Horg (kult)

**Horg** (norrønt *hǫrgr*, flertall *hǫrgar*) er en norrøn betegnelse på et offersted eller en form for alter i førkristen tid i Norden. I likhet med «hov» viser det til et kultsted. Men «horg» kan også bety «haug» eller «steinrøys», og kanskje «firkantet fjell med bratte sider». Moderne forskning viser imidlertid at ordet betyr omtrent «ved en fjellpassasje» og at det med «haug» eller «steinrøys» må være feil.

Kildene er uklare om hvordan en horg så ut, og hvordan ritualene artet seg. «Hov» (fra norrønt *hof*) er språklig sett det samme som tyske *Hof* («bondegård»), og går ofte igjen i norske og islandske stedsnavn. En grov forenkling er at «horg» var ritualer som ble utført utendørs, og «hov» innendørs, men dette skillet må ikke oppfattes absolutt, ettersom Snorre Sturlason kaller *Vengolv*, åsynjenes hall, for «horg», mens «hov» kunne også ligge i det fri. Problemet med et klart skille er at begrepene tidvis brukes om hverandre. I *[[Voluspå]]* nevnes det at «*horg og hov høyt tømret*» siden tidenes morgen.

Under arkeologiske utgravninger på et areal på Ranheim i Trondheim i 2010 ble det gjort funn av et førkristent anlegg tolket som et kultsted, et «ve», der det også var en kunstig steinsamling tolket som en horg.

## Etymologi
Begrepet «horg» stammer fra urgermansk **harruga-*, beslektet med indoeuropeisk **kar-, *ker-*, «hard»; ordet foreslås beslektet med det norske ordet «hard» og gammelengelsk *hearg*, «hedensk tempel»; samt gælisk *carn*, «steinhaug», moderne engelsk *cairn*. 

Det kan også gjenfinnes i gammelhøytysk *haruc* (flertall *harugâ*) og gammelengelsk *hearg* (flertall *heargas*) kan gjenfinnes i stedsnavn som Harrow, i dag en bydel i London med betydningen «hellig sted». I Sverige ble formen *harge* benyttet, mens dansk benyttet *harr*, antagelig gjenfunnet i det nåværende navnet Hareskoven. Den tidligere *skovrider* Einar Laumann Jørgensen tolket forstavelsen «hare» i «Hareskoven» som «harre», og tegnet opp de restene han mente å ha funnet av horg i skogen. Disse tolket han også som astronomiske peilepunkter. Ved Sumba på Færøyene finnes en lokalitet kalt Hørg. I Norge finnes stedsnavnet Horg.

Jacob Grimm nevner i verket *Deutsche Mythologie* («tysk mytologi») ordet *haruc*, og at det kan oversettes med blant annet de latinske begrepene *fanum, delubrum* («tempel», «helligdom»), *lucus, nemus* («lund») og det greske ordet *temenos* («hellig grunn»). Teksten *nemus plantavit: forst flanzôta, edo haruc, edo wih* («han plantet en lund eller *haruc* [horg] eller wih [ve]») var ifølge Grimm et tegn på at *haruc* i likhet med *wih* opprinnelig betydde «hellig lund». I det angelsaksiske diktet *[[Beowulf]]* finnes ordet *heargtrafum*. Britt-Mari Näsström mener dette tyder på at horgen var en gammel form for kultplass, og oversetter *heargtrafum* som «horgteltet», hvor folk ofret i håp om å unnslippe uhyret Grendel.

I det frankiske lovverket *Lex Ribuaria* fra første halvdel av 600-tallet virker det som ordet **harag* viser til en innhegning av hasselgreiner rundt møteplassen. Ved landsbyen Harreby i nærheten av Ribe i Sønderjylland ligger en gravplass datert til 4. årtusen f.Kr. Navnet Harreby ble skrevet som Harghby i 1206, og dette viser til «horg».

## Opprinnelse
Ordet «horg» var i allmenn bruk i vikingtiden og tidlig middelalder. Flere kilder understreker den religiøse funksjonen, mens enkelte henviser til en steinsetting hvor det antagelig også var oppstilt former for gudestatuer. Det synes som om det enkelte steder ble reist en bygning rundt horgen, men det virker som de fleste sto i det fri. Selve steinsettingen ble antagelig benyttet til ofringer, for eksempel slaktoffer for dyr, selv om enkelte forskere har diskutert muligheten for menneskeofringer i norrøn tid.

Kildene forteller også at horgen ble farget rød av blodet fra ofringen. I Eddadiktet *[[Hyndluljod]]* sier gudinnen Frøya om sin yndling Ottar:

Han bygde meg en horg
stablet av steiner
nå alle steiner
glinser som glass.
Han rødfarget det på nytt*
med blod av [[kveg|naut]].
Ottar har alltid trodd
på gudinner.
</poem>

En ikke ulik formulering finnes i *Heidreks saga* hvor kongen i Alfheim, Alf, nevnes som den som «rødfarget horgen» under et [[Blot|diseblot]].

Det norrøne diktet *Voluspå* forteller at [[æser|æsene]] i den mytologiske urtiden bygde «horg og hov». Dette gjelder også for vanene før [[vanekrigen]]: «Hov og horger har han (Njord) i mengde, men er ikke født hos æser».

Snorre forteller i *Gylvaginning* at «horg» (unntaksvis?) kunne forstås som en bygning: «*Dei bygde ein annansal og; det var Horg, som gydjene* (åsynjene) *åtte. Det var eit særs fagert hus; folk kallar det Vengolv.*» I sin [[oversettelse]] fra 1902 kommenterte den islandske [[filolog]]en [[Finnur Jónsson]] at en horg måtte bety hus, kanskje da helst et «tempel for gudinnene». Den norske religionshistorikeren innenfor norrøn mytologi, [[Gro Steinsland]], nevner Jónssons oppfatning av horg som et begrep tilknyttet helligsteder for kvinnelige guddommer, men slår fast at de også ble benyttet for mannlige guddommer, jfr. stedsnavn som Odinshorg og Torshorg i Sverige.

Med støtte fra den danske arkeologen [[Olaf H. Olsen]] (1966) synes det som om horgen var en betegnelse på en steinsatt helligdom utendørs med eventuelt kultbilder oppstilt, og i enkelte tilfeller har det opprinnelige enkle kultstedet fått en overbygning som beskyttelse og således blitt en bygning, det vil si hov. Antagelig var ritualene hovedsakelig like uansett betegnelse ettersom de hyppig nevnes i kildene som et par, «horg og hov». Det også var sannsynlig med store lokale variasjoner i utformingen av horgen som helligdom, noe som har årsak i forskjellene i lokale tradisjoner og økonomiske ressurser.

== I kildene ==
Begrepet horg er benyttet tre ganger i dikt i *Den eldre Edda*. Tidlig inn i det komplekse diktet *Voluspå*, beskriver [[volve]]n at tidlig i den [[mytologi]]ske tid kom gudene sammen og gjorde «horg og hov»:
<poem>
Æsene møttes
på [[Idavollen]],
de som horg og hov
høyt hamret;*


I diktet *[[Vavtrudnesmål]]* i *Den eldre Edda* går Gagneråd (Odin i forkledning) inn en kunnskapslek med jotnen Vavtrudne. Han spør jotnen om vaneguden Njord kommer ifra, for selv om han hersker over mange hov og horger var han ikke oppvokst blant æsene:

Kor Njord kom inn
mellom åsa-sønum
– horger og hov
han hev i mengd –
men ver kje hjå æser alen.


I Eddadiktet *[[Hyndluljod]]* snakker gudinnen vennlig om sin favoritt Ottar (se over) fordi han dyrket henne så trofast ved sin horg. Denne er bygd av stein og farget rød av offerblod.

I *[[Landnåmabok]]* fortelles det om Aud som var kristen, men likevel holdt ætten hennes horg. En tilsvarende referanse fra religionsskiftet finnes i det faste uttrykket «brenne hov» og «bryte ned horg», noe som også er en bekreftelse av at førstnevnte var bygd i tre og sistnevnte i stein. Dette kommer til uttrykk i *[[Olav Tryggvasons saga]]* hvor kongen «bryte ned og brenne hov og horg». I *[[Flateybok]]* fortelles det om Olav den helliges kristning: «*både hamrer og horger, vann og tre og alt annet blot.*» Her kobles «horg» til «hamrer» som antagelig betyr «fjellhammer», «klippefremspring». Senere dukker sammenstillingen «haug og horg» opp, som i *[[Sverres saga]]* hvor det står at «*vi skal ikke ofre til hedenske guder og ikke til haug eller horg.*» Forbudet dukker også opp i lovtekster, blant annet *[[Gulatingsloven]]*: «*Om en mann bygger* (...) haug eller hov og kaller det horg...*»

==Ritualer ==
Under en offerseremoni fungerte en horg antagelig som [[alter]] hvor det kunne plasseres en skål til å samle opp blodet fra offerdyr. Dyreofringer til maktene var vanlig praksis, men ritualene rundt omtales sjeldent i kildene. Det fremgår dog at man ved [[blot]] dyppet *blóthlauth* (et bunt kvister) i blodet, og deretter skvettet blod på de fremmøtte som del av en kultisk innvielse.

== Referanser ==
<references/>

== Litteratur ==
* Brink, Stefan (1999): «Fornskandinavisk religion – förhistoriska samhälle». I Schjødt, Jens Peter (red.): *Religion och samhälle i det förkristna Norden*. ISBN 87-7838-458-3
* *Edda (Den eldre Edda og Den yngre Edda)* i [[Ivar Mortensson-Egnund]]s oversettelse, Det Norske Samlaget 2002. ISBN 82-521-5961-3
* Grimm, Jacob (overs. av James Steven Stallybrass, 1883): *Teutonic Mythology*. Bind II. London: George Bell and Sons.
* Lind, Idar (2007): *Norrøn mytologi frå A til Å*. Oslo: Samlaget, 2. utg. ISBN 978-82-521-7141-9
* Näsström, Britt-Mari (2001): *Blot. Tro og offer i det førkristne Norden*. Oslo. ISBN 82-530-2146-1
* Snorre Sturlason: *Heimskringla (Snorres kongesagaer)*, Oslo 6. utg. 2003. ISBN 82-05-31464-0
* Steinsland, Gro (2005): *Norrøn religion : Myter, riter, samfunn*. Oslo. ISBN 82-530-2607-2
* Steinsland, Gro & Sørensen, Preben Meulengracht (1999): *Voluspå''. Oslo. ISBN 82-530-2136-4