Elfsborgvisen

**«Elfsborgvisen»** kalles også for **«Den blomsterkledte gondolen gled»** er en skillingsvise som ble skrevet i 1883 til en gammel melodi av 15-årige August Wilhelm Thorson. Opprinnelig hadde han kalt visa for «Vålnaden» (gjenferdet), men han forandret den etterpå. Gondoler hadde han lest om i en roman fra Venezia, og syntes det var så romantisk at han ville bruke det. Etter en tiljublet fremførelse med forfatteren selv på en Godtemplarfest ble den trykket i skillingstrykk, og ble raskt en av de mest populære skillingsvisene i Norden, og utkom stadig i nye opplag. Det 5. verset på visa ble lagt til av forlaget da sangen ble trykket, og var ikke med i originalen. De ville vel vise hvorfor fangen satt på Elfsborg.

## Innspillinger
Visa er innspilt på norsk *[[Frem fra Glemselen kap. 2]]* med Rita Engebretsen, i svensk språkdrakt også med Rita Engebretsen på Ur våra gömmor, samt på platen «Skillingtryck» med Hootenanny Singers. Veslemøy Solberg sang den norske versjonen 2000 på «Sangskatter og Snurrepiperier» CD n-ComCD 100.

## Tekst
#Den blomsterkledte gondolen gledhen over Elfsborgselvens vande ned,det var så tyst i den mørke natten pike skjønn ved roret satt.
#Om pannen bar hun en laurbærkransbeststrålt av månens og av stjernes glans.Hun sang om vennen så huld og kjærsom innfor Elfsborgsfengslet er.
#Hver aften nede ved Elfsborgsedman så gondolen der ved elvens bredd,og hørte sangen så klar og renden kom fra fangens lille venn.
#Da fangen hørte den røst så klarsom vinden inn igjennom vindu barhan ropte: «Heisan det er min vennden røsten kjenner jeg igjen.
#Jeg har jo myrdet et barn for degdet vet jeg at du har tilgivet meg.»Men kjærligheten er like storhos fangen som på Elfsborg bor.
#Når stormen raser og tordnen gårog bølgene inn imot Elfsborg slåri lynets blinkninger fangen såsin sangervenn i bølgen blå.
#Ja lik en dødning jeg her må gåfor alltid innenfor de murer gråkanskje min Sigrid i et bedre landjeg trykke skal din hvite hand.
#Og fangen ute på Elfsborg sattinntil han rømte der i fra en nattog styrtet seg ut i flodens vannat nå sin brud i dødens land.
#Så mang en aften på Elfsborg sentman hørte stemmen kjær og rent,og denne stemmen man kjente igjenfor det var fangens sangervenn.

## Svensk tekst: «Älvsborgvisan»

**1.**Den blomsterprydda gondolen gled ut över Älvsbirgs blåa böljor ned,
det var så hämskt i den mörka natt, en flicka skön vid rodret satt.

**2.**Kring pannan bar hon en lagerkrans beprydd av stjärnornas milda glans,
hon sjöng om vännen så ljuv och klar som uppå Älvsborg fängslad är.

**3.**Men Herman hörde den stämman klar som genom järnbeslagna fönstret far
hallå han ropar, min sångarvän nog känner jag din röst igen.

**4.**Jag haver mördat ett barn för dig, det kunde du ha förlåtit mig,
ty kärleken den är like stor hos fången som på Älvsborg bor.

**5.**Och havet ryter och åskan går och böljorna emot Älvsborg slår,
det blixtrar till och den fången såg sin sångarvän i böljan blå.

**6.**Att sitat innespärrad i bur så klagar fången, jag arma djur,
min Sigrids öde jag dela må, min grav skall bliva böljan blå.

**7.**Och fången kvar uppå Älvsborg satt till dess han rymde därifrån en natt
och kasta sig i den böljan blå för att sin Sigrid åter få.

**8.**Och mången gång uppå Älvsborg sen man haver hört den rösten ren,
och denna rösten man känt igen ty det var fångens sångarvän.


## Kilder
*Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007