Georgij Zjukov

**Georgij Konstantinovitsj Zjukov** (russisk: Гео́ргий Константи́нович Жу́ков) (født , død 18. juni 1974) var en sovjetisk marskalk.

## Liv og virke
Zjukov tjenestegjorde i Den keiserlige russiske hær som vernepliktig under første verdenskrig, fra 1915. Her ble han forfremmet til underoffiser, og fikk to St. Georgkors på grunn av tapperhet i strid. Under oktoberrevolusjonen i 1917 gikk han inn i kommunistpartiet, og han deltok på den røde siden i den russiske borgerkrigen.

I mellomkrigstiden steg Zjukov stadig i gradene, og han overlevde også Stalins utrenskninger i 1937. I 1938 var Zjukov leder for en sovjetisk armégruppe i Mongolia, der han deltok i krigshandlingene mot Japan i 1939. For innsatsen her fikk han utmerkelsen Helt av Sovjetunionen.

### Andre verdenskrig
Etter den tyske invasjonen av Sovjetunionen i 1941 deltok Zjukov i forsvaret av Leningrad og i slaget om Moskva. I 1942 ledet han de sovjetiske styrkene i motoffensiven under slaget om Stalingrad, og hadde også en ledende stilling under slaget ved Kursk i 1943.

I 1944 og 1945 ledet Zjukov flere offensiver mot tyskerne. Som Josef Stalins yndlingsmarskalk var det Zjukov som fikk i oppdrag å innta Berlin. Storangrepet mot Berlin ble innledet fra elvelinjen Oder-Neisse 16. april 1945. Imidlertid støtte Zjukovs armégruppe på uventet store problemer med å bryte ned motstanden fra de beskjedne tyske styrkene som stod overfor dem, særlig ved Seelows høyder. Derfor fikk Zjukovs rival, marskalk Ivan Konev, i oppdrag av Stalin å dreie sin armégruppe mot Berlin. Av den grunn ble det de to marskalkene som ledet militæroperasjonene som førte til den endelige erobringen av Tysklands hovedstad. 

### SMAD

Etter Tysklands betingelsesløse kapitulasjon 8. mai 1945 ble Zjukov sjef for den sovjetiske okkupasjonssonen i det østlige Tyskland (SMAD). 

Den store seiersparaden i Moskva 24. juni samme år ble anført av Zjukov, som red over Den røde plass på en hvit hest. Etter sigende gjorde dette synet Stalin sjalu. Zjukovs problemer startet for alvor da han ikke så ut til å ville nedtone sine betydelige bidrag til Sovjetunionens krigsseier. For med tiden ønsket Stalin å bli fremstilt som hovedarkitekten bak triumfen; han ville ikke dele æren med noen som helst, uansett rettmessig krav. Han kom derfor til å se på Zjukov med sterk mistro. Stalins ønske om at generalene skulle kjenne sin plass førte til at mange av dem ble arrestert. Zjukov slapp imidlertid å dele skjebne med dem, til det var han for populær, noe Stalin innså.
 
I stedet ble Zjukov overført til Odessa i 1947, som leder av det lokale militærdistriktet. Med denne degraderingen fikk Stalin satt ham på sidelinjen i sovjetisk politikk. For sikkerhets skyld la Stalin ned forbud mot å omtale Zjukov i massemedia.

Etter Stalins død i 1953 ble imidlertid Zjukov kalt tilbake til Moskva, og fikk stillingen som forsvarsminister. I egenskap av dette var han ansvarlig for Sovjetunionens militære innmarsj i Ungarn i 1956. Zjukov deltok i det mislykkede partiopprøret mot Nikita Khrusjtsjov i 1957, og ble deretter fjernet fra sentralkomitéen. 

Etter dette spilte ikke Zjukov noen stor politisk rolle, selv om Bresjnev tok ham inn i varmen igjen i 1964. Zjukov forble en svært populær mann i Sovjetunionen, noe som ikke nødvendigvis var et fortrinn i regimets øyne. For Bresjnevs forfengelighet gjorde seg utslag i et ønske om å bli tilskrevet en mer fremtredende plass i historien om Sovjetunionens under andre verdenskrig enn hva hans faktiske bakgrunn tilsa: Zjukov kunne gjøre krav på å være Den røde armés betydeligste og dyktigste strateg under andre verdenskrig, Bresjnev hadde bare vært en forholdsvis anonym politisk kommissær. Bresjnev var følsom overfor dette misforholdet, og passet på at Zjukov ikke stilte ham selv i skyggen. 

Zjukov mottok to ganger Seiersordenen for sin innsats under verdenskrigen, samt en lang rekke andre ordener og utmerkelser. Han ble begravet med fulle militære hedersbevisninger.

## Georgij Zjukovs publikasjoner

* *Zjukov G. K.* Vospominanija i razmysjlenija. I 2 bind. — Moskva: Vesje, 2015. — 944 s. — (Imena Velikoj Pobedy). — 5000 eksemplarer. — .

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*