitanbispedømme. Som suffraganbispedømmer fikk det tildelt Łomża bispedømme (som også omfattet de delene av det opprinnelige bispedømmet Vilnius som i 1795 hadde havnet i Preussen) og det nyoppretta Pinsk bispedømme. Året etter ble i tillegg Kaišiadorys og Panevėžys bispedømme skilt ut som nye suffraganer. I sovjettiden var erkebispesetet vakant fra 1955 til 1989. 

Etter uavhengigheten av de tidligere sovjetrepublikkene ble kirkeprovinsene tilpasset de nye statsgrensene: 1991 ble de polske delene av Vilnius erkebispedømme til det nye Białystok bispedømme, og de polske delene av Pinsk bispedømme til Drohiczyn bispedømme. Resten av Pinsk bispedømme lå i Belarus og ble derfor lagt til Minsk-Mahiljoŭs kirkeprovins. Året etter ble Białystok opphøyet til erkebispedømme med Drohiczyn og Łomża som suffraganer. Dermed fikk Vilnius’ kirkeprovins dagens omfang.
## Eksterne lenker
*
Vilnius bispedømme

**Vilnius bispedømme** kan referere til flere bispedømmer med sete i Vilnius:
* den evangelisk-lutherske kirke i Litauen (med biskop i Vilnius)
* det romersk-katolske erkebispedømmet Vilnius
* det russisk-ortodokse eparkiet Vilnius og Litauen
Personer på frimerker fra Estland

Dette er en oversikt over **personer på frimerker fra Estland**:
*Fabian Gottlieb von Bellingshausen (2003)
*Friedrich Robert Faehlmann (1938, 1998)
*Gustav II Adolf av Sverige (1994)
*Carl Robert Jakobson (2002)
*Johann Voldemar Jannsen (1999)
*Lydia Koidula (1993, 2002)
*Johann Köler (2001, lite portrett i blokkens marg)
*Friedrich Reinhold Kreutzwald (1938)
*Adam Johann von Krusenstern (2003)
*Aleksander Kunileid (1995)
*Guglielmo Marconi (1996)
*Lennart Meri (1999)
*Felix Moor (2001)
*Alfred Neuland (1996)
*Erki Nool (2001)
*Frederic Pacius (1999)
*Louis Pasteur (1995)
*Konstantin Päts (1936)
*Arnold Rüütel (2003)
*Heinrich von Stephan (1997)
*Kristina Šmigun (2006)
*Anton Hansen Tammsaare (2003)
*Eduard Tubin (2005)
*Marie Under (1996)
*Andrus Veerpalu (2002)
Bryan «Brain» Mantia

**Bryan «Brain» Mantia** (født 4. februar 1963 i Cupertino, California) er en amerikansk trommeslager. I oktober 2000 tok han over som trommeslager for Guns N' Roses etter Josh Freese, som forlot bandet mars samme år.

Tidligere har han vært medlem av Primus (1996–2000), M.I.R.V, Caca, Praxis, MCM, The Limbomaniacs, Godflesh og Colonel Claypool's Bucket Of Bernie Brains. I tillegg har han gjort «sessions» for bla. Tom Waits, Chris Isaak og George Clinton. Mantia var også medlem av session-bandet Bullmark, som spilte inn lydsporet til bilspillet Interstate '76.

Han har en datter ved navn Kei, født 4. juli 2006.

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Tiphiidae

*

**Tiphiidae** er en familie av stilkvepser. Larvene snylter på biller. Gruppen omfatter ca. Det er 1500 nålevende arter mellom Tiphiidae og Thynnidae, av disse er 25 arter av Tiphiidae funnet i Europa og 2 i Norge.

## Utseende
Små til store (opptil 30&nbsp;mm), slanke, gjerne svarte vepser. Kroppen er vanligvis kledt med oppstående hår. Det er svært stor forskjell på kjønnene. Ho de fleste artene har hannene har fullt utviklede vinger mens hunnene er helt vingeløse. Hannene er dessuten gjerne mye større enn hunnene – hos hoen arter flyr hannen rundt med hunnen hengende under seg under paringen. Hos noen undergrupper har begge kjønn vinger, hannene er da gjerne markert slankere enn hunnene. Det finnes også arter der hannen er mye mindre enn hunnen. Hannen kan ofte ligne på en stikkveps (Vespidae) og har lange antenner, hunnen minner gjerne om en tettbygd maur eller en maurveps, med ganske korte antenner.

## Levevis
Disse artene er parasitoider som stort sett snylter på larver av biller (Coleoptera) som har larver i jorden. Én art snylter i stedet på jordsirisser (Gryllotalpidae). Hunnen graver seg ned til byttet, lammer det med et stikk og legger et egg på det. Vepselarven utvikler seg så på den paralyserte larven. Hunnene har giftbrodd og de større artene kan gi smertefulle stikk, som i sjeldne tilfeller kan føre til et livsfarlig anafylaktisk sjokk hos mennesker som blir stukket.

## Utbredelse
Tiphiidae er utbredt i alle verdensdeler. De fleste lever i varme områder, og bare to arter finnes i Norge.

## Systematisk inndeling / europeiske arter

Denne oversikten har fokus på europeiske arter.

* Ordenen vepser (vepser, humler, bier og maur) (Hymenoptera) 
** Underordenen stilkvepser (Apocrita)
*** delgruppe broddvepser (Aculeata) 
**** Overfamilien Tiphioidea
***** Familien Tiphiidae
****** Underfamilien Brachycistidinae
****** Underfamilien Tiphiinae – 25 arter i Europa
******* slekten *[[Icronatha]]* – 2 arter i Europa
******* slekten *[[Ludita]]* – 5 arter i Europa
******* slekten *[[Tiphia]]* Fabricius, 1775 – 18 arter i Europa. I Skandinavia:
******** *[[Tiphia femorata]]* Fabricius, 1775 – finnes i Norge
******** *[[Tiphia minuta]]* Linden, 1827 – finnes i Norge
***** Familien Sierolomorphidae
**** Overfamilien Thynnoidea
***** Familien Thynnidae
****** Underfamilien Anthoboscinae
****** Underfamilien Diamminae
****** Underfamilien Methochinae
****** Underfamilien Myzininae
****** Underfamilien Thynninae
***** Familien Chyphotidae

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Chrysis.net – italiensk, engelskspråklig nettside om slekten ''Methoca''
* Tiphiid wasps of Africa and Madagascar
Territorialprelatur

Et **territorialprelatur** er en organisasjonsstruktur i Den katolske kirke som tilsvarer et bispedømme, men har noe lavere rang. Deres overhyrder kalles *biskop-prelater*. Denne ordningen brukes for områder som har for få medlemmer til å kunne utgjøre selvstendige bispedømmer.

I Norge er Tromsø stift og Trondheim stift territorialprelaturer. På verdensbasis finnes det (per 2010) 46 territorialprelaturer i Den katolske kirke.

## Eksterne lenker
* Fullstendig liste over og informasjon om alle nåværende territorialprelaturer (engelsk)
Johannes Aavik

**Johannes Aavik** (født  i Randvere på øya Saaremaa, død 18. mars 1973 i eksil i Stockholm) var en estisk språkforsker og forfatter.

## Biografi
### Barndom og utdanning
Johannes Aavik ble født som sønn av kommuneskriver Mihkel Aavik (1844–1909) og Ann Aavik (1849–1918). Han vokste opp i hovedstaden på øya, Kuressaare. Fra 1898 til 1902 gikk han på gymnaset for gutter på Kuressaare. Etter artium studerte han språk og språkvitskap ved Universitetet i Tartu (1902/1903), på historisk-filologisk institutt i Nizjyn (1903–1905) og ved Helsingfors universitet (1906–1910).

### Språklærer
Fra 1919 til 1926 arbeidet Aavik som språklærer ved gymnaset ved Kuressaare; deretter i Tartu (1919–1922) og Jalta (1910/1911). Han publiserte jevnlig i Tartu-avisen *[[Postimees]]* i årene 1912-1914. Fra 1926 til 1934 var Aavik lektor for estisk ved Universitetet i Tartu og lærer ved et gymnas i Tartu. Fra 1933 til 1940 var han privatdosent ved Universitetet i Tartu. Fra 1934 var han også *språkreferent* (overinspektør for skolene) i det estiske utdannings- og sosialdepartementet. I 1940/1941 arbeidet han i et forlag i Tallinn. I Tallinn bodde Aavik i bydelen Nõmme.

### Eksil
Etter den sovjetiske okkupasjonen av Estland flyktet Aavik til Sverige (1944). I Stockholm arbeidet han som arkivar. Fra 1945 til 1952 var han dosent i estisk ved Stockholms universitet. I tillegg arbeidet han som oversetter og gav ut språkvitenskapelige artikler.

## Språkvitenskapsmann

Johannes Aavik hører til de viktigste grunnleggerne av det estiske skriftspråket. Sentralt for Aavik var fornying av ordforrådet, morfologien og syntaksen. Han presenterte det språkpolitiske programmet sitt i 1912 i pamfletten *Tuleviku Eesti-keel* («Det estiske språket i framtiden»). Aavik innførte mange lånord fra finsk, og programmet hans kan karakteriseres som en dreiing bort fra den tyske påvirkningen estisk var preget av, og i mer finsk-ugrisk led.

## Forfatter og oversetter
Aavik var også aktiv i den litterære bevegelsen Noor-Eesti (*Det unge Estland*). Han var en nær venn av de estiske forfatterne Friedebert Tuglas og Gustav Suits.

Johannes Aavik var kjent som oversetter av verk fra finsk, fransk, engelsk og russisk (bl.a. oversatte han verk av Aino Kallas, Juhani Aho, Guy de Maupassant, Paul Bourget, Edgar Allan Poe og Ivan Turgenev).

## Viktigste publikasjoner
* *Eesti kirjakeele täiendamise abinõudest* (1905)
* *Ruth* (Erzählung unter dem Pseudonym J. Randvere, 1909)
* *Keele kaunima kõlavuse poole* I: Eesti Kirjandus 1912, S. 451-484
* *Eesti rahvusliku suurteose keel* (1914)
* *Eesti kirjakeelse stiili arenemise järgud* I: Noor-Eesti V, Tartu 1915, S. 216-229
* *Eesti luule viletsused* (1915)
* *Keel ja kirjandus* In: Sõna, Tartu 1918, S. 72-78.
* *Uute sõnade sõnastik* (Neologistisches Wörterbuch, 1919)
* *Uute ja vähem tuntud sõnade sõnastik* (Wörterbuch, 1921)
* *Puudused uuemas eesti luules* (Poetologie, 1922)
* *Keeleuuenduse äärmised võimalused* (1924)
* *Kuidas suhtuda "Kalevipojale"* (1933)
* *Eesti õigekeelsuse õpik ja grammatika* (Orthografi og grammatikk, 1936)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Johannes Aavik i bilder
Vlasta Děkanová

**Vlasta Děkanová** (født 5. september 1909 i Praha, død 16. oktober 1974 samme sted) var en tsjekkoslovakisk turner. Hun var med i et OL og et turn-VM.

Hun deltok i OL var i 1936, her fikk hun sølv i lagkonkurransen. Tyskland vant denne konkurransen. Individuelt fikk hun ingen medaljer; kvinnene konkurrerte individuelt i OL-sammenheng først under OL i 1952. Poengoversikten tilsier likevel at hun kom på 5.-plass i hopp, 8.-plass i bom og 23.-plass i skranke, som var de tre apparatene kvinnene turnet i under lagkonkurransen, noe som plasserte henne på 6.-plass sammenlagt individuelt. Hun ble dermed Tsjekkoslovakias nest beste sammenlagt; Vlasta Foltová ble lagets beste på 5.-plass. 0,5 poeng skilte disse to etter to øvelser i hvert av de tre apparatene; Foltová fikk 66,45, mens Děkanová fikk 65,95 poeng.

I VM-sammenheng ble hun individuell verdensmester i to VM på rad, i 1934 og 1938. Verdensmesterskapet i 1934 var det første der kvinner fikk delta, dette gjør henne til den første verdensmesteren i turn for kvinner. I begge disse VM-ene vant Tsjekkoslovakia også gull i lagkonkurransen, med Děkanová på laget.

VM 1938 var det første der kvinnene ble premiert i enkeltapparater. Děkanová vant både skranke og bom i dette mesterskapet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Erling Carlsen

**Erling Carlsen** (født 5. september 1899 i Oslo, død 6. juni 1970 samme sted) var en norsk klarinettist, utdannet hos soloklarinettist Ingvald Davidsen i Oslo og hos Auguste Periér (1883–1947)  i Paris fra 1923 til 1924. Han og ektefellen Irma er gravlagt på Vestre Gravlund.

## Karrière
Han var ansett som en av landets ypperste musikere og var i flere tiår soloklarinettist i Oslo Filharmoniske Orkester der han var ansatt fra 1924 til 1966. Fra 1918 til 1921 spilte han i orkestret ved Opera comique i hovedstaden. Han var en hyppig solist med Filharmonien i klarinettverk av Mozart, Weber, Debussy, Copland og Herman D. Koppel. Mange norske uroppførelser stod han også for, blant annet Knut Nystedts konsert for engelsk horn, klarinett og orkester samt Karl Andersens Trio for fløyte, klarinett og cello som han også spilte inn på plate med komponisten på cello og Alf Andersen på fløyte. 

## Musikeregenskaper
I musikerkretser ble Carlsen en legende i levende live, og han var en av Oslo-Filharmoniens mest markante musikerprofiler. Under sjefdirigentene José Eibenschütz, Issay Dobrowen, Olav Kielland, Odd Grüner-Hegge, Øivin Fjeldstad og Herbert Blomstedt utfoldet han sitt åndfulle spill og representerte selve kontinuiteten i orkestrets indre liv. Erling Carlsen var en stillfarende mann med en påfallende teknisk og musikalsk sikkerhet som gjorde inntrykk på gjestende dirigenter og solister fra alle verdenshjørner.

Ved Filharmoniens 50-årsjubileum i 1969 ble soloklarinettist Erling Carlsen overrakt Filharmonisk Selskaps hederstegn. Han mottok også Kongens fortjenstmedalje i gull.

## Erindringer om Carlsen
Som kammermusiker var han høyt respektert, og han uroppførte flere norske verk. Carlsens klarinettspill var legendarisk for  mørk og elegisk klang, utsøkt frasering og stor musikalsk ro og oversikt. Carlsen underviste i mindre målestokk, men dannet skole i kraft av sitt virke som Filharmoniens soloklarinettist, som kammermusiker og som solist. Blant hans elever er  Richard Kjelstrup. Forholdet mellom den unge Kjelstrup og den eldre, erfarne Carlsen er beskrevet i anekdoter som blant annet kan leses i *Norsk musikkhistorisk arkiv*. I mer enn 30 år var hans makker på 2. pulten Birger Valdar. De to forskjellige personlighetene kom klanglig meget godt overens. Det lød som om samme mann spilte begge stemmene, sier gamle musikerkolleger.

Blant bevarte opptak med Carlsen er innspillingen av Karl Andersens Trio for fløyte, klarinett og cello med Alf Andersen, Erling Carlsen og Karl Andersen. I NRKs programarkiv foreligger hundretalls opptak av Oslo-Filharmonien fra Carlsens lange virketid som soloklarinettist. Tallrike plateinnspillinger med orkestret under ledelse av Odd Grüner-Hegge, Øivin Fjeldstad og Alfredo Antonini med flere dokumenterer Carlsens høye standard.

## Referanser
CBB Mobil

**CBB Mobil A/S** er en dansk mobiltelefontilbyder, som ble grunnlagt av Michael Moesgaard 1. oktober 2000 under navnet ***Club Blah Blah*** . Dagens navn ble valgt etter to år, og er en forkortelse for *Club Blah Blah*. Selskapet er idag 100% eid av norske Telenor via Telenor Danmark Holding AS. CBB Mobils hovedkontor på Fredrikskaj 8 i Sydhavn, København.

CBB ble 1. mai 2004 kjøpt opp av Sonofon. Sammen med det nå TDC-eide selskapet Telmore var CBB Mobil først med å tilby mobiltelefoni over internettet (mobil VoIP) i Danmark, noe som ga markant lavere priser. De to selskapene lå i konstant priskrig fra 2003, og prisen nærmet seg etterhvert 50 øre per minutt.

CBB Mobil hadde 160 000 kunder da Sonofon kjøpte selskapet for 175 millioner DKK, eller cirka 4 prosent av det danske mobilmarked på det tidspunktet. Selskapet ledes i dag av Lars Asger Petersen. I mai 2006 hadde kundetallet passert 380 000, og i 2009 har selskapet 400 000 kunder i Danmark.
Cybercity

**Cybercity** er en dansk internettleverandør. Virksomheten ble grunnlagt af Klaus Riskær Pedersen i 1995, og har siden blitt Danmarks nest største internettilbyder. Selskapet ble i mai 2005 kjøpt av norske Telenor, som eier selskapet 100%  via Telenor Danmark Holding AS. 

I mars 2000 lanserte de fastpris på internettilgang for norske modem- og ISDN-brukere.

Cybercity har hatt følgende kundeutvikling:
*Desember 2007: 270&nbsp;000 DSL-kunder, 99&nbsp;000 IP-telefonikunder (VoIP), 166&nbsp;000 analogkunder (PSTN)
*Desember 2008: 272&nbsp;000 DSL-kunder, 134&nbsp;000 IP-telefonikunder (VoIP), 119&nbsp;000 analogkunder (PSTN)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Telenor Danmark – danskspråklig hjemmeside.
Det sosialdemokratiske partiet (Estland)

**Det sosialdemokratiske parti** (estisk: *Sotsiaaldemokraatlik Erakond*, forkortet *SDE*) er et sosialdemokratisk politisk parti i Estland.

I glasnosttiden oppstod flere sosialdemokratiske grupperinger, som i 1990 slo seg sammen til Det estiske sosialdemokratiske partiet (ESDP). En av grupperingene som gikk inn i partiet var eksilavdelingen av Det estiske sosialistiske arbeiderpartiet fra mellomkrigstiden, den gangen anført av August Rei. Partiavdelingen hadde blitt opprettholdt av estiske flyktninger i Stockholm i sovjettiden.

Ved de første frie parlamentsvalgene etter Sovjetunionens fall stilte sosialdemokratene i valgforbund med et mindre bondeparti, Den estiske landsbygdas senterparti (EMKE), stiftet i 1990. De kalte seg «de moderate» (på estisk *Mõõdukad*). I 1996 slo partiene seg sammen under dette navnet.

Ved parlamentsvalget i mars 1999 stilte de moderate i valgforbund med Folkepartiet (se Det republikanske og konservative folkepartiet). I november det året slo de seg sammen til Det moderate folkepartiet (på estisk *Rahvaerakond Mõõdukad*). Den uvanlige sammenslåingen fikk utenlandske kommentatorer til å beskrive dem som «høyresosialister». I 2004 tok partiet navnet Det sosialdemokratiske parti.

Etter at Estland ble medlem av EU i 2004, har sosialdemokratene vært representert i Europaparlamentet, hvor de er tilsluttet Det progressive forbundet av sosialister og demokrater. Partiet ble medlem av Det europeiske sosialdemokratiske parti i 2003.

Sosialdemokratenes tidligere leder Toomas Hendrik Ilves var Estlands president fra 2006 til 2016. Partiet har sittet i flere regjeringer med sentrum–høyrepartiene.
__NOTOC__
## Ledere
*Marju Lauristin 1990–1995
*Eiki Nestor 1995–1996
*Andres Tarand 1996–2001
*Toomas Hendrik Ilves 2001–2002
*Ivari Padar 2002–2009
*Jüri Pihl 2009–2010
*Sven Mikser 2010–2015
*Jevgeni Ossinovski 2015–2019
*Indrek Saar 2019–2022
*Lauri Läänemets 2022–d.d.

## Valghistorikk

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
AeroMobile

**AeroMobile** er et norsk selskap som ble startet av amerikanske ARINC og norske Telenor i 2006. Fram til 2011 hadde selskapet 50% britisk eierskap, men dette året kjøpte Telenor ut medeieren og eier nå 100% av selskapets aksjer. AeroMobile har utviklet og tilbyr GSM-mobiltelefoni ombord i fly, og var det første selskapet i verden til å tilby dette kommersielt ombord i Emirates Airlines. med operativ lansering 20. mars 2008.

Hovedkvarteret ligger på Fornebu, tidligere også i London, og selskapet har også virksomhet i Dubai, Singapore og Seattle. Innen april 2009 har AeroMobile hatt om lag 100.000 brukere ombord i fly.

Høsten 2008 inngikk også Malaysia Airlines avtale om prøvetilbud med GSM og GPRS (datatjenester) ombord i sine fly. Det nye australske flyselskapet V Australia avtalte bruk 31. april 2008,, mens Qantas inngikk avtale 24. september 2008,

I 2012 ble Panasonic majoritetseier i selskapet.

## Se også
*Telenor
*Aircell
*Row 44
*OnAir

## Referanser


## Eksterne lenker
* AeroMobile – selskapets hjemmesider.
Saftsuppe

**Saftsuppe** er en dessertsuppe laget av saft, vann og jevnet med potetmel, eventuelt maisenna. Tilsatt sagogryn og rosiner eller tørket frukt ble den gjerne kalt sagogrynsuppe. På 1950-tallet var det fremdeles en kjent og populær dessert, men har etter hvert gått i glemmeboka.

Suppen var i speiderkretser kjent under et annet navn, Gasmann-suppe. Hans Møller Gasmann, tidligere skolemann og speidersjef, hadde innført denne som mer eller mindre obligatorisk rett på store speiderleire.

## Referanser


## Kilder
*S. Schmidt-Nielsen: *Mat-leksikon: en oppslagsbok for mat og drikkevarer*, Trondheim 1947

## Eksterne lenker
### Oppskrifter
* ''Kogebog af Agnes Norman'' (1899)
* ''Stor kokebok for større og mindre husholdninger av Henriette Schønberg Erken'' (opprinnelig 1914)
* Kjell E. Innli: ''Vårt norske kjøkken'' (1993)
* ''Gyldendals nye store kokebok'' (1989)
Wikispecies

**Wikispecies** er et av Wikipedias søsterprosjekter og bruker den samme MediaWiki-programvaren som Wikipedia. Den er nært beslektet med de andre wiki-baserte prosjektene drevet av Wikimedia Foundation.

I motsetning til andre Wikimedia-prosjekter er Wikispecies rettet mot forskere.

Prosjektet ble startet i august 2004.

## Eksterne lenker
* 
*
Brystkaramell

**Brystkarameller** er en eldre betegnelse for sukkertøy tilsatt stoffer som man antok var gode mot hoste eller sår hals.

To eksempler på slike er Kongen av Danmark eller Kamferdrops. 

Den norske produsenten Freia produserte fra 1920-tallet forskjellige pastiller, også under én type som fikk navnet «Freia Brystkarameller». I Danmark finnes Evers Brystkarameller, som er massive sukkertøy med sterk smak av salmiakk-lakris. 

## Kilder
*S. Schmidt-Nielsen, *Mat-leksikon: en oppslagsbok for mat og drikkevarer*. Trondheim 1947
Grog

**Grog** eller **grogg** er opprinnelig en alkoholholdig drikk som besto av kokende sukkervann tilsatt rom. Etterhvert kom «grog» til å bety konjakk, arak eller annen brennevin i kaldt eller varmt vann, med eller uten andre tilsetninger.

## Opprinnelse
Drikken ble introdusert rundt 1740 av den britiske admiralen Edward Vernon da han blandet ut sjømennenes rom-rasjon med vann. Dette reduserte alkoholstyrken og forkortet holdbarheten, noe som medførte at sjømennene ikke kunne hamstre rom for å drikke alt på en gang. Ordet «grog» stammer fra Vernons kallenavn «Old Grog» som kom av at han bar en kappe av tekstilet grogram.

## Se også
* Gløgg
* Toddy

## Referanser


## Kilder
* S. Schmidt-Nielsen, *Mat-leksikon: en oppslagsbok for mat og drikkevarer*. Trondheim 1947

## Eksterne lenker
* 
*  Krydret romklassiker – Oppskrift på grog hos *[[Apéritif (tidsskrift)|Apéritif]]*
Baronen (TV-serie)

***Baronen*** (orig: *The Baron*) er en britisk krimserie som gikk på ITV fra 1966 til 1967. Serien omhandlet antikvitetshandleren John Mannering «Baronen» som levde i et glamorøst liv, samtidig som han var han undercover-agent for den britisk etterretningen. Hovedrollen som John Mannering ble spilt av Steve Forrest. Serien var basert på en bokserie av John Creasey.

Serien gikk som Detektime på NRK fra 1966 til 1967.

## Om serien
VGs TV-anmelder gav den lunken mottakelse og beskrev den som en Helgenen-kopi. Anmelderen mente videre at den bar preg av mye snakk og lite handling.

## I rollene
*Steve Forrest....John Mannering «The Baron»
*Sue Lloyd....Cordelia Winfield
*Colin Gordon....John Alexander Templeton-Green
*Paul Ferris....David Marlowe

## Referanser


## Eksterne lenker
*
* Åpningsvignett (YouTube)
Ag m/42

**Automatgevär m/42** var en halvautomatisk rifle som var i svensk tjeneste fra 1942 til 1964.

Den ble designet av Erik Eklund hos Ljungman Pump AB rundt 1941, og ble produsert hos Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori i Eskilstuna frem til 1962, hvor det ble produsert omtrent 32 000 eksemplarer.

Våpenet hadde problemer med at gassrøret rustet istykker, og en modifisert utgave som kom på 1950-tallet uten dette problemet, gikk under navnet Ag m/42B.

## Varianter
***Ag m/42B** – oppgradert utgave
***Hakim** – lisensprodusert i Egypt
***Baghdad** – lisensprodusert i Irak 1975

## Eksterne lenker
* Gøta Våpen – Swedish Military Rifles 1894 – 1995
* Gøta Våpen – The development of the Ljungman semi-automatic rifle Ag m/42
Udland kirke

**Udland kirke** er en arbeidskirke i Haugesund kommune i Rogaland. Kirken ble tegnet av Thomas Brekke ved arkitektfirmaet Brekke Helgeland Brekke og oppført i 2002. Kirken er oppført i stål og mur og har 450 sitteplasser.

Takflatene og kirketårnet er tekket med falsede, patinerte sinkplater. Nordisk Blikkenslagermesterforbund belønnet dette med Nordisk Platepris for Arkitekter for 2003.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Arkitektkontoret Brekke Helgeland Brekke
* Mur nr. 1–2004, s. 12–17
* Arkitektnytt  om Plateprisen til Udland kirke
* Skåre menighet
Heterogynaidae

* *Heterogyna*

***Heterogyna*** spp. er en slekt som utgjør en familie for seg selv av solitære vepser. Den blir plassert i gruppen Apoidea, som omfatter bier og gravevepser, og er trolig søstergruppen til alle de andre familiene i denne gruppen. Det er kjent åtte arter, i Europa finnes bare arten *[[Heterogyna protea]].*

## Utseende
Hunnene er vanligvis kortvingete, hannene har normalt utviklede vinger. Hannene er små, slanke, brunlige vepser. Hodet er middels stort med ovale fasettøyne, festet til forkroppen med en markert "hals". Antennene er lange og sylindriske, palpene er temmelig lange og tynne. Kroppen er uten synlige hår, ganske slank. Beina er middels lange og kraftige, leggene med nokså lange sporer. Forbeina er festet fremst på thorax, mellom- og bakbeina bakerst. Vingene er brunlige med tydelig vingemerke og fire (2 x 2) lukkede celler bak dette. Bakkroppen er middels stor, festet til forkroppen med en kort "stilk" (*petiolus*).

## Levevis
Ingenting er kjent om biologien til disse sjeldne insektene. Den lille kroppsstørrelsen og det at hunnene er kortvingede kan tyde på at de er parasitoider.

## Utbredelse
De åtte kjente artene har en ganske spredt utbredelse. Tre av dem lever på Madagaskar, videre er slekten kjent fra Botswana og fra det østlige middelhavsområdet.

## Systematisk inndeling / europeiske arter

* ordenen vepser (Hymenoptera)
** stilkvepser (Apocrita)
*** overfamilien Apoidea 
**** familien Heterogynaidae
***** slekten *[[Heterogyna]]* Nagy, 1969
****** *[[Heterogyna botswana]]* Day, 1984
****** *[[Heterogyna fantsilotra]]* Day, 1984
****** *[[Heterogyna kugleri]]*
****** *[[Heterogyna madecassa]]* Day, 1984
****** *[[Heterogyna nocticola]]* Ohl, 2006
****** *[[Heterogyna polita]]*
****** *[[Heterogyna protea]]* Nagy, 1969 – eneste art i Europa
****** *[[Heterogyna ravenala]]* Day, 1984

## Kilder
* Fauna Europa (2004) Fauna Europaea version 1.1,  www.faunaeur.org – utbredelsesdatabase for europeiske dyr. 
* Heterogynaid wasps of Africa and Madagascar. https://web.archive.org/web/20091220004737/http://www.waspweb.org/Apoidea/Heterogynaidae/index.htm
* Wojciech Pulawskis katalog over graveveps: Catalog of Sphecidae 

## Eksterne lenker
* 
* Bilde  *Heterogyna* sp.: http://lib.uky.edu/ETD/ukyento2004t00207/Apoidea/habitus/Heterogynaidae.pdf
Hexikorridoren

**Hexikorridoren** eller **Gansukorridoren** (*Hexi Zoulang* 河西走廊 eller *Gansu Zoulang* 走廊甘肃; Wade-Giles: *Hehsi Tsoulang*) ligger i provinsen Gansu i Kina. Den omfatter et område på ca. 215.000&nbsp;km². Som del av Silkeveien i det gamle Kina er den det viktigste leddet på handelsveiene til Xinjiang og Sentral-Asia. Den ligger ved den nordvestlige bredd av elven Huang He og er en smal og langstrakt passasje av ca. 1000 kilometer og inntil 100 kilometer bredde. Korridoren strekker seg fra de steile hengene til Wushaoling nær den moderne byen Lanzhou og til høydedragene ved Yumenguan ved grensen mellom Gansu og Xinjiang. Mange av de fruktbare  oasene langs veien er omgitt av ørken og halvørken. 

Korridoren løper mellom fjellene Qilian Shan,  Longshou Shan og Heli Shan, og gjennomstrømmes av elvene Hei He og Shule. På grunn av smeltevannet som ansamler seg fra Qilianshan, et område med isbreer og mye snø om vinteren og hvor mange elver har sitt utspring, er åkerbruk og kvegdrift mulig ved en rekke av oasene. Det er også bygget en jernbanelinje gjennom korridoren; den sammenknytter Lanzhou og Xinjiang. Dessuten utnyttes vannkraft i fjellene, eksempelvis med Longshou-demningen.

## Litteratur
* Sabira Ståhlberg: *Der Gansu-Korridor: Barbarenland diesseits und jenseits der großen chinesischen Mauer; zum Nord-Süd-Dialog eines zentralasiatischen Gebietes.* Kovač, Hamburg 1996, ISBN 386064470X
Åge Myklegård

**Åge Myklegård** (født 18. august 1904, død 15. mars 1990) var en norsk organist, komponist og sangforfatter. Han studerte i Kristiania, Leipzig og London og ble i 1928 organist i Tønsberg. Han var domorganist i Tønsberg domkirke fra 1948 til 1973. Han var også leder for byens Cæciliaforening 1935-69.

Myklegård var medlem av Den norske Frimurerorden og tjenestegjorde som organist i Tønsbergs St. Johannesloge * St. Michael til det lysende kors*. Mest kjent av hans komposisjoner er kanskje Tjøme-sangen til tekst av Alf Larsen. Han har også skrevet kammermusikk. Samlingen «6 orgelkoraler» kom ut på Norsk Musikkforlag.

## Referanser
Maigret (TV-serie)

***Maigret*** er en britisk krimserie som gikk på BBC fra 1959 til 1963. Serien omhandlet den franske etterforskeren Maigret. Rollen som Maigret ble spilt av Rupert Davies. Serien var basert på Georges Simenons skikkelse med samme navn. Simenon var også involvert på manussiden. Dette var den første TV-produksjonen med Maigret. 

Serien gikk som Detektime på NRK i 1966.
## I rollene
* Rupert Davies ...  Inspektør Maigret (52 episoder, 1959–1963)
* Ewen Solon ...  Lucas (40 episoder, 1960–1963)
* Neville Jason ...  Laporte (27 episoder, 1960–1963)
* Helen Shingler ...  Madame Maigret (27 episoder, 1960–1963)
* Victor Lucas ...  Torrence (26 episoder, 1960–1963)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mannen med kofferten

***Mannen med kofferten*** (orig: *Man in a Suitcase*) er en britisk kriminalserie som gikk ITV fra 1967 til 1968. Serien handlet om den amerikanske etterretningsagenten McGill som ble blitt tvunget til å fratre sin stilling i CIA etter falske anklager om forræderi. McGill begynte derfor å livnære seg som privatdetektiv og dusørjeger med base i Storbritannia. Hans nye jobb brakte ham ut på oppdrag over det meste av Europa og enkelte ganger til andre kontinenter. Kofferten og dens innhold var hans viktigste redskap i jobben. Parallelt med disse oppdragene forsøkte han å renvaske seg fra beskyldningene fra CIA. Hovedrollen ble spilt av amerikaneren Richard Bradford. Serien ble skapt av Dennis Spooner og Richard Harris.

*Mannen med kofferten* gikk på NRKs Detektimen fra 1967 til 1968. NRK sendt kun noen utvalgte episoder.

## Om serien
Richard Bradford var den eneste faste rolleinnehaveren i serien. Det var notable gjesteopptredener fra Barbara Shelley, Rodney Bewes, Felicity Kendal, Rupert Davies, Colin Blakely, Ray McAnally, Bernard Lee, Jacqueline Pearce og Donald Sutherland.

Serien hadde mange likhetstrekk med *[[John Drake]]* og andre samtidige agent-serier som blant annet *[[The Avengers (TV-serie)|The Avengers]] *, *[[The Prisoner]]* og den amerikanske *[[The Man from U.N.C.L.E.]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
*
* Åpningsvignett (YouTube)
Knotteplast

**Knotteplast**, også kalt **vorteplast**, **grunnmursplast** / **grunnmursplate** eller **knasteplast**, benyttes til drenering («vanntetting») av grunnmurer og andre konstruksjoner i grunnen (for eksempel i tunneler). Plasten er typisk produsert av svart polypropylen og er tett besatt av forhøyninger som sikrer at luft kan passere på den siden der knastene stikker ut. På denne måten forbedres utluftingen av vanndamp fra denne siden. Knastene skal monteres mot den siden som skal holdes tørr.

Knasteplast benyttes også som undertekking på moderne torvtak uten bjørkenever under torven. Her fungerer plasten som vanntettende sjikt, mens knastene kan bidra til å gi torven bedre feste på taktroet.

## Se også
* Grunnmurspapp
## Referanser
Liste over Norges næringsministre

**Liste over Norges næringsministre** omfatter statsråder i dagens  Nærings- og fiskeridepartement samt statsråder i det tidligere Næringsdepartementet (1988–1993) og Nærings- og handelsdepartementet (1997–2013). Statsråder i Nærings- og energidepartementet (1993–1996) dekkes i Liste over Norges olje- og energiministre, og statsråder i det gamle Industridepartementet (før 1988) dekkes i Liste over Norges industriministre.

Fra 19. april 2024 er Cecilie Myrseth (Ap) næringsminister.

## Statsråder i Næringsdepartementet (1988–1993)

## Statsråder i Nærings- og handelsdepartementet (1997–2013) og Nærings- og fiskeridepartementet (fra 2014)

: Statsråd i Handelsavd. ved Utenriksdepartementet fra 24. januar 1994 til 25. oktober 1996.

## Se også
*Handelsdepartementet (Norge)

## Referanser
Etterkrigstiden

**Etterkrigstiden** er den vanlige europeiske og nordamerikanske betegnelsen på perioden i verdenshistorien etter 1945, på samme måte som man bruker betegnelsen *[[mellomkrigstiden]]* om perioden 1918&ndash;1939 mellom første og andre verdenskrig. Begge begrepene er utvilsomt eurosentriske, ved at «krigene» i de to begrepene refererer til de to dominerende krigene på det europeiske kontinentet.

Etterkrigstiden har også sterk referanse til den kalde krigen, og betegner således hele perioden som var preget av den kalde krigen fra 1945 til 1989. Kulturelt er etterkrigstiden kjennetegnet ved sterk velstandsutvikling, protestbevegelser og større fokus på individualisme. I årene etter krigen var folk i USA og Vest-Europa redde for en økonomisk krise i landene. Derimot skulle etterkrigstiden vise seg å bli en velstandsperiode for folket med industrialisering, mindre klasseforskjeller og bedre velstand blant folket. 

## Se også
* Etterkrigstiden i Norge

## Referanser


## Litteratur

* Judt, Tony (2006): *Postwar: A History of Europe Since 1945*, Penguin, ISBN 978-0143037750
Den nordlige silkeveien

**Den nordlige silkeveien** er et uttrykk man av og til kan støte på om den gamle kjerre- og senere karavaneveien i det nordlige Kina som begynte i den gamle hovedstaden Chang'an (Xi'an) og forløp nord for Taklamakanørkenen for så å nå frem til kongedømmene Partia, Baktria og til slutt Persia og Roma.  Uttrykket *nordlige* skyldes at det i virkeligheten var en rekke slike handelsveier som alle gjerne kalles Silkeveien; dette var den nordligste ruten. Det var langs den nordlige silkeveien at Han-dynastiet dramatisk utvidet sitt herredømme vestover, gjennom Hexikorridoren og innover i Xinjiang, for å få sikret handelsveien og beskyttet den mot nobadiske røverbander. 

## Referanser