Virvassdalen

**Virvassdalen**  (samisk: Vijriesvuemie ) er et dalføre i den nordøstlige delen av Rana kommune, i grensetraktene mot Sverige. Virvasselva renner gjennom dalen, fra Virvatnet (samisk: Vijriesjaevrie ), og tar opp i seg flere mindre sideelver og bekker før den munner ut i Ranelva.  En anleggsvei, Virvassveien, går et stykke innover dalen. 

Berggrunnen tilhører den kaledonske fjellkjeden, og består av en vekselvis blanding av sure og basiske vulkanitter. Virvassdalen og de omkringliggende viddene har et sammenhengende morenedekke. I  dalen finnes det vidstrakte myrområder. Over noen av disse myrene er stier lagt i klopper. Statskog har gitt støtte til slikt arbeid. 

Virvassdalen naturreservat ble opprettet i 2011. Formålet med vernet er å bevare et bjørkeskogsområde med truet, sjelden og sårbar natur, med biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området har særlig betydning for biologisk mangfold med rike skogtyper som høgstaudebjørkeskog, rike rasmarker og reinroseheier. Området er representativt for regionen, og har en stor høydegradient. Ivaretakelse av naturgrunnlaget i reservatet er viktig for samisk kultur og næringsutnyttelse. Området skal kunne brukes til reindrift.     

## Grensehandel
Før åpningen av den nåværende «blå vägen» (E12), gikk ferdselsveien fra Norge til Sverige gjennom Virvassdalen, til Sorsele kommune via Nalovardo til Ammarnäs. Det var til tider en betydelig grensehandel mellom Rana og fjellbygdene i Sverige. I eldre tid var det jern fra Sverige som ble byttet i fisk. Transporten foregikk med kløvrein eller kjelke på vinteren. 

Særlig betydningsfull var denne trafikken midt i 1860-åa. Det var da uår over hele Nordkalotten, men rike sildeår i Nordland. Sorsele kommune ga bidrag til de som ville hente mat i Rana, og de ryddet vei på svensk side og bygde overnatting i Dalavardo og Vindelen. Kjøpmann Meyer på Mo (i Rana) bygde stall og koie i Virvassdalen. Den store grensehandelen  i 1860-åra førte til planer om en mellomriksvei. Men den ble lagt lenger sør - forbi Ildgruben og Rauvatnet til Umbukta, der  dagens E12 går. I 1878 passerte 830 lass over Umbukta. Svenskene satte omkring år 1900 sitt preg på Mo, i kafeer og i butikkene. Svenskene solgte ryper og annet vilt, skinnvarer, smør og never til taktekking.  

Under krigen var veien gjennom Virvassdalen en mye brukt fluktrute. 

## Hyttene
Virvasshytta ligger ved Virvatnet og tilhører Rana Turistforening. Den betjener Nordlandsruta. 700 meter unna ligger *Gammelhytta* som opprinnelig ble bygd for Lappevesenets oppsynsmann. Da ordningen med lappeoppsynsmenn opphørte i 1979, ble hytta overdratt til Statskog. Siden dette har den stått åpen og ligger i et meget attraktivt område for både jakt og fiske. Hytta har vært - og er fortsatt mye brukt av jegere, (is)fiskere og turgåere. 

## Samiske kulturminner
Dalen er så rik på samiske kulturminner at Virvassdalen kan betegnes som *et samisk kulturlandskap*. De forteller om mer enn tusen år med samisk tilstedeværelse. Ganske nær Virvasshytta finner man noen underlige groper i bakken. Over gropene ligger ofte ei steinhelle  og innvendig er de kledd med stein. Her oppbevarte samene produkter laget av reinmelk, bl.a. ost. En finner også ildsteder, kåte-tufter og bur-tufter, slakteplasser m.m. Mer enn hundre samiske boplasser fra 17- 0g 1800-tallet er registrert i området rundt Virvatnet. Tre større boplasser har en alder på mer enn tusen år. En slik boplass har opptil seks ovale tufter med godt synlige ildsteder. I området ligger også flere fangstanlegg for villrein og elg. Flokker av villrein ble drevet nedover fjellsida og inn i fangstanlegget. Fangstanleggene kan ha sammenheng med de eldste boplassene i området. Fram til 15-1600-tallet livnærte samene seg hovedsakelig av jakt- og fangst. Da ble det mer tamreindrift og et flyttemønster etablerte seg på tvers av Skandinavia, fra det svenske lavlandet over høyfjellet til Virvassdalen og Saltfjellet.  

Det drives fremdeles reindrift i Virvassdalen og utøverne bor på svensk side av grensa.

De samiske kulturminnene ved Virvatnet er, med et par unntak, til nå ikke registrert i kulturminnesøk. 

## Referanser