open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Air Force One

:*For filmen med samme navn se [[Air Force One (film)]].*

**Air Force One** er kallesignalet som brukes over radioen når USAs president er ombord i et hvilket som helst av det amerikanske flyvåpenets luftfartøyer. Når presidenten oppholder seg om bord i et av flyvåpenets luftfartøyer, er dette fartøyet altså pr. definisjon «Air Force One». Flyet som visepresidenten oppholder seg i kalles på samme måte «Air Force Two».

Tilsvarende brukes uttrykket **Navy One** om luftfartøyet presidenten oppholder seg i hvis det tilhører marinen, **Marine One** hvis det tilhører marineinfanteriet, **Army One** hvis det tilhører hæren og **Coast Guard One** hvis det tilhører kystvakten. **Executive One** er betegnelsen på et sivilt luftfartøy som frakter presidenten. Hvis noen av disse transporterer presidentens familie, men ikke presidenten selv, får flyet rett til å bruke kallesignalet Air Force One **Foxtrot**. **F**oxtrot står for «Family» (familie).

Når uttrykket «Air Force One» ofte knyttes til et bestemt fly, skyldes det at presidenten normalt reiser rundt med et av flyvåpenets to ombygde Boeing 747-fly. Disse flyene, som er stasjonert på Andrews Air Force Base, er basert på modellen 747-200B, med den militære betegnelsen VC-25A og har henholdsvis nummer **28000** og **29000** malt på halen.

* Begge flyene var på besøk i Norge under den daværende amerikanske presidenten Bill Clintons besøk 1. og 2. november 1999.
* Flyet **29000** befant seg på Gardermoen 10. og 11. desember 2009 mens USAs daværende president Barack Obama mottok Nobels fredspris i Oslo.

## Fly
* Boeing VC-25A, (29000) 1991&ndash;
* Boeing VC-25A, (28000) 1990&ndash;
* VC-137, (27000) 1962–1990
* VC-137, (26000) 1962–1990
* VC-140B 1961–1987
* VC-121E
* C-118 Liftmaster
* C-54 Skymaster
* C-87 Liberator Express

I februar 2018 bestilte den amerikanske regjeringen to nye presidentfly av typen Boeing 747-8 til 3,9 milliarder dollar.

## Referanser


## Kilder
*Whitehouse.gov: Air Force One Besøkt 8. april 2015
Windjammer

***Windjammer*** er en amerikansk dokumentarfilm fra 1958. Filmen følger seilskipet «Christian Radich» og dets besetning under seilasen fra Oslo, over Atlanterhavet til Karibien, så videre til New York og derfra tilbake til Oslo. 

Verdenspremiere var ved Grauman's Chinese Theatre i Hollywood, den 8. april 1958, og filmen gikk i 35 uker.

Det var den første filmen som ble tatt opp i *[[Cinemiracle]]* som gav dem som så den en spektakulær opplevelse av seilasen på 17&nbsp;500 nautiske mil.

## Rolleliste

* Bjørn Amvik, kadett #5
* Arne Andersen, motormann
* Per Antonsen, kadett #21
* Niels Arntsen, overstyrmann
* Svein Aske, kadett #23
* Trygve Bendiksen, assistent til båtsmann
* Tore Bilet, kadett #85
* Sigurd Borgen, seilmaker
* Even Børresen, kadett #31
* Pablo Casals, seg selv
* Jan Christiansen, kadett #28
* Peer Dahl, kadett #25
* Thor Dalelv, kadett #84
* Johan Egeland, kadett #9
* Asbjørn Espenak, båtsmann
* Arthur Fiedler, seg selv
* Leiv Fornes, kadett #4
* Tor Fossnes, kadett #14
* Arian Fredriksen, assistent til båtsmann
* Harry Guttersrud, kadett #20
* Jan Halvorsen, kadett #34
* Gunnulv Hauge, doktor
* Gunnar Haugsvaer, assistent til båtsmann
* Fred Hegerstrøm, kadett #15
* Audun Heggertveit, kadett #70
* Nils Hermansen, maskinsjef
* Edvard Hokland, kadett #22
* Kjell Holm, kadett #30
* Jan Høyberg, kadett #29
* Knut Iversen, andrekokk
* Per Johnsen, kadett #33
* Per Kirkaune, kadett #72
* Reidar Kjelstrup, kadett #6
* Yngvar Kjelstrup, kaptein
* Olav Knudsen, kadett #12
* Lasse Kolstad, assistent til båtsmann
* Kjell Kristensen, kadett #73
* Arild Kristoffersen, kadett #7
* Harmvild Landstad, kvartermester
* Jørgen Lanes, kadett #11
* Sven Erik Libaek, kadett #35
* Ola Maerk, kadett #71
* Tor Markussen, kadett #3
* Geir Ivar Nustad, kadett #10
* Bjørn Owren, kadett #80
* Stein Petterson, kadett #81
* Carl Robert Pihl, kadett #18
* Jon Reistad, kadett #16
* Semund Remøy, annenstyrmann
* Frode Ringheim, kadett #24
* Tor Rue, kadett #19
* Thormod Saglien, kadett #83
* Bjørn Sandbech, kadett #1
* Eigil Sandnes, kadett #27
* Otto Snildal, kadett #17
* Sverre Solheim, stuert
* Tor-Arne Strømmen, kadett #82
* Oscar Strønen, førstestyrmann
* Hans Tandberg, kadett #26
* Kaare Terland, kadett #2
* Frithjof Thoresen, kadett #8
* Tormod Tofteland, kadett #13
* Harald Tusberg, kadett #32

Fortelleren gjennom hele filmen er Erik Bye.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Utfyllende side på engelsk og tysk om filmen 
* Engelskspråklig side, "cast and credit"
Tobias Linderoth

**Tobias Jan Håkan Linderoth** (født 1979) er en franskfødt svensk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er hovedtrener for . 

Han er sønn av den svenske fotballspilleren, og senere også treneren, Anders Linderoth. Linderoth ble hentet til  fra svenske  for fem millioner kroner, og senere solgt til  i engelsk Premier League i 2002 for hele 35 millioner kroner. Der spilte han 2 sesonger før han ble hentet til danske FC København av Hans Backe (ex. Stabæk). I juni 2007 gikk til .

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pierre François Charles Augereau

**Pierre François Charles Augereau, duc de Castiglione** (født 21. oktober 1757 i Paris, død 12. juni 1816), var fransk feltmarskalk og kjempet både i de franske revolusjonskriger og i  Napoleonskrigene.

## Referanser
Carla Bley

**Carla  Bley** (født Borg, 1936–2023) var en amerikansk jazzkomponist, arrangør, band-leder, pianist og organist. 

Hun ble oppmuntret til å lære å synge og spille piano av faren, som var pianolærer og ledet et kirkekor. 17 år gammel flyttet hun til New York og ble sigarettpike i Birdland. Der møtte hun jazzpianisten Paul Bley, som hun giftet seg med i 1957. Han oppmuntret henne til å begynne med komposisjon. De ble senere skilt, men han fortsatte å spille komposisjonene hennes.

Sammen med Michael Mantler ledet hun Jazz Composers' Orchestra, for dette orkesteret komponerte hun i årene 1968 til 1971 *[[Escalator over the Hill]]*, en av de få jazz-operaene som har blitt skrevet. 

Hun arbeidet også sammen med andre musikere – for Charlie Haden arrangerte og komponerte hun musikken til *[[Liberation Music Orchestra]]*, for Gary Burton skrev hun *[[A Genuine Tong Funeral]]. 

Musikalsk partner på [[el-bass]] er nesten alltid [[Steve Swallow]].

== Familie ==
Etter ekteskapet med Paul Bley fant Carla  Bley en ny musikalsk og personlig partner i Michael Mantler. Sammen fikk de datteren [[Karen Mantler]], som nå selv er jazzorganist.

== Diskografi (ufullstendig) ==
* *A Genuine Tong Funeral* ([[1968]], med The [[Gary Burton]] Quartet)
* *Communications Nos. 8-11* ([[1968]])
* *Liberation Music Orchestra* ([[1969]], med [[Charlie Haden]])
* *Escalator over the Hill* ([[1971]])
* *Tropic Appetites* ([[1974]])
* *Dinner Music* ([[1976]])
* *European Tour* ([[1977]])
* *Musique Mechanique* ([[1978]])
* *Social Studies* ([[1980]])
* *Carla Bley Live!* ([[1981]])
* *Heavy Heart* ([[1983]])
* *I Hate To Sing* ([[1983]])
* *Night-Glo* ([[1985]])
* *Sextet* ([[1987]])
* *Duets* ([[1988]])
* *Fleur Carnivore - Live Montmartre* ([[1988]])
* *The Very Big Carla Bley Band* ([[1990]])
* *Dream Keeper* ([[1990]], med [[Charlie Haden]])
* *Go Together* ([[1992]])
* *Big Band Theory* ([[1993]])
* *Songs With Legs* ([[1994]])
* *Goes To Church* ([[1996]])
* *Fancy Chamber Music* ([[1997]])
* *Are We There Yet?* ([[1998]])
* *4 x 4* ([[1999]])
* *Looking For America* ([[2002]])
* *The Lost Chords* ([[2003]])
* *Not in Our Name'' (2005, med Charlie Haden)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Carla Bley in conversation with Frank J. Oteri
Magdalena (elv)

**Magdalena** (spansk: *Río Magdalena*) er den viktigste elva i Colombia. Den renner fra sør til nord gjennom Magdalenadalen, mellom fjellkjedene Cordillera Central og Cordillera Oriental og er om lag 1&nbsp;497 kilometer lang. Elva er farbar med større båter til byen Honda, omtrent 1&nbsp;000 kilometer oppover fra munningen.

Río Magdalena har sitt utspring i Colombia-massivet, som er en del av Andesfjellene, beliggende i departementet Huila sør i landet. Elva renner ut i Det karibiske hav ved byen Barranquilla. Største sideelv er Cauca, som kommer fra Cali og har tilførsel fra elva Porce fra Medellín. Ei annen sideelv i øst starter ved hovedstaden Bogotá, slik at alle Colombias fire millionbyer ligger i Magdalena-vassdraget.

## Referanser
Baltimore

**Baltimore** er den mest folkerike byen i den amerikanske delstaten Maryland. Med en befolkning på 585 708 ved folketellingen i 2020, er det den 30. mest folkerike byen i USA. Den er en av landets viktigste havnebyer. Den er nesten helt omkranset av Baltimore County unntatt i sør. Selve byen Baltimore er uavhengig og ikke del av noe fylke. I Baltimore finnes flere universiteter og høyskoler, blant annet Johns Hopkins University. Baltimore er hjemsted for det amerikanske fotballaget Baltimore Ravens. Baltimore–Washington internasjonale lufthavn er nærmeste internasjonale lufthavn.

Byen er oppkalt etter Cecil Calvert, 2. baron Baltimore, en engelsk adelsmann, medlem av det irske overhuset og grunnlegger av provinsen Maryland.

Baltimore regnes som en av de farligste byene i USA. En voksende tilstedeværelse av kriminelle gjenger og tung rekruttering av unge gutter til disse gjengene er hovedårsakene til de vedvarende krisen med høy kriminalitet i byen.

## Historie
Byen ble grunnlagt i 1729 og oppkalt etter baron Baltimore, en av de britiske grunnleggerne av kolonien Maryland. Havnen tjente opprinnelig tobakkshandelens behov. Men snart tjente den også den amerikanske samhandel med Europa og Karibia. Da Philadelphia var okkupert av britene i 1777, trådte kontinentalkongressen sammen i Baltimore. 

I 1827 ble USAs første jernbanelinje, Baltimore & Ohio Railroad, åpnet i Baltimore.

Sentrum for internasjonal handel for regionen er World Trade Center Baltimore. Det huser Marylands havneadministrasjon og USAs hovedkvarter for store rederier. Baltimore er rangert som 9. for total dollarverdi av last og 13. for lasttonnasje for alle amerikanske havner. I 2014 genererte havnen mer enn 300 millioner dollar i skatter.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  
* Velkommen til Baltimore
* Turisme i Baltimore
Forte di Fenestrelle

**Forte di Fenestrelle** er et stort festningsanlegg i Alpene i dalen Val Chisone i den italienske regionen Piemonte. Herskerne fra huset Savoia bygget på 1700-tallet et enormt nettverk av befestninger her for å beskytte Savoia mot fiendtlige angrep. Fire fort ble anlagt og forbundet med hverandre med en innebygget trappegang opp Monte Orsieras bratte heng. 
## Eksterne lenker
*
Fenestrelle

**Fenestrelle** er en kommune i storbyområdet Torino i regionen Piemonte i det nordlige Italia. Byen har  innbyggere (2023). Fenestrelle grenser til kommunene Mattie, Meana di Susa, Roure, Massello, Pragelato, Usseaux.

## Severdigheter
* Forte di Fenestrelle

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Opel Diplomat

**Opel Diplomat** A ble introdusert som Opels flaggskip i 1963. Den ble levert med åttesylindrede V-motorer på henholdsvis 4,6 og 5,4 liter. Da Diplomat ble introdusert var dette den største bilen i Tyskland fram til Mercedes-Benz lanserte sin 600. 

A-modellen ble også levert i kupéversjon med 5,4 liters motor. Motorene kom fra GM i USA, og var henholdsvis 283 og 327 kubikktommers «Small block» Chevrolet V8. Disse var til dels tilpasset Opel, men basert på standarddeler. 

Gearkassene kom også fra USA. Man benyttet seg av totrinns «Powerglide» automatgear. Bakakselen ble også levert direkte fra USA, den kom fra Pontiac. A-modellens design ble utført i USA, hvorpå en ferdig modell i leire ble sendt til Tyskland hvor Opels designere gjorde mindre tilpasninger. 

A-modellen ble produsert i følgende antall: 
*4,6 liter, 8&nbsp;515 stk. 
*5,4 liter, 330 stk. 
*5,4 liter coupé, 304 stk.

A-modellen ble i 1969 avløst av B-modellen, som ble produsert frem til 1977. B-modellen ble levert med både 5,4 liter V8 og med en sekssylindret rekkemotor på 2,8 liter og Bosch D-jetronic bensininnsprøyting. 

V8 motoren i B-modellen var den samme som for A-modellen, men gearkassen ble endret. Fra og med B-modellen var dette en tretrinns TH-400 automatgearkasse, som også var et GM-produkt. 
 
2,8-litersmotoren, som var Opels CIH-motor (Camshaft In Head), ble bare levert med tretrinns TH-180 automatgearkasse.

I forbindelse med introduksjonen av B-modellen ble det satt fokus på mer avansert teknikk enn i forgjengeren, som i stor grad var preget av amerikansk teknikk, noe den til dels ble kritisert for i Europa. På B-modellen ble det bl.a introdusert De-Dion bakaksel, ventilerte skivebremser på alle hjul, og elektronisk bensininnsprøytning for 2,8 liter motoren. 

Designet ble denne gangen i større grad påvirket av Europa, og da spesielt italiensk design, for å falle i europeisk smak.

Blant formgiverne er bl.a Claire McKichan og Hans Seer nevnt.

Diplomat-B ble produsert i et antall av 18&nbsp;725 stk, derav 11&nbsp;108 5,4 liter V8.

Diplomat var en del av den såkalte KAD-serien, som var forkortelse for KapitänAdmiralDiplomat-serien. A-modellen av henholdsvis Kapitän, Admiral og Diplomat hadde identisk utseende. Det som skilte dem fra hverandre var dels motorstyrken og dels utstyret, med Kapitänen som den mest spartanske. B-modellen av Admiral, Kapitän og Diplomat var også identiske, bortsett fra at Diplomat 5,4 hadde en litt annen front og hekk.

Opel Diplomat 5,4 utkonkurrerte tilsvarende Mercedeser og BMWer når det gjaldt ytelse og demonstrerte Opels amerikanske tilknytning gjennom General Motors (GM). Motoren var identisk med den som satt i Chevrolet Corvette, men var bedre tilpasset høyhastighetskjøring på tyske motorveier. Under utprøving av 5,4-literen viste det seg nemlig at Chevrolet-motoren brøt sammen. Opel ble derfor nødt til å forsterke Chevrolet-motoren, slik at den ble tilpasset tyske forhold. Motoren i Opel Diplomat 5,4 er med andre ord mer slitesterk enn tilsvarende motor i Chevrolet Corvette. Her kan du se en film om bilen: https://www.youtube.com/watch?v=VJSvOb5ILz4
Opel Admiral

**Opel Admiral** ble første gang introdusert i 1937 som Opels største vogn, med 3,6 liter 6 sylindret rekkemotor. Produksjonen av denne første utgaven varte frem til utbruddet av andre verdenskrig, og nådde et antall av 6404 eksemplar.
Den kom som både firedørs sedan og cabriolet, men ble også levert med forskjellige spesialkarosseri fra uavhengige karosserimakere.

Admiral ble introdusert på nytt som A-modell i 1963, og kunne fås med sekssylindret rekkemotor på 2.6 liter med støtstenger, og senere 2,8 liter med overliggende kamaksel. I tillegg kunne den fås med en åttesylindret motor på 4.6 liter. Denne motoren er nærmere beskrevet under artikkel om Diplomat.

Produksjonstall:

Admiral 2,6 liter R6: 30939
Admiral 2,8 liter R6: 22079
Admiral 4,6 liter V8: 623

A-modellen ble avløst av B-modellen i 1969 som ble produsert frem til 1977.

B-modellen følger teknisk sett Diplomat, med unntak av at V8-motor ikke ble levert på Admiral B.

Motorutvalget besto av tre forskjellige 2,8 liter CIH (Camshaft In Head) motorer.

Forskjellen besto i at den minste motoren, såkalt "S", hadde én forgasser med enkelt eksosanlegg. Den mellomste, såkalt "H", hadde to forgassere og dobbelt eksosanlegg. Den største, såkalt "E", var utstyrt med Bosch D Jetronic bensininnsprøytning og dobbelt eksosanlegg.

Admiral var en del av den såkalte KAD-serien (Kapitän Admiral Diplomat-serien). Admiral var mer luksuriøs enn Kapitän, men mindre luksuriøs enn Diplomat. A-modellene av henholdsvis Kapitän, Admiral og Diplomat hadde identisk utseende, mens Diplomat B adskilte seg i det vesentlige fra Kapitän B og Admiral B ved å ha annen front og hekk.
6. etappe i Tour de France 2005

## Troyes – Nancy
***Etappe:** 6
***Dato:** 7. juli 
***Lengde:** 199&nbsp;km
***Norske resultater:**
:5. Thor Hushovd
:10. Kurt Asle Arvesen

## Info

Til nå rittets mest kuperte etappe ble preget av et langt brudd og regnvær. Christophe Mengin gikk i bakken i en krapp sving 400 meter før mål på det våte underlaget. Mengin ledet etappen da med 2-3 sekunder på Vinokourov og Bernucci, med feltet like etter dem igjen. Fallet førte til at store deler av feltet gikk i bakken, inkludert alle de store spurterne. Hushovd var mest heldig av disse og kom seg raskt på bena og kom seg til mål på en 5.-plass og 22 poeng i kampen om den grønne trøya. Hverken McEwen eller Boonen fikk poeng og dermed tok Hushovd kraftig innpå Tom Boonens ledelse. Arvesen kom i mål på en 10.-plass og ligger med det også opp på en meget sterk 10.-plass i sammendraget. Det mest sensasjonelle i denne etappen var dog at Vinokourov klarte å stjele hele 19 sekunder på Armstrong i sammendraget på grunn av sin høye plassering og bonussekundene det medførte.

## Innlagte spurter

### Grønn trøye

**1. mellomsprint** i Nully (56&nbsp;km)

**2. mellomsprint** i Challaines (144.5&nbsp;km)

**3. mellomsprint** i Dommartin-les-toul (169.5&nbsp;km)

### Klatretrøye

**1. klatring** i Cote de Joinville 4. kategori (83.5&nbsp;km)

**2. klatring** i Cote de Brouthieres 4. kategori (104&nbsp;km)

**3. klatring** i Cote de Montigny 4. kategori (141&nbsp;km)

**4. klatring** i Cote de Maron 4. kategori (185.5&nbsp;km)

## Eksterne lenker
* Etappebeskrivelse og recap på cyclingnews.com
Lizz Wright

**Lizz Wright** (født 22. januar 1980 i Hahira, Georgia, USA) er en amerikansk jazzsanger.

Hennes musikksjanger kan betegnes som neo-soul, med innflytelse fra gospel, rhythm'n'blues og folk, fremført med en sangstil som er emosjonell betont.

Lizz Wright vokste opp i av Georgia der faren var prest, hun kom derfor tidlig i kontakt med gospelmusikk og var musikkansvarlig i farens kirke. Ved Georgia State University sang hun klassisk musikk og ved New School i New York studerte hun jazz og spirituals. På egen hånd satte hun seg inn i amerikanske folk. Wright begynte tidlig å fremføre Billie Hollidays musikk. Hun fremfører sanger av Ray Charles, Allen Toussaint, Nina Simone, Eric Clapton, Jimi Hendrix, Neil Young, Sister Rosetta Tharpe, k.d. lang og Bob Dylan. I en alder av 14 år hadde hun selv lært seg å spille piano, og begynte å spille i kirken hos faren. I 1996 vant hun "National Choral Award" for sin innsats i musikkprojekter på *High School*. Ved en *[[Billie Holiday|Billie-Holiday]]-Tribute* i Hollywood Bowl i Los Angeles ble hun oppdaget av fans og journalister. På sitt første album, *[[Salt (album)|Salt]]* har hun skrevet fem av stykkene selv.

*Grace* og *Freedom & Surrender* gikk til topps på Billboards jazzliste. 

I 2006 besøker Wright Nasjonal jazzscene på Cosmopolite, Bergen jazzforum, Vossajazz og Kongsberg Jazzfestival. I 2018 holdt hun åpningskonserten under Sildajazzen. I 2016 opptrådte hun på Molde Jazzfestival.

Chicago Tribunes skrev at om Wright sang telefonkatalogen ville det være overbevisende. Hun kan uanstrengt bevege seg langs hele sitt register som beskrives som alt (alto). New York Times anmelder skriver at stemmen hennes er en myk mørk alt som kan minner om gammel fatlagret whiskey («a smooth, dark alto possessed of qualities you might associate with barrel-aged bourbon»). *The Times* beskriver stemmen som en mørk kontraalt og med et repertoar som minner om en beskjeden Nina Simone. *The Guardian* skrev i 2017 at Wright er dronningen blant tidens jazzsangerinner.

## Diskografi
* *[[Salt (album)|Salt]]* (2003)
* *[[Dreaming Wide Awake]]* (2005)
* *[[The Orchard]]* (2008)
* *[[Fellowship]]* (2010)
**Grace* (Concord, 2017)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Every Grain of Sand av Bob Dylan (via YouTube)
* Old Man av Neil Young (YouTube)
Gandalv

**Gandalv** er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens Midgard, og er en av hovedpersonene i Ringenes herre. Gandalv er en istar, hjelpere for valaene, og vandrer rundt i Midgard som en gammel mann, med langt grått (siden hvitt) hår og skjegg. Han røyker ofte pipe med urter. De enkle menneskene kaller ham *trollmann*. Han bærer et legendarisk sverd som heter Glamdring og en magisk trollstav. 

Hos folkene og i landene rundt i Midgard har han mange forskjellige navn:
**Grå Pilgrim*, *Mithrandir* (hos alvene), eller rett og slett *Vandreren*. 
**Tharkûn* (hos dvergene), *Incánus* (i sør). 
**Gandalv Stormkråke* (av Théoden, konge i Rohan, mens han fortsatt var under trolldommen til Sarumann). 
**Láthspell* (*Svart nytt* på Rohirim, tungemålet i Rohan) av Gríma Ormtunge. 
**Olórin* var navnet hans i Aman, før han kom til Midgard som en av de fem istarene.

**Gandalv** var den av de fem istarene, og var Manwës personlige valg. *Gandalv den Grå* styrter Balroggen i Morias Miner ned i avgrunnen under broen i Khazad-dûm på slutten av den første boka i Ringenes herre-trilogien. Gandalv beseirer balrogen til slutt, men for det må han betale med livet, men valaene sendte ham tilbake i den andre boka, To tårn, som *Gandalv den Hvite*.
Som *Gandalv den Hvite* tar han plassen til Sarumann i Det Hvite Råd. Etter dette inntar han en langt større rolle i kampen mot den mørke herren Sauron, og kjemper som den *Hvite rytter* i Rohan og Minas Tirith.
På slutten av den tredje boka, Atter en konge, drar han med alvene og hobbitene Frodo og Bilbo til Gråhavnene, og drar så over havet til Valinor. Da bærer han Narya. Narya er en av de tre alveringene som er omtalt i verset. De andre to ringene er båret av Galadriel og Elrond.

I filmtrilogien Ringenes herre blir Gandalv spilt av Sir Ian McKellen.

Navnet *Gandalf* stammer egentlig fra det norrøne diktet *[[Voluspå]]*, og er en sammensetning av ordene "Gandr" og "Alfr". Ordet "Gandr" kan etymologisk spores tilbake til betydningen "magi", men kan også ha betydningen "stav". "Alfr" betyr logisk nok "Alv", til tross for at Gandalv i Ringenes Herre ikke er av alveætt.
Solothurn (kanton)

**Solothurn** er en kanton i Sveits. Den ligger i den nordvestlige delen av landet, og grenser i vest og syd mot Bern, i øst mot Aargau, og i nord mot Basel-Landschaft. To av distriktene er eksklaver og ligger mellom Basel-Landschaft og den franske grensen. En tredje eksklave ligger i Bern.

Hovedstaden er Solothurn.
Kantonen har 248&nbsp;000 innbyggere og er hovedsakelig tyskspråklig; tysk er det eneste offisielle språket. Befolkningen er ca. 60&nbsp;% romersk-katolsk og den resterende andelen overveiende protestantisk.

## Byer, kommuner og distrikter
Solothurn består av 125 kommuner som er sammenfattet til ti distrikter (*Bezirke*). To og to distrikter danner tilsammen et amt (*Amtei*). Amtets navn består av distriktenes to navn:
* Bucheggberg-Wasseramt
* Dorneck-Thierstein
* Olten-Gösgen
* Solothurn-Lebern
* Thal-Gäu
Distriktene er rent administrative enheter, mens amtene fungerer både som retts- og valgkretser.

Tre av kommunene er byer med mer enn 10&nbsp;000 innbyggere:
* Olten (16 801 innbyggere)
* Grenchen (15 951)
* Solothurn (15 261)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Franz Pforr

**Franz Pforr** (født 5. april 1788 i Frankfurt am Main i Tyskland, død 16. juni 1812 i Albano Laziale sør for Roma i Italia) var en tysk maler i romantikken.

Sammen med bl.a. Peter von Cornelius og Friedrich Overbeck utgjorde han kunstnergruppen nasarenerne.

## Referanser
Peter von Cornelius

**Peter von Cornelius** (født 23. september 1783 i Düsseldorf i Tyskland, død 6. mars 1867 i Berlin) var en tysk maler. Han var for en tid medlem av nasarenerne, en gruppe kunstnere i Roma, og slo seg senere ned i München. Han er blitt betraktet som «Den tyske monumentalismens grunnlegger».

## Liv og virke
### Bakgrunn
Cornelius var sønn av maleren Aloys Cornelius og hans hustru Anna Cosse. Fødehuset var i *Kurze Straße 15* i gamlebyen i Düsseldorf. Sin første kunsteriske utdannelse fikk han ved kunstakademiet i sin fødeby, blant annet under faren som var dosent der.

### Kunstnerisk karriere
Hans første større oppdrag og arbeid var dekorasjonen av koret i kirken St. Quirinus i Neuss, på oppdrag av *Domherr* Wallraff i Köln i 1803. Cornelius fikk sitt gjennombrudd med tolv tegninger til Johann Wolfgang von Goethes *Faust I*, inspirert av gamle tyske tresnitt. 

Han kom til Roma i 1811 og ble medlem av Lukasbrorskapet (*Lukasbund*), og utførte sammen med dem en rekke fresker i Casa Bartholdy. Dette konstnerfellesskapet omfattet også de tyske kunstnere Johann Friedrich Overbeck, Friedrich Wilhelm Schadow, Philipp Veit, Julius Schnorr von Karolsfeld og Ludwig Vogel. Dette kunstnerfellesskapet dannet utgangspunktet for den kunstneriske bevegelsen som kjennes under navnet nasarenerne. 

I 1819 vendte von Cornelius tilbake til Tyskland. Bayerns kronprins, Ludvig II av Bayern, hadde fått ham interessert for sine kunstplaner i München, som for von Cornelius' del fremst gjaldt utsmykkelsen av glyptoteket med fremstillinger fra greske heltesagn. Disse freskene ble imidlertid utført av von Cornelius' studenter etter kunstnerens tegninger. 

Fra 1825 var han leder for kunstakademiet i München. Von Cornelius' fremste arbeide i byen ble freskene i Ludvigskirken. Av disse malte kunstneren selv korveggens store komposisjon, *Den ytterste dom*. Kunstverket ble ikke slik Ludvig II hadde ønsket seg, og i protest forlot von Cornelius München. I 1841 ble han kalt til Berlin av Fredrik Vilhelm IV av Preussen. Her arbeidet han fra 1843 med utkast til fresker til Campo Santo-byggverket.

Peter von Cornelius måtte gi opp sin plan om å skape en freskesyklus av de bibelske lignelsene. Men *De kloke og de uforstandige jormfruer* ble nesten ferdig, en fri tolkning av lignelsen om brudepikene i Matteusevangeliet. Ifølge Matteus er det Jesus som forteller lignelsen, men von Cornelius viste ham som brudgommen selv, omgitt av engler og profeter. Fremstillingen av Kristus her regnes som inspirasjonskilden til Bertel Thorvaldsens Kristus-statue i Vår Frues kirke i København (Københavns domkirke), og maleriet hang en periode i Thorvaldsens leilighet i Roma.  

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Rudolf Schadow

**Rudolf (Ridolfo) Schadow** (født 9. juli 1786 i Roma, død 31. januar 1822 i Roma) var en tysk billedhugger.

## Liv og virke
Han var eldste sønn og elev av Johann Gottfried Schadow. I 1810 dro han og broren Wilhelm til Roma for å studere, og der overtok de et atelier. Hans første selvstendige verk, en statue av Paris, ble utstilt i Berlinerakademiet i 1812, og viser at Schadow var inspirert av den danske billedhuggeren  Bertel Thorvaldsen. 

Han konverterte i 1814 til katolisismen. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Philipp Veit

**Philipp Veit** (født 13. februar 1793 i Berlin i Tyskland, død 18. desember 1877 i Mainz) var en tysk maler som gjorde seg kjent i den tyske romantikken. Veit gjorde seg også bemerket for å bruke freskoteknikk i sine verk.

## Biografi
Veit ble født i Berlin i Preussen i 1793. Han var sønn av en bankmann, Simon Veit, og hans kone, Dorothea. Veit fikk sin første kunst utdannelse i Dresden og Wien. Han ble sterkt påvirket av
den nasarenske bevegelsen, som han senere ble medlem av. Han jobbet i Roma noen år før han dro til Frankfurt am Main. Her var han direktør over kunstsamlinger fra 1830 til 1843, han underviste også som professor. Fra 1853 til hans død i 1877 holdt han stillingen som direktør over det kommunale galleriet i Mainz. Veit var, sammen med nazarenes bevegelsen, mer aktiv i tegninger enn klassiske malerier, og selv om han til tider brukte mange sterke farger, er hans verk ofte blitt sett på som fargede tegneserier enn malerier med dagens øyne.

## Referanser
Solothurn

**Solothurn** er hovedstaden i den sveitsiske kantonen ved samme navn. Den ligger ved elven Aare.

Diplomaten Hans Frölicher (1887–1961) var født i Solothurn.

## Se også
* Waffenfabrik Solothurn

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sankt Paul utenfor murene

**Sankt Paul utenfor murene** (italiensk *Basilica di San Paolo fuori le mura*) er den største katolske basilikaen i Roma etter Peterskirken. 

Den går tilbake til keiser Konstantin den store, men det byggverket som står i dag, er en gjenoppbygning etter den nesten fullstendige ødeleggelsen i 1823, da kirken brant ned til grunnen.

Kirken er i henhold til Lateranoverenskomsten en eksklave under Vatikanstaten.

## Eksterne lenker
* 
* «Dette er Paulus' grav» Aftenposten 2006
Brong-Ahafo

**Brong-Ahafo** var en region i Ghana. Den lå mellom Ashanti og grensen til Elfenbenskysten. Administrasjonsbyen er Sunyani. Regionen hadde  innbyggere ved folketellingen i 2010. Brong-Ahafo ble i februar 2019 delt opp i de nye regionene Ahafo, Bono og Bono East.

Blant severdighetene er Kintampo med store fossefall, og apelandsbyen Fiema.

## Referanser
Olympia

**Olympia** kan vise til:

* Olympia (Hellas) – åstedet for de opprinnelige olympiske leker i Hellas
* Olympia (Washington) – hovedstad i delstaten Washington, USA
* Olympia (London) – et utstillings- og konferansesenter i London, England
* ''Olympia'' (film) – en film fra 1938 som dokumenterer de olympiske leker i Berlin
Upper West (Ghana)

**Upper West Region** er en av seksten administrative regioner i Ghana. Den ligger i den nordvestlige delen av landet, og grenser til Burkina Faso i nord og vest. Regionen hadde  innbyggere ved folketellingen i 2021. Administrasjonssenteret i regionen er Wa. Regionen Upper West er videre inndelt i 11 distrikter.

De største etniske gruppene i regionen er Dagaare i vest, Sisaala i øst og Wala i Wa og omegn. Et stort flertall blant walaene er muslimer, og Wa er derfor den største byen i Ghana hvor et flertall av befolkningen bekjenner seg til islam. Sisaalaene og dagaarene er for det meste kristne eller animister. Språkene waali og dagaare er såpass nær hverandre at walaene og dagaarene kan forstå mye av hverandres språk.

Viktigste næringsvei er jordbruk, spesielt mais, hirse, jordnøtter, okra og ris. Det er også mye husdyrhold, særlig av sau, geit, høns, gris og perlehøns. Regionen er fattig og har en lang tørketid, fra oktober til mai, noe som fører til at mange av innbyggerne tar arbeid i andre deler av landet i denne perioden.

I denne regionen og i Upper East Region brygger man den tradisjonelle drikken pito, som er et søtlig, alkoholsvakt hirseøl. Det selges normalt egne barer, hvor man øser opp til seg selv fra en tønne med en kalebass. Fordi prisen er svært lav, gjerne en liten sum for å drikke så mye man ønsker, er pito svært populært. 

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Gorkijparken

**Gorkijparken** er en park i Moskva i Russland. Parken ble åpnet i 1928 og er oppkalt etter forfatteren Maksim Gorkij.

## Litteratur
**Mordene i Gorkij Park* av Martin Cruz Smith, oversatt av Axel S. Seeberg Damm 1989 ISBN 82-517-7116-1

## Eksterne lenker
*
Ringerike Grand Prix

**Ringerike Grand Prix**, opprinnelig **Fossen Grand Prix**, er et norsk sykkelritt som har vært arrangert årlig siden 1975, med unntak av 1978 og 1988. Rittet, som sammen med Sundvolden Grand Prix arrangeres av Ringerike Sykkelklubb, finner vanligvis sted i første halvdel av mai i distriktet rundt Hønefoss og Tyrifjorden. Rittet er klassifisert som kategori 1.2 av Det internasjonale sykkelforbundet (UCI), og er en del av Europatouren i landeveissykling.

## Historie
Rittet ble første gang arrangert som endagsritt den 10. september 1975 under navnet *Fossen Grand Prix*, oppkalt etter en lokal restaurant som var tittelsponsor. Fra 1990 ble rittet gjort om til et etapperitt over fem etapper for 6-mannslag. I 1993 tok Ringerikes Blad over som tittelsponsor og navnet ble endret til *Ringerike Grand Prix*. Fra 1999 ble rittet klassifisert som kategori 2.5 av UCI, og fikk internasjonal status. I 2005 ble rittet oppklassifisert til kategori 2.2 og ble en del av Europatouren i landeveissykling.

Fra 2011 overtok Tour of Norway rittets klassifisering og status i den internasjonale rittkalenderen, noe som førte til at rittet fra samme år ble arrangert som et internasjonalt endagsritt uten klassifisering sammen med det nystartede Grand Prix Norefjell. Fra 2013 ble rittet igjen klassfisert, som kategori 1.2, og ble igjen en del av Europatouren. Samtidig endret GP Norefjell navn til Hadeland Grand Prix, og skiftet igjen navn til Sundvolden Grand Prix i 2016.

## Vinnere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Vinnere fra alle år, resultater siden 2005 – FirstCycling.com
Klassifisering av sykkelritt

**Klassifisering av sykkelritt** foretas av Det internasjonale sykkelforbundet (*Union Cycliste Internationale*, *UCI*) etter type og vanskelighetsgrad.

Klassifiseringen styrer blant annet hvem som kan delta i rittene og størrelsen på pengepremiene.

## Norske UCI-ritt
;2.WWT
* Ladies Tour of Norway (siden 2017)

;2.HC
* Arctic Race of Norway (siden 2015)
* Tour des Fjords (siden 2018)
* Tour of Norway (siden 2014)

;2.1
* Hammer Stavanger (siden 2018)

;1.2
* Gylne Gutuer Grand Prix (siden 2018)
* Hafjell Grand Prix (siden 2018)
* Lillehammer Grand Prix (siden 2018)
* Ringerike Grand Prix (siden 2013)
* Sundvolden Grand Prix (siden 2013)

## Noter



## Referanser
Tour Auvergne-Rhône-Alpes

**Tour Auvergne-Rhône-Alpes** (tidligere **Critérium du Dauphiné**) er et årlig sykkelritt over åtte etapper i Dauphiné-regionen i Frankrike i første halvdel av juni. Sammen med Sveits rundt er det et viktig ritt i oppkjøringen til Tour de France i juli. Rittet hadde opprinnelig navn etter arrangøren, avisen *Le Dauphiné Libéré*. Fra 2010 er rittet overtatt av Amaury Sport Organisation, og *Libéré* er ikke lenger en del av navnet. 

Fordi Dauphiné-Alpene preger rittet i stor grad er vinnerne ofte klatrespesialister. Mange av fjellklatringene som er kjent fra Tour de France brukes her, for eks. Mont Ventoux og Col du Galibier eller *Col de la Chartreuse*. De syklistene som har vunnet Tour de France 5 eller flere ganger har også vunnet Dauphiné Libéré. Lance Armstrong vant Dauphiné i 2002 og 2003 , men tapte for Iban Mayo i 2004, mest på grunn Mayos enormt sterke klatring opp Mont Ventoux.

Rittet ble arrangert for første gang i 1947 da Edouard Klablinski fra Polen vant. Flest seire har Nello Lauredi, Luis Ocaña, Bernard Hinault, Charly Mottet og Chris Froome; alle har vunnet tre ganger hver. Thor Hushovd tok én etappeseier hvert år mellom 2003 og 2006, mens Edvald Boasson Hagen har fem etappeseire i perioden 2010–2019. Boasson Hagen vant i tillegg den grønne poengtrøyen i 2016. Beste norske sammenlagtplassering står Tobias Halland Johannessen for, med femteplass i 2025.

## Vinnere

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Wa (Ghana)

**Wa** er regionshovedstad og største by i Upper West Region i Ghana. Den er også sentrum for stammen wala, og var hjemmet til deres høvding, Wa-Na-høvdingen, inntil 1998.

Et stort flertall blant walaene er muslimer, og dette gjør Wa til den største ghanesiske byen som er dominert av islam.

Blant severdigheter finner man Wa-Na-palasset, et bymuseum, mange moskéer og en flodhestpark.

## Referanser
Wa

**Wa** kan vise til:

*Wa (folk) (&#20324;), en etnisk gruppe i Kina
*Wa (roman) av Mo Yan fra Kina
*Wa (japansk) (&#21644;), et linguistisk konsept i japansk språk
*Wa er også et gammel navn på Japan
*Wa-divisjonen – en *de facto* uavhengig region i Myanmar
*Wa, en by i Ghana
*vallonsk (ISO 639 alpha-2, *wa*)

*Washington, delstat i USA (forkortelse)
*Vest-Australia, delstat i Australia (forkortelse)

**Se også**
*WA - flerbetydningsside
Vatikanbiblioteket

**Vatikanbiblioteket**  (latin: *Bibliotheca Apostolica Vaticana*) er Den hellige stols bibliotek, og ligger i Vatikanet. Det er et av de eldste og viktigste bibliotekene og samlingene av historiske tekster. 

Pave Nikolas V opprettet biblioteket i 1448 da han kombinerte omkring 350 greske, latinske og hebraiske kodekser overlevert av hans forgjengere med sin egen samling og fortløpende kostbare nyanskaffelser, blant dem manuskripter fra Konstantinopels keiserlige bibliotek.

Da den første bibliotekaren, Bartolomeo Platina, satte opp en bestandfortegnelse i 1481, kom den på over 3500 enkeltposter. Dermed stod det fast at biblioteket allerede da var det største i den vestlige verden. Omkring 1587 gav pave Sixtus V arkitekten Domenico Fontana i oppdrag å konstruere en ny bygning for biblioteket. Denne bygningen er fremdeles i bruk. Bøkene var lenket til og utstilt på benker. 

Over århundrene ble biblioteksbestanden ytterligere økt ved gaver og anskaffelser. 

I 1623 ble biblioteket for arvefyrstedømmet Pfalz i Heidelberg med sine omkring 3500 manuskripter skjenket av hertug Maximilian I av Bayern til Pavestolen. Litt er senere blitt gitt tilbake til Heidelberg, men storparten av samlingen er fremdeles i Vatikanet. 

I 1657 anskaffet biblioteket også manuskriptene som hertugene av Urbino hadde samlet. I 1661 ble grekeren Leo Allatius utnevnt til bibliotekar. Christina av Sverige sørget for at hennes bibliotek, som i praksis var omtrent alt som hadde hørt til det svenske kongelige bibliotek, også ble del av Vatikanbiblioteket ved hennes død i 1689. 

I 2005 hadde biblioteket 75&nbsp;000 manuskripter og over 1,1 millioner trykte bøker, av dem ca. 8&nbsp;500 incunabula. Vatikanets arkiver ble utskilt fra biblioteket tidlig på 1600-tallet; de har ytterligere 150&nbsp;000 bestanddeler.

Blant bibliotekets mest fremstående skatter er Codex Vaticanus, det eldste bibelmanuskript som kjennes til. Procopius' «hemmelige historie» ble oppdaget i biblioteket i 1623.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* U.S. Library of Congress Vatican exhibition, mange avbildninger fra viktige dokumenter
* Avvisning av «legenden» om bibliotekets pornografiske samlinger, fra snopes.com
Ludvig XVIII av Frankrike

**Ludvig XVIII** – *Louis XVIII* – (født 17. november 1755 i Versailles,  død 16. september 1824 i Paris) var Frankrikes konge 1814&ndash;1824.

Han giftet seg i 1773 med Luise av Savoia, datteren til kong Vittorio Amadeo III av Piemonte-Sardinia. Han hadde mange barn fra en rekke utenomekteskapelige forhold.

Han regjerte etter sin eldre bror som «den attende». Det har aldri vært noen regjerende kong Ludvig XVII, men dette tallet betraktet han «reservert» sin nevø som døde som barn. 

Ludvig XVIII holdt seg i eksil under den franske revolusjon og Napoleonskrigene, men vendte tilbake i 1814. Hans regjeringstid hadde et tidlig avbrudd av Napoleons *cent jours* («De hundre dagene»).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Karl IV av Spania

**Karl IV** (spansk **Carlos IV**; 1748–1819) var konge av Spania fra 1788 til 1808.

Karl IV var sønn av Karl III av Spania og overtok tronen etter farens død i 1788. Som monark var egentlig velmenende, men svak og udugelig, og ble styrt helt og holdent av sin hustru Maria Luisa av Parma og hennes elsker, statsminister Manuel Godoy.

En reisning i Spania, ledet av tronfølgeren – den senere Ferdinand VII av Spania – mot sin mors elsker, førte til at Karl IV den 19. mars 1808, ble tvunget til abdisere til fordel for sin sønn.

Napoléon Bonaparte fungerte som «megler» i et møte samme år mellom far og sønn i Bayonne og der tvang ham dem begge til avsi sine krav på den spanske trone til fordel for sin bror Joseph Bonaparte, som i juli 1808 ble utropt til konge av Spania.

Karl IV dro sammen med sin hustru til Napoli hvor han henga seg til sin store interesse, jakt.

## Ekteskap og barn
Han giftet seg i 1765 med sin kusine Maria Luisa av Parma. De fikk følgende barn:

* Carlota (1775–1830)
* Maria Amelia (1779–1798)
* Maria Luisa (1782–1824), gift med sin fetter Ludvig, konge av Etruria, prins av Bourbon-Parma
* Ferdinand VII av Spania (1784–1833)
* Maria Isabella (1785–1848)
* Infante Carlos, hertug av Molina (1788–1855)
* Francisco (1784–1865)
* ytterligere åtte barn, som døde i spedbarnsalder

På Pradomuseet i Madrid finnes et verdensberømt maleri av Karl IV med familie, malt av kunsternen Goya.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Det pavelige atheneum Sant’ Anselmo

**Det pavelige atheneum Sant' Anselmo** i Roma er en katolsk pavelig universitet særlig kjent for liturgisk teologi.

Klosteret Sant'Anselmo ble grunnlagt av pave Innocens XI i 1687 for benediktinernes cassinensiske kongregasjon. Etter at kommuniteten var blitt nær utslettet som følge av pesten i 1837, ble institusjonen gjenopplivet ved nygrunnleggelse av pave Pius IX i 1867, nå for hele benediktinerordenen. Men allerede ved den italienske innmarsj i pavenes Roma og okkupasjon av den siste rest av Kirkestaten i 1870 førte til at man på nytt måtte stenge.

Pave Leo XIII gjenopprettet institusjonen i 1887 med dens tre gamle fakulteter (teologi, filosofi, kirkerett) og åpnet det for alle klerikere, både regularklerikere og sekularklerikere. I 1961 tilkom et eget institutt for liturgi.

Av lærere og studenter kunne fremheves Joseph Gredt, Odo Casel, Kassius Hallinger, Cipriano Vagaggini, Adrien Nocent, Basilius Steidle, Adalbert de Vogüé, Emmanuel von Severus, Anselm Günthör, Benedikt Schwank og Basil Studer. De fleste benediktinere som på 1900-tallet har gjort seg gjeldende som vitenskapsfolk, abbeder eller biskoper, har studert eller undervist ved Sant’Anselmo.

## Rektorer
*   ...
* 1908–1913: Hartmann Strohsacker
*  ...
* 1925–1939: Athanasius Staub
* 1939–1949: Ulrich Beste
* 1949–1966: Paul Augustin Mayer, fra 1985 kuriekardinal
* 1966–1968: Jean-Pierre Müller (pro-rektor)
* 1968–1974: Basil Studer
* 1974–1978: Cipriano Vagaggini
* 1978–1986: Magnus Löhrer
* 1986–1990: Anscar Chupungco
* 1990–1997: Pius-Ramon Tragan
* 1997–2005: Albert Schmidt (senere abbedpreses for Beuron-benediktinerkongregasjonen
* 2005–2009: Mark Sheridan
* 2009–2017: Juan Javier Flores Arcas
* 2017–2019: Stefano Visintin
* 2019 - : Bernhard Eckerstorfer

## Referanser




## Litteratur
* Pius Engelbert: *Geschichte des Benediktinerkollegs St. Anselm in Rom. Von den Anfängen (1888) bis zur Gegenwart* (= *Studia Anselmiana*, Bd. 98). Rom 1988.
* Pius Engelbert: *Rom: St. Anselm*. Schnell & Steiner, Regensburg 2007, ISBN 3-7954-6695-4.
* Pius Engelbert: *Sant’Anselmo in Rom. Kolleg und Hochschule. Von den Anfängen (1888) bis zur Gegenwart*, 2. Auflage, EOS Verlag, St. Ottilien 2012, ISBN 978-3-8306-7532-7.
* Mauritius Wilde OSB: *Formation. Ideen, Institutionen, Erfahrungen: Sant'Anselmo als Haus der Formation*. In: *[[Erbe und Auftrag]]*, Jg. 96 (2020), ISBN 3-86846-160-4, S. 173–175.
Abu Hamza al-Masri

**Abu Hamza al-Masri** (født 15. april 1958) er en fundamentalistisk islamist i England. Han ledet Finsbury Park Mosque, som har blitt knyttet til personer som Zacarias Moussaoui og Richard Reid, og regnes som en av de mest radikale islamister i Storbritannia. Mange muslimer har fordømt hans ekstreme holdninger.

26. august 2004 ble han arrestert av britisk politi under seksjon 41 av Terrorism Act 2000, som gjelder bestilling av, forberedelse til eller utføring av terrorhandlinger. Han ble sluppet fra 31. august. Den 19. oktober samme år ble han tiltalt for seksten forbrytelser, inkludert oppfordring til mord på ikke-muslimer og intensjon om å skape rasehat.

Han ble 7. februar 2006 funnet skyldig for flere tilfeller av blant annet planlegging av mord og for å ha oppfordret til rasehat. Dommen lød på syv års fengsel. I USA ble han i 2014 dømt i 100 års fengsel for terrorisme.

## Referanser
Tavistock Square

**Tavistock** er en plass i Bloomsbury i London, ikke langt fra British Museum. Den ble anlagt i 1820-årene av arkitekten Thomas Cubitt. Midt på plassen står en statue av Mahatma Gandhi, som ble reist i 1968. Fred er et gjennomgangstema i parken, hvor det er flere trær som er plantet i forbindelse med fredstiltak eller til minne om ofre for krig, samt et monument for militærnektere.

Det ligger en rekke hoteller rundt plassen, og British Medical Association (BMA) har sitt hovedkvarter der. 

Under terrorangrepet 7. juli 2005 gikk en bombe av på en buss på Tavistock Square.
Russell Square

**Russell Square** er en stor plass med et hageanlegg i Bloomsbury i det sentrale London. Den ligger like ved University of Londons hovedbygninger, British Museum og Russell hotell. Russell Square undergrunnsstasjon ligger like ved plassen.

Plassen ble anlagt i begynnelsen av det 19. århundre, og i 2002 ble den restaurert slik at den ligner den opprinnelige planen. I midten av plassen står en fontene med stråler som kommer rett ut fra bakken. 

Navnet kommer fra familien til jarlene og hertugene av Bedford, som i 17. og 18. århundre utviklet familiens eiendommer i London, blant annet Covent Garden og eiendommen som nå er Russel Square. Noen av husene fra denne tiden er bevart på vestsiden av plassen. 

På det nordvestlige hjørnet står en blå plakett som forteller at T.S. Eliot bodde der en periode. 

Sør for parken ligger det i perioden 2006–08 restaurerte Victoria House, som tidligere var påtenkt som ny hovedbygning for Londons byregjering og borgermester. (Prosjektet ble mislykket.)

## Eksterne lenker
*
Sebastián Eguren

**Sebastián Eguren Ledesma** (født 8. januar 1981 i Montevideo) er en uruguayansk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er assistenttrener for . 

Eguren ble i juli 2005 hentet til Rosenborg sammen med landsmannen Alejandro Lago på anbefaling fra Terje Liverød. I februar 2006 ble han vraket av daværende trener Per-Mathias Høgmo og leid ut til sin forrige klubb, Montevideo Wanderers, frem til 1. juli samme år. Etter at leieperioden med Montevideo Wanderers gikk ut, valgte Rosenborg å leie ham ut til Hammarby.

Senere bestemte Hammarby seg for å kjøpe Eguren fra Rosenborg på permanent basis, så han ble dermed solgt til Hammarby mens svenske Fredrik Stoor gikk motsatt vei. I 2008 ble han videresolgt til Villarreal i Spania, hvor han var en meget sentral spiller. Eguren kunne bekle de fleste plassene på midtbanen, og er kjent som en målfarlig spiller som var flink til å komme seg inn i motstandernes felt. Han la opp i 2016 og gikk inn i trenerteamet i Club Nacional de Football i Montevideo.

Han spilte 54 landskamper for  og scoret sju landslagsmål.

## Klubbkarriere
*  Nacional
*  Montevideo Wanderers
*  Rosenborg (2005–2006)
* →  Montevideo Wanderers (lån) (2006)
* →  Hammarby (lån) (2006)
*  Hammarby (2006–2008)
*  Villarreal (2008–2010)
*  AIK (lån) (2010)
*  Sporting Gijón (2010–2012)

## Referanser


## Eksterne lenker
*