open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Olav Gullvåg

**Olav Gullvåg** (1885–1961) var en norsk forfatter.

Gullvågs mest kjente verk er *[[Spelet om Heilag Olav]]*, som spilles hvert år på Stiklestad. Stykket bygger på de tre eldre skuespillene *Natterast på Sul* (1952), *Føre slaget* (1954) og *Stiklestad* (1960). Ellers har Gullvåg skrevet et stort antall lettere skuespill beregna på framføring i ungdomslag.

Av romanene er *Det byrja ei jonsoknatt* (1937) og fortsettelsen *Kongens nåde* (1939) mest kjent. Den dramatiske handlinga foregår i Telemark på 1700-tallet, og har kjærlighet på tvers av standsgrenser som sentralt tema. Romanserien er på ti bind, og  avsluttes med *Levi Lenning og hans hus*, 1959. Romanen *Lagnads-natta* (1956) inngår ikke i serien. Romanene ble tidlig oversatt til en lang rekke språk.

Gullvåg er oversatt til svensk, dansk, islandsk, engelsk, tysk, russisk, nederlandsk, fransk, tsjekkisk, ungarsk og latvisk.

I april 1929 tok Olav Gullvåg med hustru og fire barn i alderen 4-13 år på reise til Italia. Han fikk reisestipend av forfatterforeningen ved å vinne en kantate-konkurranse i forbindelse med Olavsjubileet i 1930, 900-årsjubileet for slaget ved Stiklestad. Kantaten kalte han *In excelsis deo*. Den ble tonesatt av komponisten Ludvig Irgens-Jensen i verket *[[Heimferd]],* og av Arne Eggen i komposisjonen *[[Kong Olav (oratorium)|Kong Olav]].* Reisemåten for familien Gullvåg, var forskjellig. Den foregikk blant annet til fots og med handkjerre.

Norsk biografisk leksikon oppgir 1934 som året for Gullvågs tekst til *Kong Olav.*

## Verker
### Romaner
* *Kaptein Skugge : fantastisk forteljing um krigen millom Russland og Noreg i 1950*. 1911 (under pseud. Johan Visionary)
* *Den gule marquis : ei soga fraa storkrigen 1915*. 1915. (under pseud. Kaare Gullveng)
* *Antaios*, 1916
* *Jarnbyrd*, 1922
* *Hav-ørna*, 1925 (under pseud. Kaare Gullveng)
* *Det byrja ei jonsoknatt*, 1937
* *Kongens nåde*, 1939
* *Halvmåneblåsaren*, 1941
* *Sigerhuva*, 1945
* *Drivtømmer*, 1947
* *Ariadne*, 1949
* *Brattøra*, 1951
* *Her hender det ingenting*, 1953
* *Det bortkomne manuskriptet*, 1955
* *Lagnads-natta*, 1956
* *Levi Lenning og hans hus*, 1959

### Dikt
* *Song i storm*, 1918
* *Paa tvomannhand*, 1924
* *På viddene*, 1934
* *Bak blånane*, 1942
* *Villvin*, 1946
* *Skrift i sand*, 1960
### Skuespill
* *Rabies politica, eller Politisk galenskap*, 1914 (under pseud. Rabelais)
* *Ordet*, 1917
* *Haaløygabrand*, 1919
* *Jammerdalen*, 1922
* *Fanitullen*, 1926
* *Godt gifte*, 1927
* *Hemnaren*, 1938
* *Natterast på Sul*, 1952
* *Tusse-tonen*, 1953
* *Føre slaget*, 1954
* *Stiklestad*, 1960
### Sakprosa
* *Menneske og helgen : Olav Haraldson*, 1946
### Andre tekster
* *In excelsis deo*, 1929. Diktet er tonesatt av Ludvig Irgens-Jensen til oratoriet Heimferd og av Arne Eggen til Kong Olav.

## Litteratur
* Eivind Hasle: Olav Gullvåg : bladmann og bokmann : (1885-1961). (2015) Forfatteren er dattersønn av Olav Gullvåg. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Olav Gullvågs privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket 
*  Digitaliserte bøker av Olav Gullvåg og om Gullvåg hos Nasjonalbiblioteket.
Ønsketenkning

**Ønsketenkning** eller **ønsketenking** er en tankefeil som er et spesialtifelle av appell til følelser, der man tror eller ikke tror noe fordi man ønsker at det var sant, eller ville like det hvis det var sant. Dette er en vanlig måte å overtale seg selv på. Som tankefeil er det et spesialtilfelle av appell til konsekvens.

## Logisk form

X ønsker å tro at P, derfor er P sann.

X ønsker å ikke tro at P, derfor er P usann. 

Feilen ved det er at hva en ønsker å tro eller ikke ønsker å tro, er en irrelevant grunn til å tro at noe er sant eller usant.

## Eksempler

:*Jeg ønsker å tro at døden ikke er slutten på alt. 
:*Derfor er ikke døden slutten på alt.

## Se også
* Avledningsmanøver
* Bekreftelsesfelle
Aksent (tankefeil)

**Aksent** er en tankefeil som kan inntreffe i argumenter der utsagn er flertydige og utsagnet får forskjellig betydning avhengig av hvilket ord den som uttaler det legger vekt på (altså med trykk eller tonefall). Allerede Aristoteles omtaler den i sin bok Sofistiske gjendrivelser.
Alnwick (distrikt)

**Alnwick** var et administrativt distrikt i Northumberland, England. Det var et av de lavest befolkede og mest landlige distriktene i landet. Drøyt halvparten av befolkningen bor i de tre byene Alnwick, Amble og Rothbury, mens resten er fordelt på landsbyer og gårder. 

Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved at bydistriktene Alnwick og Amble ble slått sammen med landdistriktene Alnwick og Rothbury. I april 2009 opphørte denne kommunen å eksistere da den ble gjort del av en såkalt super-grevskap. Grevskapet Northumberland er altså gjort om til én kommune.

## Steder i distriktet

*Alnwick, Amble
*Coquetdale
*Rothbury
*Wansbeck
Silky terrier

**Silky terrier** er en forholdsvis liten hund av terrierrasen, og regnes til miniatyrhundene. Rasen ble avlet frem i Australia, selv om dens aner er fra Storbritannia. Den er nært beslektet med Australsk terrier og Yorkshire terrier. I Nord-Amerika og Norge kalles den «Silky terrier» mens den i resten av verden kalles «australsk silky terrier».

## Ytre

Silky terrier er en liten og kompakt terrier med korte ben, 23 – 26&nbsp;cm mankehøyde, alert og aktiv. Pelsen er et kjennetegn, den er lang, skilt langs ryggraden, og fargen er grå og hvit eller blå og mahogni. Pelsen beskrives som «glatt, fin og skinnende». Hundens proporsjoner, hode og legeme samt ønskede pelsfarger og markeringer er nøye beskrevet i rasestandarden.

Hunden bør være litt lengre enn den er høy, ca. 1/5 lengre enn mankehøyden. Den ble tidligere benyttet under jakt på slanger og smågnagere, så kroppen bør passe til denne rollen. Pelsen trenger mye og jevnlig stell og vask for å beholde silkeaktigheten. Den skal være lang, men ikke så lang at den rekker ned til gulvet. Pelsen på snute og ører klippes vanligvis kortere. Både han- og hunhunder skal være mellom 22 og 26&nbsp;cm høye og mellom 4 og 6&nbsp;kg tunge.

Silky terrieren har et sterkt, trekantet hode. Øynene er små og mandelformede. I rasestandarden er lyse øyne angitt som en feil. Ørene er små, V-formede og stående. Hundens hale er rett og ikke for høyt båret, og den har små, nesten katteaktige, poter.

## Se også
* Toy terrier

## Referanser
Bala Garba

**Bala Ahmed Garba** (født 1974) er en nigeriansk tidligere fotballspiller og trener bosatt i Norge.

Garba, som er angrepsspiller, startet sin karriere i KIB Kaduna. Deretter spilte han for VIP, EL-Kanemi Warriors og Udoji United.

I 1997 ble Haugesund hans nye arbeidsgiver, og han var i denne klubben fram til 2002. Tiden der gjorde ham til tidenes toppscorer for FK Haugesund, en status han fortsatt har. De neste sesongene spilte han for den svenske klubben .

I januar 2004 skrev han under for Start, der han var ut 2006-sesongen og var blant annet med på å ta sølv i Tippeligaen i 2005. Etter dette fulgte to sesonger med Adeccoligaenfotball i . Før 2009-sesongen flyttet han tilbake til Haugalandet og signerte for  i andre divisjon. Etter en god, og en noe svak nedrykksesong med Kopervik trappet han ned fotballen og gikk til SK Nord før 2011-sesongen. I 2012 ble han spillende trener for Karmøy-klubben  i 6. divisjon. Han var i 2014-sesongen trener for Kopervik IL Junior Elite. Han har spilt 74 tippeligakamper, og skåret 18 mål.

Han har lagt fotballen på hylla og jobber i dag med service og sikkerhet på Haugesund lufthavn, Karmøy.

Bala Garba søkte i 2005 om å bli norsk statsborger.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bala Garba til Notodden
* Bala Garba til Kopervik
DW Stadium

**DW Stadium** (men stadionet ble kalt *JJB Stadium* fra det ble åpnet og fram til august 2009) er den engelske fotballklubben Wigan Athletic og rugbyklubben Wigan Warriors' hjemmebane. Arenaen, som ble åpnet den 4. august 1999, ligger i byen Wigan i Stor-Manchester.

Stadionet har plass til 25&nbsp;138 tilskuere (bare sitteplasser), og de fire tribuneseksjonene heter *West Stand* (som har plass til 6&nbsp;022 tilskuere), *North Stand* (plass til 4&nbsp;500 tilskuere), *East Stand* (plass til 8&nbsp;178 tilskuere) og *South Stand* (plass til 5&nbsp;400 tilskuere). 

DW Stadium kostet £30&nbsp;000&nbsp;000 å bygge.

Gressmattens mål er 105 ganger 68 meter, og tilskuerrekorden på 23&nbsp;575 ble satt i en ligakamp mot Chelsea den 14. august 2005.

## Internasjonale kamper
* Landskamp i rugby mellom Storbritannia og Australia den  13. november 2004.
## Eksterne lenker
*
Nissen

**Nissen** har flere betydninger:
*Nisse, skikkelse i nordisk folketro
*Julenissen, skikkelse knyttet til julefeiring
*MF «Nissen», en kabelferge på innsjøen Nisser i Telemark
*Nissens gate (Oslo), ei gate på Grünerløkka i Oslo

## Skoler
* Fernanda Nissen skole, barneskole i Oslo
* Fernanda Nissen videregående skole, tidligere skole i Oslo
* Hartvig Nissens skole, videregående skole i Oslo
* Nissens Latin- og Realskole, tidligere skole i Oslo

## Personer
*Fernanda Nissen (Petra Gregorine Fernanda (Holst) Nissen, 1862–1920), norsk kvinnesakskvinne og arbeiderpartipolitiker
*Hartvig Nissen (Ole Hartvig Nissen, 1815–1874), norsk filolog, skolemann og skolereformator
*Rasmus Tønder Nissen (1822–1882), norsk professor og statsråd
*Et dansk slektsnavn avledet av det sønderjyske fornavnet Nis, og navnet på tre norske slekter av dansk opprinnelse: Nissen (slekt fra Sønderjylland), Nissen (slekt fra Fredericia) og Nissen (slekt fra Holstein)
Rover SD1

**Rover SD1** er et kodenavn på en serie store kombibiler produsert av British Leyland og Rover mellom 1976 og 1987.

## Historie
I 1971 begynte Rover (den gang en del av British Leyland) utviklingen av en ny bil som skulle erstatte modellene P6 og Triumphs 2000/2500. Designerne hos både Triumph og Rover leverte planer for den nye bilen, og den siste ble valgt. Rovers David Bache ble satt til å lede designteamet, inspirert av eksotiske biler som Ferrari Daytona og et designstudie Pininfarina gjorde for BMC, *BMC 1800*, som også var inspirasjon for Citroëns CX. Spen King var ansvarlig for den tekniske utviklingen. De to hadde tidligere arbeidet sammen med Range Rover. Først fikk prosjektet kodenavnet *RT1* (for *Rover Triumph Nr. 1*), men det ble raskt endret til *SD1* (*Specialist Division nr. 1*), da Rover og Triumph begge ble plassert i British Leylands nye *Specialist Division*.

Designet ble utviklet med enkel produksjon i bakhodet, i motsetning til P6, som hadde et relativt komplisert design. Denne tilnærmingen ble gjort fordi undersøkelser hadde vist at selv om motorpressen ble imponerte av innovative løsninger ble ikke kjøperne det, så lenge bilen var komfortabel og praktisk.

Rovers planer om å bruke sin den gang relativt nye 2,2 l firesylindrede motor ble snart forkastet, fordi BL-ledelsen bestemte at en redesignet versjon av Triumps sekssylindrede motor skulle brukes i stedet. I toppmodellen ble Rovers V8-motor plassert under panseret.

Bilen ble lansert i juni 1976 i kombiform, med varianter med 2,3 l og 2,6 l motorer året etter. Bilen ble godt mottatt av pressen og vant prisen *Årets bil i Europa* i 1977. Opprinnelig planla Rover også en stasjonsvognutgave, som aldri ble satt i produksjon.

Mellom 1976 og 1981 fikk bilen små oppgraderinger, blant annet nye logoer (foran og bak) og krommede sidespeil. I 1979 ble den nye V8-S-modellen lansert.

### Ansiktsløftning
Tidlig i 1982 presenterte Rover den ansiktsløftede utgaven. Bilen hadde fått små kosmetiske endringer utvendig samt et helt nytt interiør. Modellene kan skilles fra hverandre ved at den nye hadde fått kromlister rundt hovedlyktene, samt annerledes lister under baklyktene og vindusvisker på bakruten.

Omsider ble bilen også levert med en firesylindret motor (2,0 liter, hentet fra Moris Ital). Samtidig introduserte Rover en ny utgave av sin V8-motor, med elektronisk bensininnsprøytninng. Denne motoren ble kun levert på *Vitesse*-modellen, som var etterfølgeren etter den tidligere sportsmodellen *V8-S*. Den ble også levert som standard i den amerikanske V8-utgaven, på grunn av strengere utslippsregler. 

## Standard 2000
Etter at bilen ble tatt ut av produksjon i England dukket SD1 opp i en kort periode i India, som **Standard 2000**. Den ble bygget på den nå nedlagte fabrikken til *Standard Motor Products of India Ltd* midt på 1980-tallet. Bilen var utstyrt med en gammel 2,0-liters motor og ble ingen suksess. Kort tid etter sluttet Standard med bilproduksjon.

## Eksterne lenker
* Rover SD1 tidslinje
Rover P5

**Rover P5** er en bilmodell fra britiske Rover. Den ble produsert i fire generasjoner mellom 1958 og 1973.

## Mark I
P5 ble introdusert i 1958. Under panseret satt en 3,0 l (2995 cm³) motor, og den ble raskt kjent som *3-Litre*. Rekkemotoren hadde seks sylindre og overliggende innsugsventiler. Tidlige modeller hadde trommelbremser, men Rover gikk raskt over til skivebremser foran. Automatisk girkasse og servostyring var ekstrautstyr. 20&nbsp;963 eksemplarer ble bygget av den første generasjonen, før den gikk ut av produksjon i 1962.

## Mark II
Mark II-versjonen av P5 ble introdusert i 1962. Den hadde høyere effekt (129 hk) fra den samme 3,0 liters motoren, og et oppgradert understell. Dessuten ble en versjon med et coupé-liknende karosseri introdusert. Denne modellen hadde en lavere taklinje og tynnere B-stolper, slik at den så ut som en todørs coupé. 5&nbsp;482 ble bygget av sistnevnte modell, mens 15&nbsp;676 sedanutgaver ble bygget før modellen gikk ut av produksjon i 1965.

## Mark III
Den mer moderne Mark III ble introdusert i 1965. Den var igjen tilgjengelig i to forskjellige firedørs karosserivarianter – coupé og sedan. Mark III var utstyrt med samme motor som sine forgjengere, men den utviklet nå 134 hk. 3&nbsp;919 sedanutgaver og 2&nbsp;501 coupéutgaver ble bygget før modellen gikk ut av produksjon i 1967.

## P5B
Den siste generasjonen P5 ble introdusert i 1967. Den var utstyrt med en 3,5 liters (3528 cm³) V8-motor, som også ble brukt i Rover P6, og bilen ble raskt kjent som *3½ Litre*. Den siste bokstaven i navnet *P5B* er forkortelse for Buick, som var opprinnelsen til motoren (Rover hadde verken penger, tid eller kompetanse til å utvikle en sofistikert motor). Automatgirkasse og servostyring var nå standardutstyr. Eksteriøret var stort sett det samme, bortsett fra nye «3.5 Litre»-merker og nye lykter under hovedlysene. P5B ble bygget både som firedørs coupé og sedan i hele produksjonsperioden. 9&nbsp;099 coupémodeller og 11&nbsp;501 sedaner ble bygget da den gikk ut av produksjon i 1973.
Birgit Nilsson

**Märta Birgit Nilsson** (født 17. mai 1918 i Västra Karup, Skåne i Sverige, død 25. desember 2005 i Bjärlöv) var en svensk operasanger (sopran). 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Birgit Nilsson var eneste barn til gårdbrukerparet Nils Petter Svensson og Justina Svensson, født Paulsson. De var bosatte på en gård i landsbyen Svenstad i Västra Karups socken i nåværende Båstads kommun. Tre år gammel begynte hun å ta ut melodier på et lekepiano som hun hadde fått i gave av en dreng på gården. I et intervju sa hun senere at hun kunne synge innen hun kunne gå og at hun sang til og med i drømme. Senere kjøpte hennes far et orgel til henne.

Hennes vokale talent ble oppdaget først av lærerparet Jenny og Erik Pamp i Svenstads folkskola. Fjorten år gammel begynte hun å ta pianotimer, og hun ble også med i Västra Karups kirkekor. Der ble hun lagt merke til av kantoren i Båstad, Albert Runbäck, som så til at hun fikk ta sangundervisning hos sanglæreren Ragnar Blennow i Åstorp. Blennow kan regnes som hennes virkelige oppdagere, og det var han som oppfordret henne til å søke till Kungliga Musikhögskolan i Stockholm for høstopptaket i 1941. Der ble hun antatt som elev i solosang. Kun to av 47 søkende ble opptatt. Lærere ble blant andre Joseph Hislop og Arne Sunnegårdh.

### Karriere
Birgit Nilsson debuterte ved Stockholmsoperaen i Carl Maria von Webers *Friskytten* i 1946. Hennes karriere strakte seg fra 1946 til 1984 - en uvanlig lang karriere.

Birgit Nilsson ble en av sin tids betydeligste wagnersangerinner og var en av sin generasjons mest berømte sopraner med engasjmenter i verdens førende operahus og mange hovedroller i grammofonplateinnspillinger. I en rekke år forsømte hun aldri å gjeste Tivolis konsertsal i København om sommeren, hvor hun hadde et trofast og begeistret publikum. 

Hun huskes fremfor alt for sine prestasjoner i Wagner-operaene *[[Tristan und Isolde (opera)|Tristan og Isolde]]*, *[[Lohengrin (opera)|Lohengrin]]* og *[[Nibelungenringen]]*. 

Takket være sin gjennomtenkte sangteknikk og et variert repertoar, hadde hun en lang karriere.

I 1954 fikk hun den svenske hederstittelen *[[Hovsångare|hovsångerska]]*. I 1995 utgav hun selvbiografien *La Nilsson*.

## Birgit Nilsson-prisen
I desember 2008, tre år etter hennes død, ble det offentliggjort at det etter hennes ønske ble innstiftet en pris i hennes navn på en million dollar, og denne skal gå til en sanger, dirigent eller en egen produksjon innen klassisk musikk. Beløpet gjør den til den høyeste prisen i verden, og det er forventet at den bare deles ut hvert annet eller tredje år. 

Den første pristildelingen ble kunngjort i februar 2009 og gikk etter Birgit Nilssons ønske, til den spanske sangeren og dirigenten Plácido Domingo. I mars 2011 ble det kunngjort at prisen ble tildelt den italienske dirigenten Riccardo Muti.

## Priser (utvalg)
* 1966 – Léonie Sonnings musikkpris

## Referanser


## Litteratur
*Eriksson, Kalle (2010). *Birgit i Bjäre: [Birgit Nilsson: barndomen, drömmarna, kärleken till hembygden]*. Båstad: Birgit Nilssons minne. Libris 11855086. ISBN 978-91-978701-0-8
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Birgit Nilsson og Zarah Leander på youtube
Triumph TR8

**Triumph TR8** er en åttesylindret versjon av Triumph TR7, og var designet av Harris Mann og produsert av British Leyland. På grunn av bilens ytelse, ble den ofte kalt i England «The English Corvette» (på norsk: Den engelske Corvetten). De fleste TR8er ble solgt i USA og Canada. Bilen hadde fem gir og en 3,5 liter V8 motor fra Rover.

Det ble produsert 2500 eksemplarer 1980-1981.
## Referanser
Emanuel Minos

**Emanuel Tollefsen-Minos** (1925–2014) var en norsk teolog og forkynner tilknyttet den norske pinsebevegelsen.

## Liv og virke
Hans far var gresk, hans mor av egyptisk opprinnelse. Han ble som liten adoptert av den norske misjonærfamilien Gunnerius Tollefsen, og han kom til Norge i 1930, som et av de første adoptivbarn, fra et land utenfor Norden.  Minos hadde sin frelsesopplevelse allerede som fireåring og begynte å preke i Dals-Ed i Sverige ved femårsalderen. Da han var sju år hadde han lest hele Bibelen.

Minos studerte arkeologi og teologi i Oxford (Regents Park College) fra 1958. Han fikk teologisk doktorgrad ved Clarksville School of Theology i Tennessee i USA.

Hele livet var han en aktiv predikant, særlig i pinsebevegelsen. Han virket særlig i Norge og Sverige. Han har blitt omtalt som «Nordens Billy Graham», og omtales som høyt verdsatt. Minos markerte seg også som abortmotstander.

## Profetier
Minos trodde på profetiske syn og budskap. Dette var ofte tema i hans forkynnelse. Selv hevder Minos å ha fått flere profetier.

Den kanskje mest kjente profetien Minos har formidlet, er en han skrev ned, og som ble gitt ham av en eldre kvinne fra Valdres. Minos er videre kjent for sin profeti om jernmalmen som kommer tilbake i form av krigsskip og skyter byen i biter. Denne profetien påsto han ble gitt ham mens han var en ung gutt, antageligvis i 1937. Byen var Narvik.

## Utmerkelser
Minos ble tildelt Nordstjerneordenen i 1995 av den svenske kongen «for sitt kristne, kulturelle og samfunnsmessige engasjement i Sverige.»

## Bibliografi
**Av** Minos
* 1953 *Grepet av Gud* 
* 1965 *Himlenes rike er nær* 
* 1979 *Jesu rop til syndere*, ISBN 82-534-0406-9
* 1993 *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2007120400034 Norge, vend i tide]*, ISBN 82-7388-341-8
* 2001 *Fra Reykjavik til Jerusalem*, ISBN 82-7388-764-2
* 2009 *Det har ringt for tredje gang*, ISBN 9788230206935
**Om** Minos
* Gunnerius Tollefsen – *Gutten fra Afrikas Jungel*. Korsets seier forlag, 1939. Først utgitt som *Emanuel Minos, gutten fra Afrikas jungel*, 1934 
* 
* Sørensen, Sten – *Når sant skal sies – Emanuel Minos.* Hermon forlag. 2010. 215 sider. ISBN 9788230207741

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
AMX-13 DCA

**AMX-13 DCA** (**Défense Contre Avions**) er en fransk selvdrevet luftvernkanon. Kjøretøyet er basert på stridsvognen AMX-13, og tårnet er ustyrt med to 30 mm kanoner med en effektivt rekkevidde mot fly på rundt 3&nbsp;500 meter.

Den første prototypen ble bygget i 1960 og de første produksjonskjøretøyene ble bygget i 1968/1969.

Den har bare vært i tjeneste med den franske hæren.

## Kilder

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2
Andreas Markusson (1893–1952)

**Andreas Markusson** (født 7. mars 1893 i Seines nord for Narvik, død 31. oktober 1952 i Tønsberg) var en norsk romanforfatter.

Markusson henta stoffet til romanene sine fra Nord-Norge i fortid og nåtid. Trilogien *Høstnatt*, *Utenfor* og *Forlat oss vår skyld* handler om kystfisket. Bøkene ble av Markusson omarbeida og gjenutgitt i 1953 under tittelen *Fiskere 1* og *Fiskere 2*.

I *Han som kjempet mot mørket* og fortsettelsen *Hyrdene som for vill* bruker han forkynneren Lars Levi Læstadius som hovedperson. Her viser han hvordan læstadianismen samtidig vakte samene til erkjennelse av eget kulturelt verd og til opprør mot statsapparatets undertrykking av samisk identitet og egenart. Det dramatiske høydepunktet i *Hyrdene som for vill* er Kautokeino-opprøret i 1852, som endte med drap på øvrighetspersoner og etterfølgende dødsstraffer. 

I *Fiskere* skildrer han fiskerbondens liv på en dokumentarisk måte, og *Fiskere* regnes som et hovedverk innen sosialrealistisk/nyrealistisk diktning i nordnorsk litteratur, en tendens som ofte ser i nordnorsk litteratur frem til i dag.

Markussons romaner er oversatt til svensk, finsk, dansk, nederlandsk, tysk og tsjekkisk.

## Verker
* *Høvedsmannen*, 1925
* *Høstnatt*, 1933
* *Utenfor*, 1934
* *Forlat oss vår skyld*, 1935
* *Han som kjempet mot mørket*, 1937
* *Hyrdene som for vill*, 1938
* *Landet og leia*, 1940
* *Flåten går ut*, 1941
* *Den siste skanse. Felttoget*, 1945
* *Den siste skanse. Den lange vakt*, 1947
* *Gjennom brenningen*, 1949
* *Landing i mørket*, 1950
* *Fiskere*, 1953 (omarbeida versjon av *Høvedsmannen*, *Høstnatt* og *Utenfor*)

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Digitaliserte bøker av Markusson hos Nasjonalbiblioteket.
Gepard (luftvern)

**Gepard** er et tysk selvdrevet luftvernsystem.  Kjøretøyet er basert på stridsvognen Leopard I og har et tårn ustyrt med søkeradar, målradar og to 35 mm Orleikon maskinkanoner. Den ble utviklet på 1960- og 70-tallet, og var i bruk i Tyskland til 2010. Vognen ble utviklet på 1960-tallet, men har blitt tatt i bruk som anti-droneskyts av ukrainske styrker, særlig mot Shahed-droner.

Modellen må ikke forveksles med Flakpanzer 38(t) fra andre verdenskrig, som feilaktig omtales som Gepard.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
2K22 Tunguska

**2S6** (, NATO-kallenavn: **SA-19 Grisom**)  er et sovjetisk, selvdrevet luftvernkjøretøy med to 30 mm kanoner og åtte SA-19 luftvernmissiler. Utseendemessig er det ganske likt tyske Gepard.  Kanonene har en effektiv rekkevidde på rundt 3&nbsp;000 meter og missilene rundt 8 km.

Det ble utviklet tidlig på 1980-tallet.

Det er fremdeles i tjeneste i tidligere sovjetstater.

## Se også
* ZSU-23-4

## Litteratur
*Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
*
Mitsubishi Type 87

**Type 87**  er en japansk selvdrevet luftvernkanon fra Mitsubishi med to 35 mm kanoner.  Chassiset er fra stridsvognen Type 74.  

Det er bare i tjeneste i Japan.

## Kilder
* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2
ZSU-57-2

**ZSU-57-2** er et sovjetisk selvdrevet luftvernkjøretøy med to 57 mm kanoner.  Det har ingen radar, og kan derfor bare brukes i klart vær.  Det ble utviklet på basis av stridsvognen T-54 tidlig på 1950-tallet.  Kanonene er tilpasninger av tauede 57 mm S-60 luftvernkanoner.

Det er eller har vært i tjeneste i Algerie, Kambodsja, Kina, Russland, Cuba, Egypt, Etiopia, Finland, Ungarn, Iran, Irak, Nord-Korea, Mosambik, Syria, Vietnam og det tidligere Jugoslavia.

Kina produserer selv en variant kalt Type 80, basert på stridsvognen Type 69.

## Kilder
* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
*
ZSU-23-4

**ZSU-23-4** () er et sovjetisk, selvdrevet luftvernkjøretøy med fire 23 mm kanoner.  Det ble utviklet på basis av stridsvognen PT-76 tidlig på 1960-tallet. ZSU-23-4 er nå i ferd med å bli faset ut de fleste steder, ofte til fordel for 2S6.

Det er eller har vært i tjeneste i Afghanistan, Algerie, Angola, Bulgaria, Republikken Kongo, Cuba, Tsjekkoslovakia, Egypt, Ungarn, India, Iran, Irak, Jordan, Nord-Korea, Libya, Nigeria, Peru, Polen, Somalia, Syria, Tsjetsjenia, Vietnam, Jemen og det tidligere Jugoslavia.

Tsjekkoslovakia har produsert vogna på lisens.

## Kilder
* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

## Eksterne lenker
*
Flaktårn

**Flaktårn** (tysk: *Flakturm*) var store betongkonstruksjoner som dels fungerte som tilfluktsrom, dels som plattform for luftvernkanoner (tysk: FLugAbwehrKanone – FLAK). De ble reist i Tyskland under andre verdenskrig for å beskytte nøkkelområder mot alliert bombing. Noen av tårnene hadde vegger opptil 3,5 meter tykke, og ble regnet som usårbare mot konvensjonelle våpen.

Hvert tårnkompleks hadde et G-tårn (kanontårn) og et L-tårn (ildledningstårn).  Bevæpningen var alt fra 20 mm til 128 mm kanoner.

Flere av tårnene står fremdeles.

## Gjenbruk

Flere av tårnene blir i dag brukt til andre formål enn det opprinnelige. Et flaktårn i Hamburg (Flaktürm IV i St. Pauli) ble i 2024 ombygd til kombinert hotell, konsertsal, sportshall og takhage.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Flak Towers: Effective or not?», av Military History Visualized, på YouTube
Twiztid

**Twiztid** en duo på to rappere ifra Detroit som har utviklet seg fra lokale akter (Som en tidligere trio kalt for House of Krazees) til nasjonalt, under vingene til en annen og mer etablert duo, Insane Clown Posse, og senere til internasjonalt nivå, gjennom hjelp fra deres plateselskap, Psychopathic Records. Deres genre for musikk er kalt for Horrorcore.

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Zat Knight

**Zatyiah Knight** (født 1980) er en engelsk tidligere landslagsspiller i fotball.

Knight skrev under på sin første profesjonelle kontrakt med Fulham den 23. februar 1999. I 2000 var han noen måneder utlånt til Peterborough United før han skrev kontrakt med Aston Villa i perioden 2007–2009. Deretter spilte han fem sesonger i  før han avsluttet fotballkarrieren med to korte opphold i amerikanske Colorado Rapids og engelske  i 2015.

Knight debuterte på det engelske landslaget mot  den 28. mai 2005. Han spilte totalt to landskamper for .

## Landslagskarriere

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anton Radziwiłł

**Anton Heinrich  (''Antoni Henryk'')  Radziwiłł**,  12. hertug av Nieśwież og (siden 1813) 11. hertug av Ołyka (født 13. juni 1775 i Vilnius, død 7. april 1833 i Berlin) var en polsk og prøyssisk politiker, storgodseier og komponist. Han var blant annet polsk generalguvernør i det prøyssiskkontrollerte Storhertugdømmet Posen.

Radziwiłł var gift med Louise av Hohenzollern, og var far til Elisa Radziwill. Det radziwillske palé i Berlin ble etter 1871 innrettet som rikskanselli for Otto von Bismarck.

## Referanser
Rikskanselliet

**Rikskanselliet** (tysk *Reichskanzlei*) betegnet den tyske kanslerens kontor og embedsverk fra 1871 til 1945. Siden 1875 hadde Rikskanselliet sitt sete i det såkalte gamle Rikskanselliet i Wilhelmstraße 77 i Berlin, i det radziwillske palé på Wilhelmplatz. Rikskanselliet ble innrettet i det radziwillske palé fra 1871 etter påtrykk fra Otto von Bismarck. Rikskanselliet hadde hovedsakelig ansvaret for kanslerens kommunikasjoner med de andre riks- og statsorganene. Det ble ledet av en statssekretær.

Det gamle rikskanselliets hovedbygning var oppført 1738&ndash;1739 av Carl Friedrich Richter. I 1869 ble paléet kjøpt av den prøyssiske statsregjering. Det ble overdratt til det tyske rike i 1875. I årene 1875&ndash;1878 ble det bygget om etter planer av Georg Joachim Wilhelm Neumann. Fra 1878 benyttet Bismarck paléet som residens.

Berlin-kongressen 1878 som avgjorde Balkanproblemene ble holdt i paléets festsal.

Fra 1932 til 1933 ble bygningen forbigående brukt som tjenestebolig for rikspresident Paul von Hindenburg mens presidentpalasset ble renovert. 1934&ndash;35 fulgte en ombygning ledet av Paul Ludwig Troost, Gerdy Troost og Leonhard Gall. I denne sammenheng ble det oppført et sal-tilbygg i kanselliets have, med bombesikre rom under.

1945 ble kanselliet gjennom bombardering og kamphandlinger fra februar til april totalt ødelagt. Det ble gjennom magistratsbeslutning gitt status som kunsthistorisk minnesmerke i 1947, men dets status betegnet som ruin. Ruinene ble fjernet i 1949.

I 1938/39 oppstod etter planer av arkitekten Albert Speer det nye rikskanselliet ved hjørnet ved Wilhelmstraße og Voßstraße. Den nye bygningen var oppført i nasjonalsosialistisk arkitektur og var i tråd med denne tenkningen tegnet for å imponere og hadde en lengde på hele 441 meter. I nybyggets have ble det dessuten oppført en bunker. Også det nye kanselliet ble ødelagt ved slutten av krigen.

Et nytt kanselli ble ferdigstilt i det sentrale Berlin i 2001. Det går under betegnelsen Kanzleramt.

## Eksterne lenker
* 

* 3D-rekonstruksjon av det gamle rikskanselliet (Det radziwillske palé)
Kronprinzenpalais

**Kronprinzenpalais** (kronprinspaléet) er et palé på Unter den Linden i bydelen Mitte i Berlin. 

Det ble opprinnelig bygget som privathus for en hoffsekretær mellom 1663 og 1669. I 1733 ble det av Philipp Gerlach ombygget til bypalé for kronprins Fredrik, den senere kong Fredrik den store. Mellom 1919 og 1937 brukte Berlins nasjonalgalleris moderne avdeling bygningen. Deutsches Historisches Museum benyttet bygningen i perioden Zeughaus Berlin var under ombygging.

## Referanser
Sperreballong

**Sperreballong** er en ballong beregnet på å ødelegge eller forstyrre angripende fly. Ballongen er festet til bakken i stålkabler, og et fly som treffer kabelen vil da sannsynligvis bli ødelagt og styrte. Noen sperreballonger hadde også sprengladninger i kabelen for å sikre ødeleggelse av fiendtlige fly. Sperreballonger kan bare brukes mot lavtflyvende angripere, som stupbombere, da vekten av en lang stålkabel begrenser operasjonshøyden. Etter den andre verdenskrig har sperreballonger blitt lite brukt.

I 1938 opprettet Storbritannia en ballongkommando for å beskytte viktige mål som industriområder og havner. Sperreballonger ble tatt i bruk som forsvar mot stupbombere på høyder opp til 5&nbsp;000 fot (1&nbsp;500 meter), noe som skulle tvinge de opp i høyden hvor luftvernkanoner kunne beskyte dem mer effektivt da luftvernkanoner kunne ikke traversere raskt nok til å følge flymål i lavere høyde. Midtveis ut i 1940 var det 1&nbsp;400 ballonger i bruk, en tredjedel av dem i London-området.

Selv om stupbombere var svært ødeleggende mot forsvarsløse mål, slik som Gernika og Rotterdam, var de svært sårbare ovenfor jagerfly, og det var britenes effektive Royal Air Force som tvang tyskerne til å gå over til høytflyvende bombere. Bruken av sperreballonger fikk da liten konsekvens, men fortsatte å bli produsert og satt i tjeneste fram til det var omtrent 3&nbsp;000 i bruk i 1944. De hadde en begrenset virkning mot V1-rakettene, som vanligvis fløy på rundt 2&nbsp;000 fot (600 meter) eller lavere, men som hadde vaierklippere på vingene for å beskytte de mot ballongene. 231 V1 ble stoppet av sperreballonger ifølge offisielle britiske kilder.

Mange bombefly var utrustet med innretninger for å klippe sperreballongkabler.  Britene brukte et stort antall ballonger slik at det nasjonalsosialistiske Tyskland utviklet de beste kabelklipperne. De besto av små C-formede innretninger på vingenes framkant, og når en kabel gled langs vingen etter å ha truffet den, utløste den en liten sprengladning som drev et blad gjennom kabelen.  Britiske bombefly hadde også sine innretninger, selv om tyskerne brukte få sperreballonger.

Britene innførte to forbedringer på sine ballonger. De første kaltes *Double Parachute Link* (DPL) (dobbelt fallskjermlenke) og *Double Parachute/Ripping* (DP/R) (dobbelt fallskjerm/løsrivning). Den første besto av en innretning som sprengte løs en del av kabelen når et bombefly traff den, og i hver ende av kabelsegmentet hang det en fallskjerm. Denne belastet bombeflyet såpass med økt vekt og drag slik at det styrtet. Den andre skulle uskadeliggjøre ballongen hvis den slet seg: En fallskjerm i kabelen ble utløst slik at kabelen falt kontrollert til bakken, og en bit av ballongen ble revet løs slik at denne mistet gass og sank til jorden.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Barrage Balloons during WWII (engelsk)
* Barrage Balloon Reunion Club (engelsk)
Wojciech Fortuna

**Wojciech Fortuna** (født 1952) er en polsk tidligere skihopper.

Han vant svært overraskende storbakkerennet under OL 1972 i Sapporo, og var den første polske olympiske mesteren i skihopping.

Han ble regnet som Polens beste skihopper gjennom tidene, inntil Adam Małysz like uventet vant den tysk-østerrikske hoppuka sammenlagt i årsskiftet 2000/2001.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Toni Nieminen

**Toni Nieminen** (født 1975) er en finsk tidligere skihopper.

I 1992 ble hoppsesongen fullstendig dominert av den bare 16-årige Nieminen, en av de første V-stilhopperne. Han vant hoppuka, tok to gullmedaljer under OL i Albertville og vant også verdenscupen sammenlagt.

Senere greide Nieminen ikke å leve opp til slike resultater. Vektproblemer på grunn av fortsatt vekst, og den øvrige verdenselitens overgang til V-stil er to av forklaringene til dette faktum.

Han skrev idrettshistorie 17. mars 1994, da han i slovenske Planica gjennomførte historiens første stående skihopp på over 200&nbsp;meter. Tidligere samme dag hadde Andreas Goldberger strukket seg til 202&nbsp;meter, men han greide ikke å holde seg oppreist etter nedslaget.

Nieminen la opp som skihopper etter OL 2002, etter å ha oppnådd en 16.-plass.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fulldøla

**Fulldøla** er en elv og et vassdrag i Notodden kommune i Telemark. Elven drenerer Follsjå, og munner etter et par kilometer ut i Tinnelva, like nedenfor Grønvollfoss kraftverk.

## Referanser
Kowhaier

**Kowhaier** er en gruppe med åtte små blomsterbærende trær i slekten *[[Sophora]]* i erteblomstfamilien. *Sophora* inneholder forøvrig ca. 45 arter. Det kommer fra New Zealand, der det også er nasjonalblomsten. Det finnes åtte ulike arter, med *Sophora microphylla* som den mest vanlige. Kowhai-trær vokser over hele landet, og er ofte å se i nyzealandske hager.

Trærne kan bli opptil åtte meter høye. De har nokså glatt bark og små blad. De store, sterkt gulfargede blomstene med form som horn kan en se om våren og tidlig på sommeren. Etter blomstringen lager planten belger som inneholder seks eller flere frø.

Noen av kowhai-artene mister bladene om høsten, noe som er uvanlig på New Zealand, der de fleste plantene er eviggrønne.

Det maoriske ordet for gult er *kowhai,* og kommer fra de gule blomstene.

## Referanser
Gjuvsjååi

**Gjuvsjååi** er en elv i Vinje kommune i Telemark. Den har sitt utspring i Gjuvsjåen på Hardangervidda, og løper ut i Grunntjønn, som ligger på samme nivå som Skardvatnet og Mjågevatnet (. Elva er en del av Skiensvassdraget.

## Referanser
Eero Mäntyranta

**Eero Antero Mäntyranta** (født 20. november 1937 i Pello, død 30. desember 2013 i Uleåborg) var en finsk langrennsløper. Med sju olympiske medaljer og deltakelse i fire vinter-OL var han en av de mestvinnende langrennsløperne Finland har fostret.

I Pello er det et eget museum som omhandler Eero Mäntyranta. I 1964 ble han tildelt Holmenkollmedaljen.

## Meritter
### OL
* Squaw Valley 1960: gull på stafetten
* Innsbruck 1964: gull på 15&nbsp;km og 30&nbsp;km, sølv på stafetten
* Grenoble 1968: sølv på 15&nbsp;km, bronse på 30&nbsp;km og stafetten
Han deltok i sitt fjerde OL i Sapporo 1972, uten å nå opp på resultatlistene.

### VM
* Zakopane 1962: gull på 30&nbsp;km og sølv på stafetten
* Oslo 1966: gull på 30&nbsp;km, sølv på stafetten og bronse på 50&nbsp;km

Han gikk til topps på 15&nbsp;km i Holmenkollen i årene 1962, 1964 og 1968.

## «Gendoping»
Mäntyranta hadde en naturlig genetisk tilstand som økte antallet røde blodceller (Polycythemia). Dette gjorde at Mäntyranta hadde en helt unik evne til å transportere oksygen til musklene, noe som ga en enorm fordel i utholdenhetskapasitet. Tilstanden ble påvist gjennom en DNA-studie av over 200 av Mäntyrants familiemedlemmer.

I 1972 ble Mäntyranta likevel den første finne som testet positivt for doping. Han innrømmet senere å ha tatt hormonbehandling, dette var ikke ulovlig på denne tiden.

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Roxbury

**Roxbury** er en by i Litchfield County, Connecticut i USA. I folketellingen i 2000 hadde byen 2136&nbsp;innbyggere.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Langesæåi

**Langesæåi** er en elv i Vinje kommune i Telemark. Den er en del av Skiensvassdraget. Elva har utspring fra Langesæ og munner ut i Førsvatn. Langesæ er regulert til kraftproduksjon og vannføringen i Langesæåi avhenger av tappingen fra magasinet.

## Referanser
Førsvassåi

**Førsvassåi** er ei elv i Vinje kommune i Telemark. Den starter fra Førsvatn, og etter halvannen kilometer munner den ut i Hyljelihyl i elva Kjela. Elva er utbygd til kraftproduksjon i Kjela kraftverk og er som regel tørrlagt.

## Referanser
Jouko Törmänen

**Jouko «Jokkeri» Törmänen** (født 10. april 1954 i Rovaniemi, død 3. januar 2015 samme sted) var en finsk skihopper. Han representerte Ounasvaaran Hiihtoseura i Rovaniemi.

Törmänen vant gull i storbakkerennet i OL 1980 i Lake Placid og ble nummer 8 i normalbakken. Han deltok også i OL i Innsbruck i 1976, der han ble nummer 10 i storbakken og 14 i normalbakken. Törmänen deltok i VM i 1974, 1978 og 1982, og oppnådde også der sine beste plasseringer i stor bakke, med 5.-plass i Falun i 1974 og 6.-plass i Lahtis i 1978. I VM i 1978 var han på det finske laget som ble nummer 2 i lagkonkurransen, som i det mesterskapet var demonstrasjonsøvelse.

Sin eneste seier i verdenscuprenn tok han i normalbakken i Falun 11. mars 1980, drøyt to uker etter OL-seieren. Den sesongen var den beste av hans to sesonger i verdenscupen, med 19.-plass sammenlagt. Törmänen deltok i den tysk-østerrikske hoppuka fra 1971 til 1982, med 9.-plass i 1977/78 som beste sammenlagtplassering. Han ble fire ganger finsk mester i skihopping, alle gangene i normalbakke, i 1976, 1977, 1979 og 1980.

Jouko Törmänen var fra 2004 til sin død leder for hoppkomiteen i FIS. Han tok over stillingen etter norske Torbjørn Yggeseth. Törmänen var styremedlem i det finske skiforbundet fra 1988 til 2008 og nestleder i årene 1993-2002. Han var utdannet bygningsingeniør.

## Referanser


## Kilder
*Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5 (flere sider)
* (besøkt 5. januar 2015)
*Lapin Kansa: Olympiavoittaja Jouko Törmänen on kuollut (3. januar 2015, besøkt 5. januar 2015)

## Eksterne lenker
*
Ferdinand E. Marcos

**Ferdinand Edralin Marcos** (født 11. september 1917, død 28. september 1989) var filippinsk politiker og landets 10. president fra 1965 til 1986. Han styrte landet med utstrakte personlige fullmakter under militær unntakstilstand fra 1972 til 1981. Som president igangsatte han en rekke moderniseringsprosjekter, blant annet store utbygninger av landets infrastruktur. Landet tok opp betydelig utenlandsgjeld.

Før Marcos ble Filippinenes president så var han medlem av representantenes hus og senatet, og tjente som senatets leder fra 1959 til 1965. Han hadde forut for dette en militær løpebane, og hadde mottatt en rekke utmerkelser for sin krigstjeneste.

I februar 1986 gikk Marcos av etter korrupsjonsbeskyldninger og et dårlig valgresultat.

## Se også
*Libingan ng mga Bayani

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Tansåi

**Tansåi** er ei kort elv i Rauland i Vinje kommune i Telemark. Den renner ut fra Tansvatn, og etter en drøy kilometer munner den ut i Totak.

## Referanser
Kvenna

**Kvenna**, i Hordaland **Kvenno**, er en elv med opprinnelse på Hardangervidda, i Holmavatnet i Ullensvang kommune i Vestland. Den renner gjennom Kvennsjøen og Krokåvatni før den krysser grensa til Vinje kommune i Telemark. Her fortsetter den gjennom bl.a. Sandvatn, Gunleiksbuvatnet, Briskevatnet og Vollevatnet, før den munner ut i *Vinjefjorden* i Møsvatnet. Hele veien heter dalføret den følger *Kvennedalen* eller *Kvenndalen*. Systemet utgjør øverste del av Skiensvassdraget.

Kvenna ble i 1980 vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag.

## Referanser
EM i curling 1991

**Curling-EM 1991** ble arrangert 8. desember – 14. desember 1991 i 
*Patinoire de Chamonix* i Chamonix i Frankrike. 

Det deltok 17 lag for herrer og 13 lag for kvinner. 

## Herrer

* Tyskland vant 4-3 i finalen over Skottland
* Sveits vant 9-8 i bronsefinalen over Sverige
* Skottland vant 6-4 i semifinalen over Sverige
* Tyskland vant 8-6 i semifinalen over Sveits
* Norge endte opp på 7.-plass med ingen seire og 6 tap (sisteplass i A-turneringen) 
* Tyskland endte opp med 6 seire og 2 tap

## Kvinner

* Tyskland vant 5-2 i finalen over Norge
* Sverige vant 9-3 i bronsefinalen over Danmark
* Norge vant 10-8 i semifinalen over Sverige
* Tyskland vant 8-6 i semifinalen over Danmark
* Norge endte opp med 5 seire og 3 tap
* Tyskland endte opp med 6 seire og 3 tap

## Eksterne lenker
WCF Statistics
Liste over Romanias presidenter

Dette er en **liste over [[Romania]]s presidenter**:







## Kilder
* 

## Eksterne lenker
* Offisiell nettside for Romanias president (rumensk/engelsk)
Otto Günsche

**Otto Günsche** (født 24. september 1917 i Jena i Tyskland, død 2. oktober 2003 i Lohmar) var en tysk SS-offiser og Adolf Hitlers personlige adjutant.

## Liv og virke
Etter den høyere realskole trådte Otto Günsche, da 16 år, som frivillig inn i Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Han meldte seg inn i NSDAP i 1934. Som medlem i «Førerledsagelseskommandoen» *(Führerbegleitkommando]* kom han i 1936 for første gang i umiddelbar nærhet av Hitler. Deretter fulgte utdannelse ved SS-Junkerschule i Bad Tölz, og frontinnsats i Waffen-SS. Fra januar 1943 var Günsche Hitlers personlige adjutant, skjønt til å begynne med som stedfortredende. Etter et nytt halvår ved fronten ble han den den 6. februar 1944 offisielt gjort til Førerens personlige SS-adjutant. 

Ved attentatet mot Hitler den 20. juli ble Günsche lett såret. Fra midten av januar 1945 ledsaget han Hitler i Førerbunkeren i Berlin, og var også med under Hitlers siste besøk ved fronten (tidlig mars 1945, ved Oder). Etter Hitlers selvmord brente Günsche hans lik i Rikskanselliets hage.

Deretter forlot den da 27-årige Günsche Førerbunkeren om kvelden den 30. april 1945 sammen med Hitlers første privatsekretær Gerda Christian. Han ble etter kort tid tatt til fange, og havnet i et mangeårig sovjetisk krigsfangenskap. Han ble løslatt fra DDR-tukthuset i Bautzen i mai 1956. Gerda Christian kom seg unna til Bayern. 

Senere gjenopprettet de kontakten, og fikk hver for seg arbeid i Rhinland. 

Günsche levde de siste årene av sitt liv tilbaketrukket som enkemann i Nordrhein-Westfalen. Han døde kort etter sin 86-årsdag i sitt hjem i Lohmar ved Bonn.

## Utmerkelser
Utmerkelser Günsche fikk for tjeneste i Waffen-SS:
*  Jernkorset av 1. klasse
*  Jernkorset av 2. klasse
*  Såretmerket
* Infanteriangrepsmerket

## Referanser


## Eksterne lenker
* Günsche - portrett
Karekare (matrett)

**Karekare** er en populær matrett fra det filippinske kjøkken. 

Retten har sin opprinnelige lokale forankring i provinsen Pampanga.

Karekare er en hovedrett som er basert på innvoller som tarmer og mage (i provinsen Pampanga foretrekkes i stedet oksehale) og stuet i en paste basert på peanøttsmør (eller noen steder ferskt malte peanøtter).
Thomas Seltzer

**Thomas Seltzer** (født 1969) er en musiker (bass, trommer og gitar) og programleder. Han er amerikansk statsborger, men er født og har bodd det meste av livet i Norge hvor han er kjent som bassist i Turboneger og som programleder for TV-programmene *[[Trygdekontoret (TV-program)|Trygdekontoret]]*, *[[Natta, Norge]]* og *[[UXA – Thomas Seltzers Amerika]]*.

## Bakgrunn
Thomas Seltzer ble født 27. juli 1969 på Hamar av norsk mor og amerikansk far. Slekten på morssiden er fra Ådalsbruk i Løten kommune på Hedmarken. Seltzer-slekta er fra Midland i Texas i USA. Thomas Seltzer vokste opp med en fem år eldre bror i Superior i Wisconsin. Faren Michael Seltzer (født 1941) er professor i sosiologi og ble norsk statsborger i 2001. Faren var sjømann i utenriksfart da Thomas Seltzer ble født. Faren var tillitsvalgt i International Brotherhood of Teamsters ledet av Jimmy Hoffa. Familien flyttet til Nesodden i Akershus i 1975, da Thomas Seltzer var seks år gammel. Han gikk på Oslo katedralskole.

## Turboneger
Sammen med Pål Bøttger Kjærnes og Rune Grønn startet han Turboneger rundt juletider i 1988. I tillegg til å være bandets bassist, er han også låtskriver og spilte en periode slagverk i bandet. Han har også spilt i bandene Akutt Innleggelse, The Vikings, Anal Babes og Scum.

## Programleder
Seltzer arbeider som programleder på fjernsyn og har siden februar 2009 ledet diskusjonsprogrammet *[[Trygdekontoret (TV-program)|Trygdekontoret]]*, først på NRK2 og senere på NRK1. For programmet ble han kåret til beste mannlige programleder under Gullruten 2012 og Gullruten 2013, og var nominert i samme klasse under Gullruten 2011 og 2015 (*Trygdekontoret* ble i 2015 kåret til beste underholdningsprogram), samt til publikumsprisen i 2013. 

I 2020, før presidentvalget i USA, ledet han dokumentarserien *[[UXA – Thomas Seltzers Amerika]]* på NRK hvor Seltzer dro tilbake til USA og dokumenterte leveforholdene og bekymringene til mange blant USAs arbeider- og middelklasse. Seltzer omtalte serien som «et blikk på Amerika og den amerikanske drømmen sett gjennom mine halvamerikanske øyne». Serien ble kåret til beste dokumentarserie under Gullruten 2021. Seltzer ble selv nominert til i klassen beste programleder – underholdning foran Gullruten 2021 og i klassen beste programleder - reality, livsstil og aktualitet foran Gullruten 2025.

I forbindelse med Kampanjes «Social media days 2013» ble Seltzer kåret til *årets medienavn 2012*. Han mottok Åpenhetsprisen fra Mental Helse i 2019 for å ha «tatt opp ulike tabuer i norsk samfunnsliv på en uredd og ukonvensjonell måte» og «fortalt åpent og ærlig om egne depressive perioder».

Han har også jobbet som trend/markeds-analytiker, og han har studert psykologi. 

## Bibliografi
*

## Diskografi

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
EM i curling 1990

**Curling-EM 1990** ble arrangert 4. desember – 8. desember 1990 i 
*[[Kristins Hall]]* på Lillehammer i Norge. 

Det deltok 14 lag for herrer og 13 lag for kvinner. 

## Herrer

* Sverige vant 9-7 i finalen over Skottland
* Norge vant 6-5 i bronsefinalen over England
* Sverige vant 6-4 i semifinalen over Norge
* Skottland vant 5-4 i semifinalen over England
* Norge endte opp med 5 seire og kun 1 tap (semifinale mot Sverige) 
* Sverige endte opp med 7 seire og 3 tap

## Kvinner

* Norge vant 6-4 i finalen over Skottland
* Sveits vant 5-3 i bronsefinalen over Tyskland
* Norge vant 7-5 i semifinalen over Sveits
* Skottland vant 6-5 i semifinalen over Tyskland
* Norge endte opp med 7 seire og ingen tap

## Eksterne lenker
WCF Statistics
Tuba (drikk)

**Tuba** (filippinsk palmevin) er en vanlig alkoholholdig drikk i de ikke-muslimske områder av Filippinene der det vokser kokospalmer. 

To ganger daglig klatrer kokosvindyrkerne opp i nøttefrie kokospalmer for å hente saften som blir tappet gjennom bambusrør satt inn i den avskårne voksende tretoppen. Den ferske sevjen er søt og ikke alkoholholdig. Den gjæres, og blir da sur og lett alkoholholdig. 

Tuba kan også fremstilles av buri- eller nipapalmer. 

I de viktigere kokosdyrkende provinser, som Laguna og Quezon, blir sevjen også destillert til lambanog, som er en sterk likør.