Dingogjerdet

**Dingogjerdet** (engelsk: *Dingo Fence* eller *Dog Fence*) er et skadedyrgjerde i Australia som opprinnelig ble bygget på 1880-tallet og senere er blitt forhøyet og forsterket. Hensikten med gjerdet er å holde dingoer borte fra de relativt fruktbare sørøstlige delene av kontinentet, hvor de stort sett var blitt utryddet, og for å beskytte saueflokkene i det sørlige Queensland. Det er et av verdens lengste byggverk, og er med en lengde på  verdens lengste gjerde. Gjerdet har bidratt til at tapene av sauer til rovdyr har blitt sterkt redusert.  Men hull i gjerdet, oppdaget på 1990-tallet, gjorde at unge dingoer kom seg gjennom, slik at dingoer fremdeles kan forefinnes i de sørlige delstatene. De reduserte sauetapene er også til en viss grad blitt motvirket av økt konkurranse om beiteområdene fra kaniner og kenguruer, som også har økt i antall etter at dingoene forsvant.

## Geografi
Gjerdet er  langt. Det begynner ved Jimbour i Darling Downs nær byen Dalby i Queensland, og går derfra vestover gjennom de endeløse og tørre områdene i Australias indre, til det ender opp vest for Eyrehalvøya, på klippene hvor Australbukta møter Nullarbor-sletta på . 

Den  lange delen av gjerdet som ligger i Queensland kalles også *Great Barrier Fence* og *Wild Dog Barrier Fence 11*. Det drives av myndighetene og i alt 23 ansatte er sysselsatt med vedlikehold, administrasjon og vakthold av gjerdet. Vaktholdet foregår ved lag på to personer som hver patruljerer en 300 km lang seksjon av gjerdet en gang i uka. Det er depoter ved Quilpie og Roma.

Den neste delen av gjerdet er *Queensland Border Fence*, som strekker seg  vestover langs grensa mot New South Wales og inn i Strzeleckiørkenen til Cameron Corner, hvor de tre delstatene Queensland, New South Wales og Sør-Australia møtes. Herfra fortsetter gjerdet som *South Australian Border Fence*, som går 257 km sørover langs grensa mellom Sør-Australia og New South Wales. Til slutt kommer den  lange delen i Sør-Australia, som kalles *Dog Fence*.

## Konstruksjon
Gjerdet er 180 cm høyt og er laget av stålnetting. Det går også 30 cm under bakken. Langs gjerdet er det ryddet i en bredde på 5 meter på hver side. Gjerdestolpene er av stål og er plassert med 9 meters avstand. Saue- og kvegstasjonene som er beskyttet av gjerdet er  usedvanlig store, selv om de varierer i størrelse. Noen stasjoner er på størrelse med små europeiske land. Før gjerdet ble bygget mistet en enkelt stasjon over  sauer på ett år på grunn av dingoangrep. Så nylig som i 1991 mistet en stasjon  sauer på et år. Sauefarmerne kjempet tilbake ved hjelp av gift, skyting, og til slutt byggingen av verdens lengste gjerde. Luftslipp av forgiftet åte foregår ennå i dag.
 
Deler av Dingogjerdet er opplyst om natta av lysrør som er vekselvis røde og hvite. De drives av batterier som lades av solceller om dagen. En rekke porter gjør at kjøretøy kan passere gjennom gjerdet.

## Historie
De første skadedyrgjerdene i Australia ble laget for å beskytte små åkerlapper mot pungdyr. På 1860- og 1870-tallet begynte innførte kaniner å spre seg raskt over det sørlige Australia. For å stoppe utbredelsen av kaninene ble det i 1884 bygget et «kaninsikkert» gjerde, som ble starten på dagens dingogjerde. Gjerdet mislyktes i å holde kaninene ute, men viste seg godt egnet til å holde ute villsvin, kenguruer, emuer og brumbier. Etterhvert som det ble opprettet flere og flere sauefarmer, økte også interessen for sperringer som var sikre mot dingoer tilstrekkelig til at myndighetene gikk inn med midler til å gjøre gjerdet høyere og lengre. I 1930 ble anslagsvis  hundenetting brukt bare i Queensland for å forhøye kaningjerdene så de også sperret for dingoer.  

Ideen om et «Dingo Barrier Fence Scheme» som et statlig prosjekt med årlige midler til vedlikehold og reparasjon ble ikke gjennomført før i 1948. Det har i senere år vært argumentert for å gå bort fra å bruke sperringer som holder alle dyrene ute, til å skille mellom rene dingoer og krysninger med ville og forvillede hunder. Bruk av forgiftet åte har også vært sett på som et mye billigere alternativ enn fortsatt vedlikehold av gjerdet. Det er inngått et kompromiss i form av fortsatt bruk av gift og en innkorting av gjerdet fra dets tidligere lengde på over .

## Miljømessig innvirkning
Det er generelt sett betydelig færre kenguruer og emuer på nordvestsida (utsida) av gjerdet, hvor dingoene befinner seg, noe som tyder på at tilstedeværelsen av dingoer er en viktig begrensende faktor for størrelsen på bestandene av disse dyrene. Det har også blitt hevdet at den større bestanden av kenguruer innenfor gjerdet har sin årsak i mangel på rovdyrpress fra dingoer, og at konkurranse om maten mellom kenguruer og sauer har ført til lavere sauebestander enn hva som ville vært mulig uten gjerdet. 

Dingoen er antatt å ha blitt innført til Australia for rundt  år siden, og hvorvidt den skal ha status som innfødt eller innført dyreart har vært gjenstand for betydelige kontroverser. Ifølge Dr. Mike Letnic fra Universitetet i Sydney, spiller dingoen, som Australias fremste rovdyr, en viktig rolle i å vedlikeholde balansen i naturen og at å gjeninnføre dingoen til områder hvor den er blitt utryddet vil kunne øke det biologiske mangfoldet over store deler av Australia (Avolia 2009). I områder hvor dingoen er blitt utryddet fant Dr.Letnic økte forekomster av innført rødrev og planteetere, mens små innfødte pattedyr og gressarter var gått tapt. Dingoen er i dag juridisk klassifisert som et skadedyr og det er en skuddpremie på 20 australske dollar per stykk. Skuddpremien for dingoer som blir skutt på innsiden (sørsiden) av gjerdet kan være på over 500 australske dollar.

I Sør-Australia har deler av gjerdet stadig oftere blitt brutt ned av australske villkameler. For å motvirke dette er det for tiden under utarbeidelse planer både for å gjøre Dingogjerdet høyere og for å gjøre det elektrisk.

## Referanser