open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Grethe Ingmann

**Grethe Ingmann** (født **Grethe Clemmensen**; 1938–1990) var en dansk sanger og musiker innen pop og jazz. Sammen med ektemannen Jørgen Ingmann vant hun Eurovision Song Contest i 1963 med sangen «Dansevise», en bragd ingen danske klarte å gjenta før Olsen Brothers vant i 2000 med «Fly on the Wings of Love».

## Bakgrunn
Hun ble oppdaget allerede som 17-åring, og kort etter ble hun sammen med jazzgitaristen Jørgen Ingmann, som hun giftet seg med i 1956. De to skapte seg snart et navn i Skandinavia. Hennes mann ble også internasjonalt kjent for instrumentalen «Apache», mens Grethe Ingmann selv kom inn på de tyske hitlistene med sangen «Hello Boy» i 1963. I midten av 1960-årene deltok hun på flere tyske sangfestivaler, men utenom «King of Soho» fikk hun ikke noe større gjennombrudd i nabolandet.

En av sangene hun fremførte på disse festspillene, «Sommer Wind» (tekst: Hans Bradtke, musikk: Henry Mayer), gjorde liten suksess da hun ga den ut på tysk og dansk, men i 1966 ble den en verdenshit for Frank Sinatra med engelsk tekst av Johnny Mercer.

I midten av 1970-årene havarerte ekteskapet med Jørgen, og de gikk hvert til sitt. Etter dette deltok hun flere ganger i Dansk Melodi Grand Prix, men hun ble ikke valgt ut til å representere landet i den internasjonale finalen. I 1980-årene fortsatte hun innenfor underholdningsbransjen og fant tilbake til Jørgen, før hun i slutten av 1980-årene fikk kreft, som hun også døde av i 1990.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Hiller X-18

**Hiller X-18** var et propelldrevet V/STOL eksperimentfly bygget av Hiller Aircraft Corporation på oppdrag fra USAs flyvåpen USAF. 

## Historie
I 1957 tegnet USAF kontrakt med Hiller Helicopters om å bygge en prototype, og utarbeide et testprogram for et V/STOL transportfly. Kontrakten var på 4 millioner USD, og spesifiserte et vribart vinge-konsept med to motorer, toppfart på 640 km/t i horisontal flukt, og lastekapasitet på 4 tonn.

Det eneste eksemplaret ble ferdigstilt i 1958, og gjennomgikk grundige tester på bakken før det fløy første gang 20. november 1959. Det gjennomførte 20 testflyvninger, men på den siste flyvningen oppsto problemer med pitch-kontrollen på den en motoren. Dette gjorde at X-18 fikk flyforbud, og ble i stedet montert på en sokkel for videre testing. Det fløy aldri igjen, og etter et havari som følge av at sokkelen sviktet, ble testprogrammet avsluttet. Det antas at flyet ble skrapet på Edwards Air Force Base kort tid etter.

## Formål
X-18-programmet skulle vurdere om flyvning med et stort V/STOL-fly med vribare vinger var praktisk gjennomførbart. Hovedformålet var å undersøke viktige problemer med det vribare vinge-konseptet og å fastslå kritereier for en mulig viderutvikling av lignende fly. Data fra X-18 ble brukt under design og utvikling av Vought XC-142 eksperimentelle transportfly tidlig på 60-tallet.

## Design
X-18 var ikke bygget helt fra grunnen av, men benyttet deler fra andre protoype-fly. Flykroppen var fra et Chase YC-122C transportfly-prototype. Motorene var to 5&nbsp;850 hk Allison turboprop T40A-14s, hver med to kontraroterende 3-blads propeller. I tillegg hadde flyet en hekkmontert Westinghouse J34-WE turbojetmotor med skyvekraft 1&nbsp;530 kg. Denne sørget for nødvendig balansekontroll (pitch-kontroll) av flyet under sveving. De to propellmotorene som ble brukt var overskudd fra marinens kansellerte VTOL-jager program (Lockheed XFV-1 og Convair XFY-1). 

## Spesifikasjoner

**Dimensjoner**

* **Mannskap:** 2-3
* **Lengde:** 19,2 meter
* **[[Vingespenn]]:** 14,6 meter
* **Høyde:** 7,5 meter
* **Vekt (tom):** 12&nbsp;150 kg
* **Maksimal startvekt:** 14&nbsp;970 kg
* **Motorer:**
** 1 stk. Westinghouse J34 turbojet for pitch-kontroll, 15,2 kN skyvekraft
** 2 stk. Allison T40-A-14 turboprop , 5,850 hk (4,300 kW) hver

**Ytelse**

* **Oppnådd toppfart:** 407 km/t
* **Høyeste flyvning:** 10&nbsp;800 meter (35&nbsp;300 fot)

## Kilder
*NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 25) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
Jørgen Ingmann

**Jørgen Ingmann** (1925–2015 i Holte) var en dansk gitarist. Han startet som jazzmusiker og spilte hos Svend Asmussen i 1940-årene. Sammen med sin kone fra 1956 til 1975, Grethe Ingmann, vant han den internasjonale finalen i Eurovision Song Contest i 1963 med sangen «Dansevise».

## Bakgrunn
Som den mellomste av tre sønner til en jernbanearbeider begynte Ingmann å spille fiolin da han var ti år gammel. Etter at han var ferdig på skolen, begynte han på en utdannelse innen trykkeribransjen. Han sparte en del av det han tjente for å kjøpe sin første gitar. Senere forlot han den trygge jobben og ble med i orkestrene til Roger Henrichsen og Bertrand Bech. Under andre verdenskrig begynte han et samarbeid med Svend Asmussen, en av de mest kjente skandinaviske jazzmusikerne på den tiden.

På denne tiden ble Ingmann kjent med sangeren Grethe Clemmensen, som han giftet seg med i 1956. I slutten av 1950-årene opptrådte han først med Jørgen Ingmann-kvartetten og senere med sin kone.

I slutten av 1950-årene endret han artistnavet sitt til *Jørgen Ingmann and his guitar*. Under dette navnet spilte han inn «Apache» i 1961, som ble nummer fire på hitlistene i Canada og nummer to i USA. Hans egen versjon av Silvana Manganos «Anna» ga ham moderat suksess på listene i USA.

I 1975 ble Jørgen og kona Grethe skilt, men i slutten av 1980-årene fant de sammen igjen, før hun døde i 1990.

Han trakk seg tilbake som utøvende musiker i 1984.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Perfect Symmetry

***Perfect Symmetry*** er et studioalbum fra det amerikanske progressiv metal bandet Fates Warning.

Albumet ble utgitt på Metal Blade Records i 1989. Det var det første albumet til Fates Warning med Mark Zonder som trommeslager. De ble utgitt på nytt 10. juni 2008 med en bonusdisk med studio-demoer og en DVD av konsertopptredener fra 1989-1990 *Perfect Symmetry World Tour*. 

## Sporliste
# «Part of the Machine» (Matheos) – 6:16
# «Through Different Eyes» (Matheos) – 4:22
# «Static Acts» (Aresti) – 4:28
# «A World Apart» (Aresti) – 5:03
# «At Fates Hands» (Aresti/DiBiase/Matheos) – 6:59
# «The Arena» (Aresti) – 3:19
# «Chasing Time» (Matheos) – 3:38
# «Nothing Left to Say» (Matheos) – 8:00

**Bonus-CD – Studio-demoer (2008)**
# «Part of the Machine»
# «Through Different Eyes»
# «Static Acts»
# «A World Apart»
# «At Fates Hands»
# «The Arena»
# «Chasing Time»
# «Nothing Left to Say»
# «Part of the Machine»
# «Nothing Left to Say»

**Bonus-DVD (2008)**

*Allentown, PA, 2. desember 1989:
# «Fata Morgana»
# «Part of the Machine»
# «Silent Cries»
# «Static Acts»
# «Through Different Eyes»

*Houston, TX, 26. april 1990:
# «Fata Morgana»
# «Static Acts»
# «Anarchy Divine»
# «Silent Cries»
# «Nothing Left to Say»
# «Quietus»
# «Damnation»

*Amsterdam, Nederland, 16. desember 1989:
# «Fata Morgana»
# «Part of the Machine»
# «Silent Cries»
# «The Apparition»
# «Through Different Eyes»
# «Nothing Left to Say»

*Philadelphia, PA, 27. mars 1990:
# «The Arena»

*New Haven, CT, 11. desember 1989:
# «Through Different Eyes»
# «The Apparition»
# «Damnation»
# «Exodus»
# Trommesolo
# «Nothing Left to Say»
# «The Ivory Gate of Dreams»

*Musikkvideo: «Through Different Eyes»

## Personell
* Frank Aresti – Gitar
* Ray Alder – Vokal
* Joe DiBiase – Bassgitar
* Mark Zonder – Slagverk
* Jim Matheos – Gitar

## Gjestemusikere
* Kevin Moore – Keyboard
* Faith Fraeoli – Fiolin

## Eksterne lenker
*
Hornborg

:*For den middelalderlige festningen i Tanum kommune i Bohuslen, se [[Karlsborg (Bohuslen)]].* 
**Hornborg** er en borg/festning i Tolkiens litterære verden.

Hornborg var den sterkeste festningen i Rohan. De som hadde forsvart borgen hadde aldri tapt et slag der.
Den lå i Helmsdypet. Grunnen til at den ble kalt Hornborg var at viss en person blåste i et horn der ble lyden slengt mellom fjellsidene til det ble en utrolig høy lyd.
Gigliola Cinquetti

**Gigliola Cinquetti** (født 1947) er en italiensk sanger, journalist og TV-personlighet. 

## Biografi
### Sanremo
Hun vant Sanremo-festivalen som 16-åring i 1964. Hennes seier der førte til at hun representerte Italia i Eurovision Song Contest samme år, hvor hun også vant med «Non ho l'età» (*jeg er ikke gammel nok*). Sangen er komponert av Nicola Salerno og skrevet av Mario Panzeri.

Seieren førte til internasjonal suksess. Hun kom til og med inn på topp 75-listen i Storbritannia, noe som er veldig uvanlig for en italiensk artist. I 1966 spilte hun inn «Dio, come ti amo», som ble en annen verdenshit.

### Sensurert i hjemlandet
Hun fikk igjen stor berømmelse da hun deltok i Eurovision Song Contest 1974 for Italia. Hun fremførte sangen «Sì» med musikk og tekst av Mario Panzeri, Daniele Pace, Lorenzo Pilat og Carrado Conti. Hun endte på andreplass etter ABBAs «Waterloo».

Ifølge John Kennedy O'Connors bok *The Eurovision Song Contest – The Official History*, ble opptredenen hennes i konkurransen sensurert av den italienske kringkasteren RAI fordi man var redd for at sangen hennes skulle påvirke folket til å stemme ja i en folkeavstemning som skulle arrangeres kort tid etter. Sangen forble sensurert av de fleste italienske medier i omtrent en måned etter konkurransen.

Den engelske versjonen av sangen, «Go (Before You Break My Heart)», oppnådde åttendeplass på de britiske listene i juni 1974.

### Senere karriere
En av hennes andre sanger, «Alle porte del sole» (utgitt i 1973), ble spilt inn på nytt på engelsk og italiensk av Al Martino to år etter dens opprinnelige utgivelse, og oppnådde en 17.-plass på Billboard-listene i USA.

Da Italia arrangerte Eurovision Song Contest i 1991 var hun medprogramleder sammen med vinneren i 1990, Toto Cutugno. I 1990-årene ble hun en anerkjent journalist og programleder på TV.

## Sanremo-festivalen
Ved følgende anledninger har Gigliola Cinquetti deltatt på Sanremo-festivalen: 
* 1964 «Non ho l'età (Per amarti)» – sammen med Patricia Carli 
* 1965 «Ho bisogno di vederti» – sammen med Connie Francis
* 1966 «Dio come ti amo» – sammen med Domenico Modugno
* 1968 «Sera» – sammen med Giuliana Valci
* 1969 «La pioggia» – sammen med France Gall
* 1970 «Romantico blues» – sammen med Bobby Solo
* 1971 «Rose nel buio» – sammen med Ray Conniff 
* 1972 «Gira l'amore (Caro bebè)»
* 1973 «Mistero»
* 1985 «Chiamalo amore»
* 1989 «Ciao»
* 1995 «Giovane vecchio cuore»
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
World Sailing

**World Sailing**, tidligere **International Sailing Federation**, er en internasjonal idrettsorganisasjon for seiling, spesielt regattaseiling, anerkjent av Den internasjonale olympiske komité som arrangør. Organisasjonen består av «Member National Authorities» (MNA) fra nesten alle land i verden. Organisasjonen ble etablert i 1996, da *International Yacht Racing Union* (IYRU), stiftet i Paris i oktober 1907, endret til navnet ISAF. 8. desember 2015 ble navnet endret til World Sailing. World Sailing har ansvaret for OL-regattaene, som er en del av Sommer-OL. World Sailing har også ansvaret for å publisere Kappseilingsreglene (Racing Rules of Sailing, RRS, tidligere Racing Rules of Yachting) og redigere dokumentene etter hvert Sommer-OL etter tilbakemelding fra MNA. Kappseilingsreglene, med noen modifikasjoner av MNA (kalt «prescriptions») følges i omtrent alle regatter for alle typer av fartøyer drevet av vind. I Norge er alle regattaer med rangering pålagt av Norges Seilforbund å underlegge seg Kappseilingsreglene. Et annet ansvar forbundet har er godkjenning av nye klasser, som Flying Junior jolle og 12-metersklassen. Den har også godkjent nåværende klasser som International One Design, den første klassen den tildelte International Classic Yacht status.

World Sailing sertifiserer også ulike VM (for eksempel Team Racing Worlds eller 505 Worlds) og kontinentale mesterskap (e.g. 49er North Americans eller Lark 12-Metre Europeans), siden organisasjonen har over 100 medlemsland.

Den internasjonale olympiske komité har gitt World Sailing ansvaret for gjennomføring av seilingen i De olympiske sommerlekene.

HM Harald V er «President of Honour» i World Sailing.

## Se også
* VM i seiling
* Norges Seilforbund

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Hjemmeside til Norges Seilforbund
Perikarditt

**Perikarditt** eller **hjerteposebetennelse** er en betennelse i hjerteposen (perikardium). Perikarditt kan forårsakes av et større antall infeksjoner forårsaket av bakterier, virus eller sopp. Det kan også oppstå som komplikasjon ved mange andre sykdommer som aids, tuberkulose, lupus, revmatiske sykdommer, kreftsykdommer, skader eller kirurgi, og som bivirkning av en del medikamenter.  Perikarditt klassifiseres videre i henhold til betennelsens væskeansamlinger.

Ved perikarditt kan det oppstå en del væske i hjerteposen som tar plass og hindrer hjertet i å utvide seg, og dermed hindrer hjertekamrene å fylle seg før hjertemuskelen trekker seg sammen. Dette kan i få tilfelle hemme hjertets pumpeeffekt så mye at pasienten kan dø.

Kronisk perikarditt er ikke så vanlig som akutt perikarditt.

Etter en perikarditt blir den glatte overflaten på utsiden av hjertet, og på innsiden av hjerteposen mer knudrete og kan gi en spesiell bilyd i stetoskopet når hjertet pumper.

Hjerteposebetennelse har sammen med myokarditt (hjertemuskelbetennelse) blitt rapportert som en sjelden bivirkning på mRNA-vaksiner for koronavirus.

## Referanser
Massiel

**María de los Ángeles Santamaría Espinosa** (født 1947), kjent som sangeren **Massiel**, er en spansk popsanger. Hun vant Eurovision Song Contest 1968 med sangen «La, la, la» og slo den britiske popsangeren Cliff Richard og hans «Congratulations» med ett poeng.

## Liv og virke
### Bakgrunn
María de los Ángeles Santamaría Espinosa hadde kontakt med sangere og grupper fra tidlig av fordi faren hennes, Emilio Santamaria, arbeidet som manager. I ung alder bestemte hun seg for å bli sanger, skuespiller og låtskriver. 

### Kunstnerisk karriere
Hennes første sanger, «Di que no», «No sé porqué», «Llueve», «No comprendo», «Y sabes qué vi», «Rufo el pescador», «Aleluya» og «El era mi amigo» ble sluppet i 1966. Sangen «Rosas en el mar», skevet av hennes venn Luis Eduardo Aute i 1967, gjorde henne til en etablert sanger i Spania og Latin-Amerika. I 1967 deltok hun også i filmen *Vestida de novia*.

29. mars 1968 ble Massiel spurt om å erstatte låtskriveren Joan Manuel Serrat som Spanias deltaker i Eurovision Song Contest. Serrat nektet å delta med mindre han fikk synge på katalansk istedenfor spansk. Ni dager før konkurransen var Massiel på turné i Mexico, men hun returnerte til Spania, lærte sangen og spilte den inn på fem forskjellige språk for de ulike juryene. Sangen hennes, «La, la, la», var skrevet av Ramón Arcusa og Manuel de la Calva. Under konkurransen i London 6. april fikk hun ett poeng mer enn favoritten Cliff Richard og vant konkurransen. I 2008 hevdet en dokumentar at det spanske tv-selskapet TVE hadde bestukket europeiske dommere etter ordre fra Francisco Franco.

Massiel bestemte seg for å slutte som musiker i 1996, men ga ut et album ett år senere og enda et i 2007, sammen med nye versjoner av gamle album fra 1970-årene.

Hun spilte inn en hiphop-versjon av vinnersangen «La, la, la» i 1997. Året etter hadde hun hovedrollen i filmen *Cantando a la Vida* som handlet om en profilert vinner av en europeisk sangfestival som brått forsvinner.

I 2001 falt Massiel ut av vinduet fra sin leilighet i andre etasje da hun «prøvde å lukke vinduslemmen» og lå på sykehus en tid. I 2005 sang hun «La, la, la» på «Congratulations»-konserten i anledning Eurovision Song Contests femtiårsjubileum. 

I 2007 var hun medlem av «Mission Eurovision»-juryen som skulle plukke ut Spanias bidrag til Eurovision Song Contest det året. I anledning dette programmet sang hun også «Busco un hombre», en av sangene som skulle delta i utvelgelsen (mens som da skulle bli sunget av en annen artist).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* The Ye-Ye Girls' nettside
Blodpropp

En **blodpropp**, også kalt **trombe**, er resultatet av en koagulasjonsprosess i et blodkar. Tromben kan enten blokkere blodkaret der den er dannet eller vandrer med blodstrømmen, embolisere.

Dersom blodproppen føres med blodstrømmen, og den møter en blodåre som blir for trang, vil den stoppe opp i denne åren. Blodproppen forhindrer da blodets flyt i det sirkulatoriske system. Resultatet av dette kan være et infarkt i det vevet som den nye tilstoppede åren, forsyner med blod. Ordet infarkt assosieres gjerne med hjertet (hjerteinfarkt), men man kan få infarkt i mange organer og vev i kroppen, ikke bare i hjertet.

De trombene som dannes i de større samleårene (venene) i legger og lår, 
kaller vi dype venetromboser. Disse vil medføre et stengsel for blodstrømmen opp til øvre kroppshalvdel og hjertet, og dermed gi et lokalt symptom (som regel betydelig hevelse i det affiserte benet). Hvis en slik trombe løsner (eller deler av den), vil proppen (embolien) kunne ende opp i en av lungene og forårsake en lungeemboli. Konsekvensen av dette vil være et lungeinfarkt.
Tvangslisens

En **tvangslisens** pålegger innehaveren av et patent, opphavsrett eller andre eneretter å godta andre markedsaktørers bruk av patenthavers patenterte oppfinnelse. Normalt vil patenthaveren motta en form for royalty, som fastsettes enten av en rettsinstans eller gjennom en slags voldgift.

Eksempler på tvangslisenser finner vi i åndsverkloven § 13a, om at det kan fremstilles eksemplar for bruk til offentlig eksamen i skole. Man skal kunne fremstille en eksamensoppgave, uten hinder av opphavsretten, og uten å måtte avsløre innholdet av denne for noen utenfor skolen.

Andre eksempler finner vi i åndsverkloven § 17a og § 18.

## Referanser
Frida Boccara

**Frida Boccara** (1940–1996) var en fransk sanger. Hun vant Eurovision Song Contest 1969 for Frankrike.

Musikken var en viktig del av Boccaras liv allerede fra barnsben av, og hun kom fra en kunstnerisk familie. Broren hennes var blant annet en teaterskuespiller og en dyktig pianist. Søsteren hennes, Lina, har også gitt ut en lærebok i musikk for barn.

I Eurovision Song Contest 1969 i Madrid, Spania representerte hun Frankrike med sangen «Un jour, un enfant». Hun kom på delt førsteplass sammen med Lenny Kuhr fra Nederland, Lulu fra Storbritannia og Salomé fra Spania. Dette er den eneste gangen flere artister har delt førsteplassen i konkurransen, og det skyldtes at det på dette tidspunktet ikke var noen regler som skilte de ulike landene fra hverandre ved stemmelikhet. Boccara deltok også i den franske nasjonale finalen i sangkonkurransen i 1980 og 1981, men hun vant ingen av gangene.

Hun døde i 1996 av en lungeinfeksjon.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Tekst: «Un Jour, Un Enfant»
Lenny Kuhr

**Lenny Kuhr** (født 1950) er en nederlandsk sanger og låtskriver. 

I 1967 vant hun en konkurranse for nye artister, «Cabaret der Onbekenden». Da hun to år senere representerte hjemlandet under Eurovision Song Contest 1969 i Madrid med sangen «De troubadour», delte hun førsteplassen med Storbritannia, Frankrike og Spania. Kuhr hadde selv skrevet musikken til sangen, mens teksten var skrevet av David Hartsema.

Fem år senere, i 1974, fikk hun sin neste nederlandske hit med samme musikk og endret tekst. Sangen het «De Generaal» og var en ode til fotballspilleren og -treneren Rinus Michels. I mellomtiden hadde hun hatt en nummer én-hit i Frankrike med sangen «Jesu Christo» (1972) og hadde dessuten opptrådt i Georges Brassens' show. Den største nederlandske hiten kom i 1980, da hun sammen med Les Poppys utga sangen «Visite».

Kuhr har vært gift to ganger, i 1974 med Gideon Bialijstock som hun fikk to døtre med, og i 2003 med Rob Frank. I 1981–1993 var hun sammen med tekstskriveren Herman Pieter de Boer. 

Da hun i 2007 kunne feire 40-årsjubileum som sanger, spilte hun inn et konsertalbum med 40 sanger, *40 jaar verliefd* (norsk: *40 år forelsket*). Den ble offisielt presentert 9. oktober 2007 i Eindhoven, og samtidig ble Lenny Kuhr utnevnt til Ridder i Oranje-Nassau-ordenen.

Kuhr har bodd en periode i Israel og konverterte til jødedommen.

Hennes yngre søster Ine Kuhr er sanger og skuespiller.

## Diskografi
* 40 jaar verliefd, 2007 
* Panta Rhei, 2005
* Op de grens van jou en mij, 2004 
* Fadista, 2001 
* Visite, 2000  
* Oeverloze liefde, 1999  
* De troubadour, 1998 
* Stemmen in de nacht, 1997 
* Gebroken stenen, 1997 
* Altijd heimwee, 1994 
* Heilig vuur, 1992 
* De blauwe nacht, 1990 
* Het beste van Lenny Kuhr, 1990 
* Quo vadis, 1986 
* De beste van Lenny Kuhr, 1983
* Oog in oog, 1982 
* Avonturen, 1981 
* Dromentrein, 1980 
* 'n Dag als vandaag, 1976 
* 'n Avondje Amsterdam, 1975
* God laat ons vrij, 1974 
* De wereld waar ik van droom, 1972 
* Les enfants, 1972 
* De zomer achterna, 1971 
* De troubadour, 1969

## Eksterne lenker
* 
* 
*
4. etappe i Tour de France 2008

**Fjerde etappe av [[Tour de France 2008]]** var en 29,5&nbsp;km lang tempoetappe som ble kjørt tirsdag 8. juli ved Cholet. Favoritten Fabian Cancellara syklet langsommere enn lagkameraten Jens Voigt og ledende Denis Mensjov de to første mellomtidene, men avsluttet sterkt og ledet med 88 hundredeler før Stefan Schumacher kom inn 33 sekunder foran Cancellara og dermed tok sin første etappeseier i Tour de France. Med dette kan Schumacher også iføre seg gul trøye. Etappens største overraskelse var Kim Kirchen, som lå som nummer to gjennom hele løpet og dermed økte ledelsen til Thor Hushovd i kampen om den grønne trøya og rykket opp til andreplass totalt.

***Etappe:** 4
***Dato:** 8. juli
***Lengde:** 29,5&nbsp;km
***Norske resultater:**
: 116. Thor Hushovd + 3.36
: 151. Kurt Asle Arvesen + 4.24
***Gjennomsnittshastighet:** 49,5&nbsp;km/t

## Resultatliste

### 1. mellomtid, Saint-André-de-la-Marche, 11 km

### 2. mellomtid, La Romagne, 18 km

### Mål

## Eksterne lenker
* Etappeside på Letour.fr
Salomé

:*For kvinnenavnet, se [[Salome]].*

**Salomé** (født **Maria Rosa Marco** 1943) er en spansk sanger og programleder. Hun kom på delt førsteplass i Eurovision Song Contest 1969 sammen med Nederland, Storbritannia og Frankrike med sangen «Vivo cantando». Vinnersangen ble gitt ut på sju forskjellige språk: spansk, katalansk, baskisk, fransk, tysk, italiensk, engelsk og serbokroatisk.

Hun begynte sin karriere ved Barcelona Radio og fortsatte karriere som musiker og programleder på tv. Fram til 1963 spilte hun inn og ga ut mer enn 40 sanger – utgitt på plateselskapene Iberofón og Zafiro. I 1962 deltok hun også på Middelhavsfestivalen.  

Senere har hun gitt ut en rekke sanger som har blitt utgitt av blant annet Iberfón og Belter. Hun har gitt ut mange velkjente sanger på spansk og katalansk, blant annet «Quinientas millas», «L'arbre», «Bésame much», «Com el vent», «L'emigrant», «Puedo morir mañana», «Isla del amor» og «O Esperaré».

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Tekst: «Vivo Cantando»
Séverine (sanger)

**Séverine** (født **Josiane Grizeau**, 1948) er en fransk sanger som vant Eurovision Song Contest 1971 for Monaco med sangen «Un banc, un arbre, une rue» (norsk: *en benk, et tre, en gate*).

Vinnersangen var komponert av Jean-Pierre Bourtayre og med tekst av Yves Dessca. Den ble spilt inn på engelsk som «Chance in Time», på tysk som «Mach die Augen zu (und wünsch dir einen Traum)» og italiensk som «Il posto». Den franske versjonen nådde en niendeplass på de britiske hitlistene i april 1971. Den britiske versjonen, som ble gitt ut på CBS og ikke Philips, kom ikke inn på listene. 

Sangen fikk også høye plasseringer på de fleste andre europeiske salgslister. Séverine opplevde ytterligere suksess i Tyskland og Luxembourg, men aldri mer i internasjonal skala.

Séverine prøvde å vinne Eurovision Song Contest to ganger til, ved å delta i de tyske nasjonale finalene i 1975 og i 1982, men ingen av sangene vant. Hun var en del av Monacos delegasjon til Eurovision Song Contest 2006 i Athen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Teksten til «Un banc, un arbre, une rue» med engelsk oversettelse
Black Beach

**Black Beach** er et fengsel som ligger i Ekvatorial-Guineas hovedstad Malabo på øya Bioko. Det er et av de mest beryktede fengslene i Afrika. Det har rykte på seg for at fangene blir utsatt for systematisk vanskjøtsel og mishandling. De får heller ikke medisinsk hjelp (FNs *[[Standard Minimum Rules for the Treatment of Prisoners]]* krever at alle fanger skal ha tilgang på et minimum av nødvendig medisinsk hjelp) og matrasjonene er sparsomme.

Black Beach har flere utenlandske fanger – blant dem Simon Mann – dømt for deltagelsen i et mislykket kupp mot Ekvatorial-Guineas president Teodoro Obiang i 2004.

## Referanser
Vicky Leandros

**Vicky Leandros** (fødenavn **Vasiliki Papathanasiou**, Βασιλική Παπαθανασίου; født 1949) er en gresk sanger med en lang internasjonal karriere. Hun er datteren til sangeren, musikeren og komponisten Leandros Papathanasiou (kjent som Leo Leandros, og med komponistpseudonymet Mario Penas). 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hun ble født i Palaiokastritsa, et feriested på øya Korfu i Det joniske hav. Faren hennes ønsket å utvide karrieren sin og reiste til Tyskland mens Vicky vokste opp hos bestemoren sin til hun var fem år gammel. I 1958 tok foreldrene henne med seg til Tyskland der hun ble boende etter at foreldrene ble skilt. Vicky vokste således opp i Hamburg og gikk på gymnaset i Wartenau.

### Karriere
Vicky Leandros hadde siden 1960-tallet en rekke fremgangsrike hits og album der hun synger på tysk. Hun deltok flere ganger i Eurovision Song Contest for Luxembourg. I 1967 kom hun på fjerdeplass med «L'amour est bleu» som i ettertid ble en verdenshit, og i 1972 vant hun med «Après toi».  I 2000 kom albumet *Jetzt*.

Fra 1982 til 1986 var Vicky Leandros gift med den greske entreprenøren Ivan Zisiadis, og hun fikk også en sønn med ham. I 2005 ble Vicky skilt fra sin andre ektemann etter 19 års ekteskap, som også hadde resultert i to døtre.

Hun ble senere aktiv innen politikk på kommunalt nivå i Hellas.- Den 15. oktober 2006 ble hun valgt inn i bystyret i havnebyen Pireus. Hennes oppgaver her omfattet byens kulturelle og internasjonale utvikling. Hun ble også Pireus' varaordfører. 

Det ble i juni 2008 bekjentgjort at Leandros hadde bestemt seg for å tre ut av gresk politikk med umiddelbar virkning. Hun hadde undervurdert arbeidsbyrden og den tid det tok å oppfylle politikkens krav, og kommet til at dette ikke lot seg forene med en fortsatt karriere som sangerinne.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Vicky Leandros' offisielle hjemmeside
Anne-Marie David

**Anne-Marie David** (født 1952) er en fransk sangerinne som har representert to land (Frankrike og Luxembourg) i Eurovision Song Contest, begge med merkbar suksess. Hun vant konkurransen for sistnevnte med «Tu te reconnaîtras» i 1973.

Hun startet sin musikkarriere med rollen som Maria Magdalena i den franske versjonen av Jesus Christ Superstar. I 1973 ble hun valgt ut til å representere Luxembourg i Eurovision Song Contest for å forsvare landets ære på hjemmebane etter å ha vunnet året før. Hun ble dermed enda et navn på den lange listen over utenlandske artister som har deltatt for landet i konkurransen, sammen med blant annet France Gall og Vicky Leandros. I 1973 utviklet konkurransen seg til et kappløp mellom tre bidrag som alle har etablert seg som klassikere innenfor Eurovision Song Contest; Davids «Tu te reconnaîtras», spanske «Eres tú» og Storbritannias «Power to All Our Friends», fremført av Cliff Richard. David gikk til slutt seirende ut, men bare seks poeng skilte vinneren fra tredjeplassen.

Etter konkurransen la hun ut på en verdensturné, og bodde i Tyrkia en stund. Hun spilte inn to singler og en plate i Tyrkia og fikk flere priser for sitt arbeid der.

Hun deltok i Eurovision Song Contest igjen i 1979, denne gang for hjemlandet Frankrike, med sangen «Je suis l'enfant soleil». Nok en gang ble det en kamp mellom tre land under avstemningen, men denne gang trakk ikke David det lengste strået og endte på tredjeplass.

Hun staret på en turné i Frankrike i 1980-årene. Mellom 1982 og 1983 fortsatte hun sin musikalkarriere i Norge. Anne-Marie David avsluttet så sin karriere innenfor musikk- og underholdningsbransjen, brente alle kostymer og annet som minnet henne om livet på scenen. Etter dette levde hun nærmest som en eremitt på den franske landsbygda. Hun dukket imidlertid opp igjen rundt 2005, da hun gikk med på å fremføre vinneren fra Eurovision Song Contest 1972, «Après toi», på «Congratulations»-konserten i forbindelse med Eurovision Song Contests femtiårsjubileum.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Teach-In

**Teach-In** var en nederlandsk popgruppe fra Enschede i Overijssel som vant Eurovision Song Contest 1975 med sangen «Ding-a-dong». Sangen var skrevet av Will Luikinga.

Gruppen ble opprettet av Koos Versteeg (sang, klaverinstrument) og Ruud Nijhuis (trommer) i 1967. De øvrige bandmedlemmene var da Hilda Felix (sang), Henk Westendorp (sang), Frans Schaddelee (bassgitar) og John Snuverink (gitar). 

I 1970 ble kontrakten med CBS underskrevet, og året etter kom debut-singelen «Spoke The Lord Creator» som lenge befant seg på hitlistene i Nederland. En stor del av bandets besetning ble byttet ut i 1972, av den opprinnelige besetningen var det kun Versteeg og Nijhuis som ikke forlot bandet. Gruppen fikk da følgende besetning: 
*Getty Kaspers (sang), 
*Chris de Wolde (gitar), 
*Ard Weenink (bassgitar, trompet, sang), 
*Koos Versteeg (klaverinstrumenter, sang), 
*John Gaasbeek (bassgitar) og 
*Ruud Nijhuis (trommer). 

Musikalsk sett ble Teach-In nå noe forandret, musikken ble mer kommersiell og sounden lignet mer på ABBAs. I 1974 fikk gruppen sitt gjennombrudd i Benelux-landene med nummeret «Fly away» som ble skrevet av produceren Eddy Ouwens og Koos Versteeg. De etterfølgende singlene «In The Summernight» og «Tennessee Town» ga også gode resultater. I 1975 vant gruppen den nederlandske finalen i Eurovision Song Contest med sangen «Dinge-dong», som på engelsk ble til «Ding-a-dong». Seieren i Eurovision Song Contest gjorde gruppen kjent utenfor Benelux-landene, og gruppen reiste på turneer både i og utenfor Europa. Teach-In opptrådte også på bryllupsfesten til den nederlandske prinsesse Christina og Jorge Guillermo. 

I 1976 vekslet igjen gruppens besetning, og igjen ble Versteeg og Nijhuis alene tilbake. Den nye besetningen var videre Betty Vermeulen (sang), Marianne Wolsink (sang), Hans Nijland (bassgitar), Gerrit Trip (gitar, sang). Gruppens første single etter dette, «Upside down», ble dens største nederlandske suksess. I Russland gjorde singelen «I Am Almost Alone», som kun ble utgitt der, det meget godt.

Vekslingene var ikke over etter dette, i 1977 forlot Hans Nijland gruppen, og Nick de Vos overtok hans plass. I 1978 ga Teach-In ut singelen «Dear John» som kom inn på Nederlands topp-5. Stemmeproblemer gjorde at sangerinnene Wolsink og Trip måtte byttes ut, og samtidig forlot bassisten de Vos gruppen. I deres sted kom Peter van Eyck (sang, bassgitar), Bert ten Bruggen (gitar, sang) og Ab Timmer (trommer). Samme år kom singlene «Robot» og «Greenpeace» inn på Nederlands hitlister.

Etter at singelen «Regrets» ikke kom inn på hitlistene i 1980 ble Teach-In definitivt oppløst. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*  Biografi på Nederlands popinstitutts nettsted (Besøkt 8. juli 2008)
Brotherhood of Man

**Brotherhood of Man** er en britisk popgruppe startet i 1969 som består av Martin Lee, Lee Sheriden, Sandra Stevens og Nicky Stevens. Gruppen vant Eurovision Song Contest 1976 med «Save Your Kisses for Me», som er den mestselgende vinnersangen av konkurransen igjennom tidene.

Gruppen ble dannet i 1969 av manger Tony Hiller. Gruppen fikk en verdenshit året etter med «United We Stand», men da under artistnavnet «*The* Brotherhood of Man». I 1974 var den bestemte artikkelen borte, og gruppen bestod nå av de fire artistene Brotherhood of Man skulle bli mest berømt som.

Gruppen gjorde suksess i Europa før de returnerte til Storbritannia og opplevde det der. Etter at de vant Eurovision Song Contest i 1976 fikk gruppen enda tre år med hitsingler og -album.

Som følge av dårlige salgstall gikk gruppen i oppløsning, men de startet den igjen to år senere og er fremdeles aktive i dag. Gruppen har mange show rundtom i Europa, og gjør fremdeles suksess med sine konserter i hjemlandet.

## Diskografi

**Album**
**[[United We Stand (Brotherhood of Man album)|United We Stand]]* (Deram, 1970)
**[[We're the Brotherhood of Man]] * (Deram, 1972)
**[[The World of the Brotherhood of Man]]* (Decca, 1973)
**[[Good Things Happening]]* (Dawn, 1974)
**[[Love and Kisses from Brotherhood of Man|Love and Kisses]]* (Pye, 1976)
**Oh Boy!* (Pye, 1977)
**[[Images (Brotherhood of Man album)|Images]]* (Pye, 1977)
**[[B for Brotherhood]]* (Pye, 1978)
**[[Twenty Greatest]]* (K-tel/Pye, 1978)
**[[Higher Than High]]* (Pye, 1979)
**[[Singing a Song]]* (Pye, 1979)
**[[Good Fortune (Brotherhood of Man album)|Good Fortune]]* (Dazzle, 1980)
**[[Sing 20 Number One Hits]]* (Warwick, 1980)
**[[20 Disco Greats / 20 Love Songs]]* (Warwick, 1981)
**[[Lightning Flash]]* (EMI, 1983)
**[[The Butterfly Children]]* (1992)
*''Greenhouse'' (1997)
**[[The Seventies Story]]* (2002)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Marie Myriam

**Marie Myriam** (født **Miriam Lopes** 1957) er en portugisisk sanger som har bodd i både Frankrike og Den demokratiske republikken Kongo.

Hun representerte Frankrike og vant Eurovision Song Contest 1977 med «L'oiseau et l'enfant» (norsk: *fuglen og barnet*). I 1981 representerte hun også Frankrike i Yamaha Music Festival med sangen «Sentimentale» og kom på niendeplass.

De siste årene har hun lest opp de franske stemmene under Eurovision Song Contest. 

Hun deltok på jubileumskonserten i anlending Eurovision Song Contests femtiårsjubileum i København i 2005, både som gjesteprogramleder og som utøver. Samme året skrev hun forordet til den franske utgaven av «The Eurovision Song Contest – The Official History», skrevet av John Kennedy O'Connor.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Bide et Musique
Alphabeta

**Alphabeta** var en israelsk musikkgruppe på slutten av 1970-årene, bestående av Reuven Erez, Lisa Gold-Rubin, Nehama Shutan, Ester Tzuberi og Itzhak Okev. Gruppen vant Eurovision Song Contest 1978 for Israel sammen med Izhar Cohen og sangen «A-ba-ni-bi».

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Izhar Cohen

**Izhar Cohen** (født 1951) er en israelsk sanger og skuespiller.

Som representant for Israel vant han Eurovision Song Contest 1978 sammen med gruppen Alphabeta med sangen «A-ba-ni-bi» (komponert av Nurit Hirsh og med tekst av Ehud Manor). Cohen representerte Israel igjen (denne gang med en navnløs gruppe korister) i 1985 og fremførte «Ole, ole» (musikk av Kobi Oshrat, tekst av Hamutal Ben-Ze'ev), og ble nummer fem.

Han var også skuespiller ved Haifa Teater.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Olympisk rekordhistorikk på 100 m brystsvømming

**Olympisk rekordhistorikk på 100 m brystsvømming** noteres kun for langbane (50 meter basseng).

__TOC__

## Menn

## Damer

## Andre OL-svømmerekorder
Norges Seilforbund

**Norges Seilforbund** er særforbundet for seiling under Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité.

De første seilforeningene i Norge ble stiftet i 1860-årene. Kongelig Norsk Seilforening fungerte som landsforbund inntil Norges Seilforbund ble stiftet. Daværende kronprins Harald var forbundets første formann, og 37 seilforeninger var tilsluttet da forbundet ble etablert i 1970. Dagens president i seilforbundet er Guro Steine, som ble valgt på seiltinget i 2021.
 
Norges Seilforbund er tilsluttet Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité, Skandinavisk Seilforbund, European Sailing Federation (Eurosaf), International Foundation for Disabled Sailing (IFDS) og World Sailing (tidligere ISAF).

## Presidenter i Norges Seilforbund
**Formenn og presidenter**

## Seilkretser
Seilforbundet har i dag ti særkretser, etter at flere kretser ble lagt ned eller slått sammen i tråd med et tingvedtak, hvor:
#**[[Nordland Seilkrets]]**, **[[Troms Seilkrets]]** og **Finnmark Seilkrets** ikke lenger behøvde å bestå som egne seilkretser, og foreningene der kunne tilsluttes Norges Seilforbund direkte.
#**[[Sogn og Fjordane Seglkrins]]** opphørte som egen krets, og foreningene der kunne velge å tilhøre Møre og Romsdal Seilkrets eller Vestland Seilkrets.
#**[[Telemark Seilkrets]]** opphørte som egen krets, og foreningene der kunne velge å tilhøre Aust-Agder Seilkrets eller Vestfold Seilkrets.
#**Hedmark/Oppland Seilkrets** ble slått sammen med Oslo og Akershus Seilkrets.

### Dagens ti kretser

*Aust-Agder Seilkrets
*Møre og Romsdal Seilkrets
*Nordland Seilkrets
*Oslo og Akershus Seilkrets
*Rogaland Seilkrets
*Trøndelag Seilkrets
*Vest-Agder Seilkrets
*Vestfold Seilkrets
*Vestland Seilkrets
*Østfold Seilkrets

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Gali Atari

**Avigail «Gali» Atari** (født 1953) er en israelsk skuespiller og sanger som sammen med gruppen Milk and Honey vant Eurovision Song Contest 1979 med sangen «Hallelujah». Israel tok dermed sin andre seier på rad i konkurransen. Vinnersangen hennes har senere blitt gitt ut på fransk av Rika Zaraï.

Gali Atari ble født av jemenittiske foreldre og vokste opp sammen med seks søsken i Rehovot. Faren hennes døde da Gali bare var fire år gammel. Hun er søsteren til Yona Atari, en sanger og skuespiller og til den avdøde Shosh Atari, som var programleder på radio og en TV-personlighet. Gali Atari var veldig populær i Israel i 1980-årene, men suksessen avtok i tiåret etter. Atari oppnådde igjen suksess  i 2001 med samlealbumet «Songs that will Bring you Love», og tiltrakk seg i ettertid store publikum på konsertene sine.

## Rettssak
I 1980, etter et år med samarbeid, trakk Atari seg fra Milk and Honey som et resultat av et søksmål hun anla mot hennes manager, Shlomo Tasch. Atari hevdet i retten at hun ikke fikk betalt for omtrent seksti forestillinger på TV i Israel og Europa. Da hun forlot Milk and Honey, ble en ny vokalist (Leah Lupatin) introdusert og et nytt Milk and Honey album med sanger Atari hadde spilt inn ble utgitt under den nye vokalistens navn. Rettssaken strakk seg over 14 år og ble avsluttet med en seier for Atari, som ble tildelt 800 000 shekel (omtrent 1,8 millioner kroner).

## Diskografi (album)
* *Milk & Honey with Gali*, 1978
* * Take Me Home*, 1981
* *Riding on the Wind*, 1984
* *Emtza September*, 1986
* *One Step More*, 1988
* *Genesis*, 1989
* *A collection*, 1991
* *The Next Day*, 1992
* *Signs*, 1994
* *Glida*, 1998
* *Songs that will Bring you Love*, 2001
* *Embrace Me*, 2003

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Detaljert side om Gali Atari (på fransk)
Milk and Honey

**Milk and Honey** var en israelsk sanggruppe som sammen med Gali Atari vant Eurovision Song Contest 1979 med sangen «Hallelujah». De gjorde to andre forsøk på å representere Israel i konkurransen. I 1981 sang de sangen «Serenada» som kom på fjerdeplass i den nasjonale finalen. I 1989 ble de nummer åtte med «Ani ma'amin». Ved begge anledningene fikk de hjelp av den kvinnelige vokalisten Lea Lupatin. Shmulik Bilu døde 31. desember 2023 på Ichilov sykehus i Tel Aviv i en alder av 71 år.

Gruppen bestod av Reuven Gvirtz, Yehuda Tamir og Shmulik Bilu.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bucks Fizz

**Bucks Fizz** er en britisk popgruppe stiftet i 1981 for å delta i Eurovision Song Contest samme år. De vant konkurransen med sangen «Making Your Mind Up» og fikk en suksessfull popkarriere. Gruppen bestod opprinnelig av Bobby G, Cheryl Baker, Mike Nolan og Jay Aston.

Bucks Fizz hadde sin storhetstid i 1980-årene, men gruppen ga ut et nytt musikkalbum i 2017.

## Bakgrunn
11. mars 1981 slo den relativt ukjente gruppen Bucks Fizz syv andre artister i konkurransen *A Song for Europe*, den britiske nasjonale finalen i Eurovision Song Contest. De fulgte dermed «tradisjonen» med grupper med to menn og to kvinner som ble etablert etter at ABBA vant konkurransen i 1974. Gruppen ble satt sammen av produsent- og låstkriverparet Nichola Martin og Andy Hill spesielt for denne anledningen. Baker hadde tidligere vært et medlem av gruppen Co-Co, som hadde kommet på ellevteplass i Eurovision Song Contest 1978 for Storbritannia med bidraget «The Bad Old Days». 

Bucks Fizz representerte så Storbritannia i den internasjonale finalen i Dublin i Irland. De fremførte «Making Your Mind Up», som blir husket spesielt for dansenummeret hvor Mike Nolan og Jay Aston rev av skjørtene til jentene i gruppen. Bucks Fizz vant konkurransen, men marginen ned til andreplassen var på bare fire poeng. «Making Your Mind Up» ble en nummer én-hit i ni ulike land, og gruppen opplevde en hektisk periode med promotering for albumet med gruppenavnet, og deres neste to album, *Are you ready?* (1982) og *Hand Cut* (1983), solgte til gull. Mot slutten av 1983 hadde gruppen mistet fotfestet som Storbritannias mest-selgende gruppe da singlene *London Town* og *Rules Of The Game* plasserte seg som 34 og 57 på den engelske salgslisten. Gruppen bestemte seg for å ta en pause tidlig i 1984, i frykt for at overeksporering var grunnen til salgsnedgangen. 

På dette tidspunktet hadde gruppen fått store interne problemer, og det ble etterhvert kjent at det yngste medlemmet, Jay Aston, hadde hatt en affære med gruppens låtskriver, Andy Hill, og Aston sluttet etter en turbulent periode hvor gruppen blant annet hadde vært involvert i en buss-ulykke, hvor Mike Nolan var den hardest skade, med blødninger i hjernen. Aston solgte senere historien sin til pressen, under tittelen «The hateful, bitchy world of Bucks Fizz», mens den daværende gruppens medlemmer la skylden på Aston. Aston ble senere saksøkt av plateselskapet, og sto igjen med store økonomiske problemer og uten platekontrakt. Aston ble erstattet med 21-årige Shelley Preston, og gruppen fortsatt ut 1980-tallet uten de store hitene. Aston, Baker og Nolan turnerer nå som «The Original Bucks Fizz», ettersom Bobby G og hans kone eier navnet «Bucks Fizz», som de også turnerer som.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Stefan Nystrand

**Stefan Ernst Nystrand** (født 20. oktober 1981 i Haninge) er en svensk svømmer.

## Biografi
Nystrand har blitt europamester flere ganger, men bare ved kortbanemesterskap (25-metersbasseng). I 2000 vant Nystrand 50 meter fri (21,52) og 100 meter fri (47,56), i 2001 50 meter fri (21,15) og 100 meter fri (47,15) og i 2002 vant Nystrand 50 meter fri (21,55). Nystrand bytte nylig klubb fra Södertörn SS till SK Neptun, begge i Stockholm. Ved konkurranser i Paris 5. august 2007 noterte Nystrand 47,91 på 100 meter fri (50-metersbasseng), som etter Pieter van den Hoogenbands 47,84, er den raskeste tiden i verden gjennom tidene.

## Rekorder
**VR** = verdensrekord, **NR** = nordisk rekord, **SR** = Svensk rekord
### Langbane
* 50 m fri: 21,93 (2007, **NR**)
* 100 m fri: 47,91 (2007, **NR**)
* 50 m bryst: 28,66 2004, tredjemann i Sverige gjennom tidene)

### Kortbane
* 50 m fri: 20,93 (2007, **NR**)
* 100 m fri: 45,83 (2007, **VR**)
* 50 m bryst: 27,08 (2003, **NR**)
* 100 m bryst: 1.01,58 (2005)
* 50 m butterfly: 24,13 (2004)
* 100 m medley: 53,97 (2006, **SR**)

## Meritter i utvalg
* 1999: Gull i EM (4x50 m fri og 4x50 m medley)
* 2000: VM-gull (4x100 m fri), VM-sølv (100 m fri), VM-bronse (50 m fri), EM-gull(50 m og 100 m fri), EM-gull 4x50 m
* 2001: EM-gull (50 m og 100 m fri)
* 2002: EM-gull (50 m fri), EM-sølv (4x100 m fri)
* 2004: EM-sølv (50 m fri)
* 2006: EM-sølv (100 m fri)
* 2007: VM-bronse (50 m fri)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Svenske svømmeforbundet (Simförbundet) – Stefan Nystrand
* Hjemmesiden hans
Kubjelle

En **kubjelle** er en bjelle som henges på tamfe. Kubjella henges vanligvis på lederdyret i flokken, som gjerne kalles *bjellekua*. Kubjella hadde en viktig funksjon når dyrene gikk på beite i utmarka, i skogen eller på fjellet, der dyrene ikke var inngjerdet på et avgrenset område. Under slike forhold var det viktig at den som skulle passe dyra, oftest en gjeter, kunne holde rede på hvor flokken befant seg. En kubjelle kan lages i støpejern, men finnes også i smijern og messing.  

Forskere har sett på hva lyden fra bjellene gjør med dyrene. I en forskningsrapport sammenliknet forskerne kuer med og uten bjelle, og resultatene viste at dyrene med bjelle rundt halsen var mer stresset enn dyr uten bjelle. 

## Andre bruksområder
Kubjeller brukes av supportere i forbindelse med idrettsarrangementer, blant annet av norske supportere ved håndballmesterskaper. 

Også sauer kan ha bjeller, men en sauebjelle er mindre enn en kubjelle. 
 
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kubjelle (andre betydninger)

**Kubjelle** kan referere til:

* Kubjelle, henges på tamfe
* Kubjelle (instrument), rytmeinstrument
* Kubjelleslekta, *Pulsatilla*, en slekt i soleiefamilien
** Kubjelle (plante), den ene av artene i kubjelleslekta i Norge, *Pulsatilla pratensis*
Nicole Seibert

**Nicole** (**Nicole Seibert**, tidligere **Hohloch**, født 1964) er en tysk sanger. Hun vant Eurovision Song Contest 1982 for Tyskland med sangen «Ein bißchen Frieden» med musikk av Ralph Siegel og tekst av Bernd Meinunger.

Da hun fremførte sangen på nytt etter å ha vunnet konkurransen sang hun den på engelsk, fransk og nederlandsk i tillegg til tysk. Den engelske versjonen kom på 500. plass på de amerikanske singlelistene. Den ble også spilt inn på fransk (som «La Paix sur terre»), nederlandsk (som «Een beetje vrede»), spansk (som «Un poco de paz»), dansk (som «En smule fred») og polsk (som «Troszeczkę ziemi, troszeczkę słońca»). 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Ein bißchen Frieden med tekst oversatt til engelsk
* CD - Platekompaniet - Das Neue Best
Smuget

**Smuget** var et serveringssted og kulturhus i Oslo som ble etablert i mai 1985 og gikk konkurs i april 2011. Smuget ble etablert av Gunnar Simonsen og Eva Mellqvist, og holdt opprinnelig til i Kirkegata 34. De drev også en tid Club Remember på Karl Johans gate. Fra 1992 hadde Smuget adresse Rosenkrantz' gate 22 i Oslo.

## Historikk
Simonsen hadde sammen med Anders Hoff siden 1970 drevet jazzklubben Pingvin i Drøbak. Klubbkonseptet ble flyttet til hjørnet Teatergata/Akersgata i Oslo i 1976, og noen av de første artistene som opptrådte der var det engelske punkbandet Sex Pistols. Omtrent på denne tiden ble Mellqvist medeier. I 1990 ble Smuget nevnt blant verdens fremste musikkscener av det amerikanske TV-programmet *Rich'n Famous.* På det tidspunktet omfattet konseptet seks barer, restaurant- og cafeavdeling, discotek og to scener.

Smuget flyttet i 1992 til Rosenkrantz' gate og man videreførte Darwin P., LilleMaud og Diderik. Fra 1998 drev Mellqvist stedet frem til 2002, da det ble solgt til Terje Vallestad og Knut Skodvin. I 2004 ble etablissementet kjøpt av Trond Myhre.  

Smuget stengte dørene før påsken 2011 og ble begjært konkurs 28. april samme år. De siste årene før konkursen og nedleggelsen ble også TV-programmet *[[Torsdagsklubben]]* sendt fra Smuget.
## Smuget-prisen
Steder arrangerte fra 1987 den høstlige ukelange festivalen *Smugiaden*. I den forbindelse delte man ut Smugetprisen (15&nbsp;000 kroner, senere hevet til  kroner). Blant vinnerne var:
*Sveinung Hovensjø 1990
*Sidsel Endresen 1991
*Eivind Aarset 1992
*Oslo Jazzhus 1993
*Vidar Busk 1994
*Geir Wentzel 1995
*Bugge Wesseltoft 1996
*Kim Ofstad 1997
*Rocketeater-gruppen i Sandvika 1998
*Dan Børge Akerø 2005
*ODDband 2006
*Dirtydogs fra Sandefjord 2007

## Referanser
Corinne Hermès

**Corinne Hermès** (født **Corinne Miller** 1961) er en fransk sanger. Hun er mest kjent for å ha vunnet Eurovision Song Contest 1983 for Luxembourg.

Hermès ga ut sin debutsingle «La ville où je vis» i 1979, men da under fødenavnet Corinne Miller. Singelen var komponert av Jean Pierre Millers, som også sto for de største suksessene i hennes karriere. 

I 1983 ble Corinne Hermès invitert av luxembourgsk fjernsyn til representere landet i Eurovision Song Contest i München. Sangen «Si la vie est cadeau» (norsk: *hvis livet er en gave*), med tekst av Alain Garcia og musikk av Jean-Pierre Millers. Hermès fikk seks poeng mer enn andreplassen og skaffet Luxembourg sin femte og foreløpig siste seier i konkurransen.

Hun klarte bare å holde på suksessen i hjemlandet, hvor hun fikk to nye singler inn på salgslistene i 1989. I 2001 deltok hun igjen i Eurovision-sammenheng, men denne gang for å lese opp Frankrikes stemmer under konkurransen. I 2006 ga hun ut et cd-album med tittelen *Vraie*, og den inneholder mange sanger komponert av Hermès selv.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* «Si la vie est cadeau» med tekst oversatt til engelsk