open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Normaltid

**Normaltid** er offisiell klokketid i et område, i dagligtale iblant kalt «vintertid», i den delen av året det ikke er sommertid.

Tidligere var det forskjellig lokal soltid på forskjellige steder avhengig av hvor sola stod på himmelen. Bedre kommunikasjoner med telegraf og jernbane på 1800-tallet førte til behov for å synkronisere klokketida i såkalt «jernbanetid» på steder som lå langt fra hverandre i østlig og vestlig retning. Britiske jernbaneselskaper tok i bruk Greenwich Mean Time (GMT), det vil si felles standardtid for hele Storbritannia med utgangspunkt i Greenwich i London, fra 1847. GMT ble innført som referansetid over hele verden i 1884. GMT ble erstattet av begrepet koordinert universaltid (UTC) i 1972.

I 1879 kom forslaget om å dele hele jorda inn i områder med samme normaltid, det vil si i tidssoner. Japan var først ute og tok systemet i bruk i 1888, mens sonetid ble innført i Norge i 1895. Man brukte i Norge Greenwichtid pluss en time, tilsvarende tiden ved 15°-meridianen, som ligger nær Örebro og Bodø. Soltiden i Vardø er 63 minutter før normaltiden, og i Bergen er soltiden 39 minutter bak normaltiden. Norges offisielle normaltid tilsvarer mellomeuropeisk tid, det vil si UTC+1. Ved sommertid stilles klokken én time frem, det vil si UTC+2. Klokken stilles frem én time siste søndag i mars og tilbake én time siste søndag i oktober.

## Se også
*Soltid
*Tidssoner

## Eksterne lenker
* Log um sams normaltid fyr kongeriket Norig (1894-06-29)
* Lov om målenheter, måling og normaltid (Gjelder fra 2008-01-01)
* Bergen lå 22 minutter bak Oslo
Vestbaltiske språk

**Vestbaltiske språk** er en gruppe av utdødde baltiske språk som ble snakket av vestbaltiske folk hovedsakelig på sør- og østsiden av Østersjøen. Vestbaltisk er den av de to primære grenene til baltiske språk, sammen med østbaltiske språk. Det består av gammelprøyssisk, jotvingisk, galindisk, muligens skalvisk og kurisk.

Det eneste skikkelig attesterte vestbaltiske språket med tekster er kjent om er gammelprøyssisk, selv om det finnes noen få korte rester av kurisk og jotvingisk i form av isolerte ord og korte fraser.  Mange vestbaltiske språk ble utryddet på 1500-tallet, mens gammelprøyssisk sluttet å bli snakket først tidlig på 1700-tallet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Baltic Languages: Categorisation and Characteristics, generell bakgrunn ved Dominik Parajka Ciferník, 31. januar 2023
Vinter-OL 1956

**Vinter-OL 1956** var de 7. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 26. januar til 5. februar 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. 

Sovjetunionen deltok for første gang i vinter-OL og ble beste nasjon med syv gullmedaljer. Norge hadde sin svakeste medaljefangst i et vinter-OL til da, og vant bare to gullmedaljer. Hallgeir Brenden forsvarte sitt gull på 15 km langrenn fra 1952, og Sverre Stenersen vant kombinert.

## Valg av vertsby
Cortina d'Ampezzo hadde tidligere blitt tildelt Vinter-OL 1944, som måtte avlyses på grunn av andre verdenskrig. 

Under den internasjonale olympiske komités 44. sesjon i Roma i Italia 28. april 1949 ble byen valgt som arrangør av vinterlekene i 1956.

## Arenaer

## Idretter
Det ble arrangert 24 øvelser i 4 idretter.

## Deltakelse

### Deltakerland
32 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

;Fotnoter

## Program

## Medaljefordeling

 Vertsnasjon ()

;Fotnoter

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
* Liste over personer som har tent den olympiske ild

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*  
*  Official Report 1956 hos la84.org
*  1956 Winter Olympics hos olympedia.com
*  1956 Cortina d'Ampezzo Winter Games  på sports-reference.com
Aasen

**Aasen** er et vanlig etternavn i Norge. Per januar 2020 hadde  dette navnet. Skriveformen Åsen brukes av kun 626 personer.

## Kjente personer med etternavn Aasen
* Ivar Aasen (1813–1896), språkforsker, leksikograf og dikter
* Nils Waltersen Aasen (1878–1925), våpenkonstruktør
* Liv Aasen (1928–2005), politiker
* Marianne Aasen (f. 1967), politiker
* Junn Paasche-Aasen (f. 1946), grafisk designer
* Terje Aasen (f. 1943), miljøaktivist
* Terje G. Aasen (f. 1945), redaktør

## Annet
* Aasen (band) (band)
* Åsen (tidligere kommune)
* Ivar Aasen-instituttet
* Ivar Aasen-tunet

## Referanser
Vinter-OL 1960

**Vinter-OL 1960** var de 8. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 18. til 28. februar 1960 i Squaw Valley i USA. Skiskyting ble arrangert for første gang i vinter-OL.
Det var skeptiske europeiske stemmer som verbalt opponerte mot tildelingen av flere årsaker. Det var ingen eksisterende arenaer i området, alt måtte bygges nytt. Løypene i alpine grener ble sett på som under olympisk standard og representanter for nordiske grener var bekymret for høyden på 2000 moh da man ikke var sikre på hvordan utøverne ville kunne prestere i den tynne luften. Etter at Squaw Valleys arrangørkomité fant ut at kun ni nasjoner ville sende lag i bobsleigh-konkurransene, ble det foreslått å utelate bobsleigh fra disse vinterlekene. Den internasjonale olympiske komité gikk med på dette, noe som utløste sterke protester fra det internasjonale bobsleighforbundet. 

Til tross for alle bekymringene man hadde på forhånd, ble lekene arrangert relativt problemfritt. Den kunstneriske utformingen av seremoniene, som Walt Disney hadde ansvaret for, ble fremhevet som et av høydepunktene.

Beste nasjon ble Sovjetunionen med syv gullmedaljer. Norge fikk seks medaljer, tre av dem gull. De norske gullmedaljene ble vunnet av skøyteløperne Roald Aas (1500 meter) og Knut Johannesen (10&nbsp;000 meter), og av Håkon Brusveen på 15 km langrenn. 

## Valg av vertsby
Squaw Valley ble valgt ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 51. sesjon i Paris i Frankrike 14. juni 1955.

## Arenaer

## Idretter

Det ble arrangert 27 øvelser i 4 idretter.

## Deltakelse
### Deltakerland
30 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

;Fotnoter

## Program

## Medaljefordeling

 Vertsnasjon ()

;Fotnoter

## Referanser


## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
* Liste over personer som har tent den olympiske ild

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*  
*  Official Report 1960 hos la84.org
*  1960 Winter Olympics hos olympedia.com
*  1960 Squaw Valley Winter Games  på sports-reference.com
Universitetet i Wittenberg

**Universitetet i Wittenberg** ble grunnlagt av Fredrik den vise og ble åpnet den 18. oktober 1502. Martin Polich var første rektor. Det ble finansiert ved benefisier som tilhørte Alle Helgens kollegialkapittel tilknyttet Slottskirken. Kannikenes antall ble øket til 80, og de skulle undervise ved universitetet. Universitetet hadde fire fakultetet, hvorav teologifakultetet var det som utmerket seg mest. 

Martin Luder (som senere tok navnet *Luther*) var tilknyttet universitetet først som filosofidosent og fra 1509 som professor i bibelteologi.

Da hans teser av 31. oktober 1517 ble kjent i universitetskretsene fikk de, og senere reformasjonen, rask spredning ikke minst fordi studentmassen kom fra hele det nordlige Tyskland. Wittenberg var en av de første byer som sluttet seg til den lutherske reformasjon. Så tidlig som den 25. oktober 1521 avskaffet augustiner-eremittene, den munkeorden Luther tilhørte, privatmesser. Fra nyttår 1522 feiret man gudstjenesten etter Luthers ordning i bykirken, og utdelte nattverden under begge skikkelser. I 1523 ble Johannes Bugenhagen den første lutherske sokneprest i Wittenberg. Under Luthers opphold på Wartburg instigerte hans mangeårige medarbeider Karlstadt en radikal billedstorm. Men Luther hastet tilbake til byen og gjenopprettet orden. 

Blant Luthers medarbeidere i Wittenberg var Melanchthon, som samarbeidet med Luther om å reorganisere universitetet i humanistisk retning på bekostning av skolastikken, Johannes Bugenhagen, Justus Jonas, Kaspar Cruciger, Georg Major og Matthias Flacius Illyricus. Disse professorene underviste muntlig og skriftlig, og deres verker fikk vid spredning takket være boktrykkerne Johann Grünenberg, Melchior Lotter og Hans Lufft. Dessuten dro de rundt til forskjellige byer for å organisere protestantisk menighets- og skolestruktur. Bugenhagen dro til Braunschweig, Hamburg, Hildesheim – og til København i 1537, Amsdorft til Magdeburg, Jonas til Halle og Regensburg. På den måten ble universitetet i Wittenberg det viktigste referansepunkt for utviklingen av luthersk teologi. 

Det teologiske fakultet i Wittenberg beholdt sin sentrale stilling i lengre tid. Blant det senere ledende teologer kan nevnes Johannes Forster (død 1556), Paul Eber (død 1569), Ægidius Bunnius (død 1603), Polycarp Leyser (død 1610), Leonhard Hutter (død 1616) og Abraham Calov (død 1686). 

De andre fakultetene lå i skyggen av teologifakultetet i berømmelse, men i det juridiske fakultet underviste den siste katolske prosten ved Slottskirken Henning Goden (død 1521), og Hieronymus Schurff (død 1554). Det medisinske fakultet hadde Salomon Alberti (død 1600), Daniel Sennert (død 1637) og Konrad Viktor Schneider (død 1680).

Fra begynnelsen av 1700-tallet begynte universitetets ry å falme. Teologene der fulgte ikke med tiden og ble ansett som gammeldagse, de tok ikke del i den nye pietistiske retning innen protestantismen. Universitetet ble stengt i 1813, og med den territorielle nyordning etter napoleonstiden fikk det i 1817 et nytt liv i forening med et annet og ble kalt Universitetet i Halle-Wittenberg, i dag Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg.
Det karibiske hav

**Det karibiske hav**, eller **Karibhavet**, er et randhav til Atlanterhavet beliggende mellom Sør- og Mellom-Amerika og Antillene inn mot Atlanterhavet. I nordvest har Det karibiske hav forbindelse til Mexicogolfen gjennom Yucatánstredet.

Havet dekker omkring &nbsp;km². Det dypeste punktet er Cayman-rennen mellom Cuba og Jamaica, &nbsp;m under havnivået. Hele området, spesielt de mange ferieøyene, er kjent som Karibia eller Karibien.

## Historie
Øyene i det karibiske hav var opprinnelig befolket av ulike karib-indianske folkeslag. Men etter den europeiske koloniseringen døde i hovedsak den lokale befolkningen, og ble erstattet av svarte slaver fra Afrika.

## Fotnoter


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Vinter-OL 1972

**Vinter-OL 1972** var de 11. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 3. til 13. februar 1972 i Sapporo i Japan. 

Sovjetunionen ble beste nasjon med åtte gullmedaljer. Norge tok til sammen tolv medaljer, derav to gull. Magnar Solberg forsvarte gullmedaljen på 20 km skiskyting fra OL i Grenoble, og Pål Tyldum vant 50 kilometer langrenn. Den nederlandske skøyteløperen Ard Schenk tok gullmedalje på de tre lengste distansene. 

## Valg av vertsby
Sapporo ble valgt ved avstemning under den internasjonale olympiske komités 65. sesjon i Roma i Italia 26. april 1966.

## Arenaer

### By-området

### Fjell-området

## Idretter
Det ble arrangert 35 øvelser i 6 idretter.

## Deltakelse

### Deltakerland
35 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

## Program

## Medaljefordeling

 Vertsnasjon ()

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
* Liste over personer som har tent den olympiske ild

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*  Official Report 1972 hos la84.org
*  1972 Winter Olympics hos olympedia.com
*  1972 Sapporo Winter Games  på sports-reference.com
De britiske Jomfruøyer

**De britiske Jomfruøyer** er en øygruppe i Det karibiske hav. Øygruppen er et britisk oversjøisk territorium. FN regner den som et ikke-selvstyrt område.

Øygruppen består av Tortola, Virgin Gorda, Anegada, Jost Van Dyke, Great Camanoe, Peter Island, Salt Island, Beef Island, Cooper Island, Ginger Island, Norman Island og mange andre mindre øyer. Hovedstaden Road Town ligger på Tortola. De britiske Jomfruøyer utgjør en del av den større øygruppen Jomfruøyene. Den andre delen kalles De amerikanske Jomfruøyer.

## Avkolonisering

De britiske Jomfruøyer står på FNs liste over ikke-selvstyrte områder.

FNs spesialkomité for avkolonisering overvåker implementeringen av Erklæringen om uavhengighet for koloniland og -folk og følger den politiske utviklingen i De britiske Jomfruøyer. Storbritannia er som administrasjonsmakt forpliktet til å rapportere til avkoloniseringskomiteen. Storbritannia argumenterte i 2012 for at FNs spesialkomité for avkolonisering ikke lenger fylte noen relevant rolle for de britiske oversjøiske territoriene, som den britiske regjeringen viser til har indre selvstyre og burde vært fjernet fra listen over ikke-selvstyrte områder. Samtidig anerkjente Storbritannia territorienes rett til selv å bestemme sin framtid. Regjeringssjefene i de britiske oversjøiske territoriene ble i desember 2012 enig om en felleserklæring som ba avkoloniseringskomiteen stryke de territoriene som ønsket det av listen over ikke-selvstyrte områder. 

Generalsekretær Ban Ki-moon bekreftet i august 2013 FNs forpliktelse til arbeidet med å få slutt på kolonialisme og tok til orde for uavhengighet for de gjenværende ikke-selvstyrte områdene. Samtidig anerkjente han at folket i de ikke-selvstyrte områdene ikke nødvendigvis ønsker uavhengighet, men la vekt på at de må få et valg. FN anser retten til selvstyre folket i et område som De britiske Jomfruøyer har for å være oppfylt dersom folket fritt kan velge mellom tre alternativer: 1) bli en selvstendig stat, 2) bli en assosiert stat i tilknytning til en annen uavhengig stat, eller 3) bli helt integrert i en annen uavhengig stat.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jomfruøyene

**Jomfruøyene** er en øygruppe i Det karibiske hav. Den består av De puertorikanske Jomfruøyer, De amerikanske Jomfruøyer og De britiske Jomfruøyer. 

Christofer Columbus oppkalte øygruppen etter St. Ursula og de 11 000 jomfruer, et navn som på spansk ble forkortet til «Las Virgines» &ndash; «Jomfruene». Urfolket ble utryddet etter at Spania annekterte øyene. De ble befolket av afrikanske slaver som bemannet sukkerplantasjene. Deres etterkommere har nå turisme som viktigste næring.

## Dansk Vestindia

Tre av øyene, St. Croix, St. Thomas og St. Jan, var fra slutten av 1600-årene til 1917 danske kolonier. Det danske Vestindiske kompani koloniserte St.Thomas i 1672 og St. Jan i 1718. I 1733 ble St. Croix kjøpt fra det franske vestindiske kompani. De tre øyene ble i 1754 solgt til kongen av Danmark-Norge. 

Hensikten med koloniseringen var å utnytte den lønnsomme «trekanthandelen», som gikk ut på å eksportere skytevåpen og andre industrivarer til Afrika i bytte mot slaver, som deretter ble fraktet til øyene i Karibia for å bemanne sukkerplantasjene. Sluttetappen i trekanten var frakten av sukker til hjemlandet i Europa. Økonomien i Dansk Vestindia var fullstendig basert på slaveri, og slaveriet ble først avskaffet i 1848. På 1700-tallet deltok mange norske kjøpmenn aktivt i den vestindiske handelen. I 1754 besto øyenes befolkning av omkring 14&nbsp;000 slaver og bare 1&nbsp;750 av europeisk avstamning.

Øyene ble beholdt som danske kolonier etter at Danmark og Norge skilte lag i 1814 og etter britisk okkupasjon under Napoleonskrigene. I 1916 ble øyene solgt for 25 millioner dollar til USA, som overtok administrasjonen 31. mars 1917 og ga dem navnet U.S. Virgin Islands.

Mange stedsnavn på øyene er minner om den danske kolonitiden, som byene Charlotte Amalie, Christiansted og Frederiksted. Adskillige bygninger fra «dansketiden» finnes fremdeles i byene og på plantasjene.

## Eksterne lenker
*
Tussefløyte

**Tussefløyte** eller **tysfløyte** (antagelig avledet av ordet «tyskerfløyte») er en norsk blokkfløyte (sopranfløyte) som er beslektet med sjøfløyte. Tussefløyten har svært konisk boring, med den største åpningen mot munnstykket.  Denne boringen, sammen med at fløyten lages av myke treslag, gir den en rundere klang enn det som er vanlig for andre blokkfløytetyper. Et annet særtrekk ved tussefløyten er at den har en skala der visse trinn er litt høyere eller lavere enn på den tempererte skalaen, for eksempel lys kvart og halvhøy sekst.

Tussefløyten ble særlig ble gjort kjent av folkemusikeren Egil Storbekken (1911–2002) fra Tolga.

## Se også
*Sjøfløyte

## Eksterne lenker
* Bilde og kort beskrivelse
* Tussefløyte (Egil Storbekken-modell)
Bukkehorn

**Bukkehorn** eller **prillarhorn** (også kjent som bockhorn på svensk) er den norske betegnelsen på et folkemusikkinstrument, nemlig blåseinstrument, laget ved å uthule et bukkehorn og lage et hull i den spisse enden som man kan blåse i for å lage lyd. De fleste horn har også fingerhull. Antallet fingerhull kan variere, men det vanligste ser ut til å ha vært fra tre til fem hull. Et bukkehorn kan lages av et geitehorn eller et kuhorn. Det er et av de eldste musikkinstrumentene i Norge, med en lang historie som går tilbake til steinalderen og fortsetter inn i middelalderen (inkludert vikingtiden) og deretter til det 20. århundre og frem til i dag. Instrumentet ble brukt av budeier på fjellgårder (seter) om sommeren.

I Norge har man hatt to måter å få tone i bukkehornet: «Trompethornet» (som musikkinstrumentet også alternativt kalles) der leppene vibrerer og setter lufta i svingninger, og flishornet (eller tungehornet) der det er påsatt en flis (oftest av einer) for å produsere tonen. Bukkehorn har mennesket brukt som skremmeredskap og signalinstrument i flere tusen år. I tillegg ble bukkehornet også brukt til rituelle formål.

I Norge har instrumentet overlevd helt frem nåtiden; på 1900-tallet var det i tradisjonell bruk i setermiljøet. Gjeterne brukte dette for å skremme rovdyr fra buskapen, og til å spille enkle melodier.

I 1996 ble Norsk lur- og bukkehornlag stiftet, en forening som arbeider for å fremme bruken av instrumentene bukkehorn og lur.

## Se også
* Liste over vinnere av landskappleiken på andre eldre folkemusikkinstrument
* Lur
* Sissel Morken Gullord, norsk musiker
* Karl Seglem, norsk folkemusiker

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Oppslagstavla på nettsiden www.lurogbukkehorn.org, 
*  Bukkehorn & Hujing, musikkprøve av et norsk bukkehorn av Sissel Morken Gullord på YouTube
*  Bukkehorn, Metropolitan Museum of Art
*  Bukkehorn (Norwegian folk music), musikkprøve av et norsk bukkehorn, lastet opp til kanalen Vikingskog på YouTube
*  The Bukkehorn: Viking Scandinavian Norwegian Instrument, et live-eksempel av bukkehorn-musikk av Evergreen Missions på YouTube
*  How to Make and Tune a Viking Bukkehorn av Evergreen Missions på YouTube
Langeleik

**Langeleik**, også kalt ** langleik**, **langhørpu** og **langspill**, er et norsk folkeinstrument. Det er et strengeinstrument i form av en siter som har en lang, smal resonanskasse, med eller uten bunn, og antallet strenger kan variere. Vanligvis dreier det seg om én melodistreng med tverrbånd under og sju akkompagnementsstrenger.

## Langeleikens historie i Norge
Instrumentet ble i utgangspunktet kalt langspill. Det er funnet en langeleik som er datert så tidlig som 1524. Instrumentet var utbredt over det meste av landet. Det er funnet rester av langeleiker så langt nord som til Finnmark.  

Som bruksinstrument i våre dager har langeleiken bare overlevd i Valdres. I Valdres var det på 1800-tallet flere kvinner som var kjent for sitt langeleikspill. Mange av disse kvinnene hadde en liten dukke festet til høyrehånden mens de spilte, og for tilhørerne så det da ut som om dukken danset på bordet til langeleikens toner. «Bestemor til Ola Brustugu, ho *Barbro på Kleiven, spelte langeleik.* Ho hadde eit par «dokke-figurar» som dansa etter spelet hennar. Dette totte mange var lettsindig. Ein dag kom det inn til Barbro ein framandkar. Han spurde kva ho ville ha for langeleiken sin. Nei, ho hadde  ikkje tenkt å selja han. Men så tok han opp 5 dalar og la på bordet. Så tok han langeleiken og la han bort i peisen og brende han opp. Dei skulle ha vore så musikalske forfedrane til Peiseguten.»Berit Pynten er i ettertid blitt stående som en av de mest kjente Valdres-musikantene med langeleiken som instrument: «Berit hadde, som sume andre langeleikspelarar, to dokkor som «dansa» etter som ho slo med pretten. Sonedotteri til Berit Pynten, ho Guri Kårstad, har i «Valdres» 22/2 1955 skrive mel. a. dette om dokkeparet til Berit.*«Vi småjenter tok oss ofte turer til Pynten for å høre langeleikspel, og det som drog oss mest, var å se et dukkepar som danset når bestemor spilte. Dukkene skulle forestille mann og kone, og de var kledd i fine, gamle nasjonaldrakter. (---) Det var et stativ som dukkene stod på. Dukkene hadde ledd i knær og ankler, så de var bevegelige... I hodene på dem var festet en tråd i og opp gjennom stativet. Så viklet hun trådene fra dukken på pekefingren som hun førte spretten med, altså på høyre handa. Når så spillet tok til, danset dukkene.»*»

## Beslektede instrumenter
Blant beslektete klimpreinstrumenter og bordunsitere kan nevnes nederlandsk *Hommel*, svensk *[[Hummel]]*, fransk *[[Épinette des Vosges]]*, og amerikansk Appalachian dulcimer, også kjent som ''«mountain dulcimer»:

* Appalachian dulcimer
* Epinette des Vosges
* Langspil
* Scheitholt
* Hummel
* Siter
* Kantele
## Se også
* Liste over vinnere av landskappleiken på langeleik
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Olav Hindahl

**Olav Svendsen Hindahl** (1892–1963) var en norsk politiker og fagforeningsleder. Han var fra 1934 til 1939 formann i LO. Fra 2. oktober 1939 til 25. juni 1945 var han minister for Arbeidsdepartementet og fra 1. oktober 1942 til 9. mars 1945 også Departementet for handel, sjøfart, industri, handverk og fiskeri, i Johan Nygaardsvolds regjering. 

Han giftet seg den 10. oktober 1914 med Gudrun Årstensen. Som utdannet typograf flyttet han til Oslo i 1926 sammen med familien og begynte som sekretær i Norsk Typografforbund. Før dette hadde han jobbet i Høyres avis *[[Aftenavisen Stavangeren|Stavangeren]]* hjemme i Stavanger. Senere ble han formann for Norsk Typografforbund før han gikk inn i LO. Efter krigen ble han utnevnt til direktør for Arbeidstilsynet, en stilling han fratrådte på nyåret 1963. 

Boken *Olav Å. Hindahl forteller* (hans sønn) utkom i 1997.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Arne Fjellbu

**Arne Fjellbu** (1890–1962) var en norsk teolog som var biskop i Nidaros bispedømme fra 1945 til 1960. 

Som domprost i Trondheim ble han i 1942 avsatt og forvist av Vidkun Quisling. Han spilte en viktig rolle under «kirkekampen» under andre verdenskrig. Etter å ha flyktet til Sverige ble han i 1944 konstituert biskop for Den norske kirke i de frigjorte områdene i Nord-Norge.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Arne Fjellbu var født i USA, der faren Karl Anton Fjellbu var prest, men kom til Norge ti år gammel. Begge foreldrene kom opprinnelig fra Kråkstad i Akershus.

Arne Fjellbu ble cand.theol. i 1914. 

### Prest
I en årrekke var han så sekretær i Norges Kristelige Studenterbevegelse, avbrutt av ett års opphold som luthersk prest i Berlin. Etter to år som prest i Borge i Østfold ble han i 1921 student- og hjelpeprest i Nidarosdomen, fra 1937 domprost i Nidaros.

Fjellbu tok aktivt del i kirkekampen også før 1. februar 1942. I forbindelse med at Quisling skulle innsettes som ministerpresident hadde Kirkedepartementet gitt ordre om at det skulle holdes en spesiell festgudstjeneste i Nidarosdomen. Fjellbu kunngjorde da at den vanlige høymesse ble utsatt til kl. 14. Mens festgudstjenesten stort sett bare hadde samlet NS-medlemmer, strømmet folk til domkirken for å høre Fjellbu. Men en halvtime før gudstjenesten skulle begynne, grep politiet inn, stengte alle innganger til kirken og jagde vekk dem som var på vei inn. Gudstjenesten gikk likevel sin gang, og på plassen utenfor samlet det seg etter hvert flere tusen mennesker, som spontant begynte å synge salmer blant annet «Gud signe vårt dyre fedreland».

Den 19. februar 1942 ble Fjellbu avsatt fra sitt embete, og fra 1. mai 1942 fikk han forbud mot å oppholde seg i Nidaros bispedømme. Under forvisningen var han blant annet i Hvitsten, og fra juni 1943 på Andøya. Høsten 1944 flyktet han til Sverige.

### Biskop
Den 15. desember 1944 ble han utnevnt til konstituert biskop for de befridde deler av Norge og deltok i frigjøringen av Finnmark i 1944 .

I november 1945 ble han utnevnt til biskop i Nidaros og ble vigslet i Nidarosdomen den 13. januar 1946. Han var biskop av Nidaros frem til 1960.

Det var Fjellbu som sto for signingen av Olav V i Nidarosdomen den 22. juni 1958. Biskop Fjellbu var frimurer.

## Ettermæle
På Nardo (Vestlia/Steinan) i Trondheim finnes det en vei oppkalt etter ham, Arne Fjellbus vei.

### Fjellbuprisen
I 2017 etablerte Nidaros bispedømmeråd Biskop Arne Fjellbus kirke- og samfunnspris. Prisen ble opprettet for «å hedre personer eller organisasjoner som i biskop Arne Fjellbus ånd, gjennom sitt mot og klarsyn, har bidratt til å rette oppmerksomhet mot og bevisstgjøre betydningen av kristne og humanistiske verdier i samfunns- og kulturliv».

;Prismottakere
*2017: Jan Egeland
*2020: Gerd Fleischer
*2023: Katrin Glatz Brubakk

## Referanser





## Eksterne lenker
*Arne Fjellbus private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket.
*
Michael Schumacher

**Michael Schumacher** (født 1969) er en tysk tidligere Formel 1-fører som i -sesongen kjørte for Mercedes GP. 

## Karriere
Schumacher dominerte -sporten i flere sesonger, og ble verdensmester syv ganger etter debuten i Formel 1 i 1991. Han vant sitt første løp på Circuit de Spa-Francorchamps i Belgia 30. august 1992 foran Nigel Mansell og Riccardo Patrese.

Schumacher kunngjorde 10. desember 2006, etter 16 år i sporten, at han skulle legge opp etter 2006-sesongen. Tre år senere, 23. desember 2009, ble det derimot klart at Schumacher skulle kjøre for Mercedes GP, tidligere Brawn GP, i 2010. Han la opp for andre gang etter Brasils Grand Prix 2012.

Schumacher var utkledd som The Stig på *[[Top Gear]]* som gjest i sesong 13 som ble vist i 2009. BBC avkreftet senere at Schumacher var den «ekte» Stig.

Schumachers dominans førte til at han innehar følgende rekorder:

* Flest VM-titler (samme som Lewis Hamilton): 7 (1994, 1995, 2000, 2001, 2002, 2003 og 2004)
* Flest titler på rad: 5
* Ledet flest runder totalt: 5.111
* Flest løp med poengplassering: 221
* Flest seire i en sesong: 13 (sammen med Sebastian Vettel)
* Flest poles, seier og raskeste runde i samme løp: 22
* Flest seire med samme lag: 72 (Ferrari)
* Flest seire fra beste startspor (*pole position*): 40
* Flest pallplasseringer: 155
* Flest pallplasseringer i løpet av en sesong: 17
* Flest poeng på en sesong: 148
* Flest raskeste runder: 76
* Lengst tid mellom første og siste seier (13 år, 11 måneder, 3 dager)

## Resultater
### Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer **[[pole position]]**, resultater i kursiv indikerer *[[raskeste runde]]*)

## Skiulykke i 2013
I desember 2013, pådro Schumacher seg en alvorlig hodeskade i en skiulykke. Han ble lagt i medisinsk indusert koma til juni 2014. Han ble skrevet ut av sykehuset i Grenoble for videre rehabilitiering ved universitetssykehuset ved Lausanne, og har siden blitt flyttet hjem for å motta medisinsk behandling i sitt eget hjem i september 2014. Tilstanden til Schumacher er i stor grad holdt utenfor offentligheten. Jean Todt har likevel uttalt at Schumacher "gjør fremgang" men "sliter med å kommunisere".

## Noter


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* 
*  Profil på Formula1.com
*  Profil på Driver Database
Leif Hveem

**Leif O. «Basse» Hveem** (1920–1964) var en norsk motorsyklist som drev speedway og langbanekjøring.

Han ble mester i USA på langbane i 1957. I løpet av karrieren ble han nordisk mester tolv ganger (åtte på langbane, fire i speedway), og vant 21 NM (tolv på langbane og ni i speedway). Han ble sammen med skytteren Hans Åsnes tildelt Morgenbladets gullmedalje i 1947 for sin seier i det nordiske mesterskapet med ny banerekord i Solvalla. Hveem kjørte for NMK Oslo.

Hveems motorsykkel, baneraceren *NTM 13813* fra 1955, er i dag en del av Teknisk museums samlinger.

I 1949 utgav han boken *På to hjul*.

## Internasjonale mesterskap

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser




## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
*  Leif “Basse” Hveem på 500race.org
*  Riders to Remember: Leif "Basse" Hveem på speedwayplus.com
*  Leif ”Basse” Hveem på speedwaylife.com
* Leif Hveems baneracer
Motu proprio

***Motu proprio***  er en betegnelse på en spesiell type pavelig dokument. Det kjennetegnes ved at formuleringen *motu proprio* (latin, «av seg selv», «av egen vilje») brukes; dette signaliserer at det er paven selv som har forberedt dokumentet, og ikke andre i den pavelige administrasjon. En *motu proprio* er gyldig selv om den tilsynelatende er i strid med kirkelig lovgivning eller tidligere pavelige instruksjoner.

Den har normalt form av et dekret, og minner om et pavelig brev bortsett fra at den ikke er forseglet og ikke har kontrasignatur. Det begynner med å angi grunnene til at det er skrevet, fulgt av en forklaring av hvilke godkjenninger som er gitt, forandringer som er beordret osv. Paven signerer personlig, med navn og dato på latin. Det blir så utsendt fra *Dataria Apostolica*, normalt med originaltekst på italiensk eller latin. 

Den første kjente *motu proprio* ble sendt ut av pave Innocent VIII i 1484. Dokumenttypen brukes spesielt når paven opprettet eller godkjenner kirkelige institusjoner, gjør mindre forandringer i lov eller prosedyre og når han gir spesielle privilegier til personer eller institusjoner. 

## Referanser
Karl Ludwig von Haller

**Karl Ludwig von Haller** (født 1. august 1768 i Bern i Sveits, død 20. mai 1854 i Solothurn) var en sveitsisk jurist.  Han er særlig kjent for sitt verk *Restauration der Staatswissenschaften*. Her argumenterer han etter Wienerkongressen 1815 for gjenopprettelsen og styrking av fyrstenes makt og legitimitet (politisk restaurasjon).

I 1806 ble han professor i statsrett i Bern. Etter publiseringen av boken og konverteringen til katolisismen, ble han forvist fra Sveits i 1822, og reiste til Wien. Mot slutten av sitt liv kunne han vende hjem.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Über sein Leben und Wirken
* Auszug aus seinem bekanntesten Werk «Restauration der Staatswissenschaften»
Madame Tussauds

**Madame Tussauds** er et vokskabinett i London, England, med filialer i Amsterdam, Berlin, Hongkong, Las Vegas, New York, Shanghai og Washington, DC. Siste skudd på stammen er den nye filialen i Hollywood som åpnet 26. juli 2009.

Grunnleggeren, *Madame Tussaud*, het Marie Tussaud, og var født den 1. desember 1761 i en tyskspråklig familie i Strasbourg. Hun var datter av soldaten Joseph Grosholtz.

I København finnes Louis Tussaud's Wax Museum, som til tross for navnet ikke er tilknyttet Madame Tussauds.

## Referanser
 

## Eksterne lenker
*
Tobias Øgrim

**Tobias Immanuel Øgrim** (1886&ndash;1962) var kommandør i Frelsesarmeen. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av Johan Ögrim, og kom til Norge første gang i 1895, der hans far var sjefssekretær i Frelsesarmeen. I 1905 dro han til Frelsesarmeens internasjonale krigsskole i London.

### Virke i Frelsesarmeen
Etter dette ble han sendt som frelsesoffiser til England, Japan og flere europeiske land. 

Etter at hans far Johan ble landsleder i Frelsesarmeen i Norge i 1906, tok Tobias norsk statsborgerskap i 1908. Han hadde en rekke nøkkelstillinger som frelsesoffiser i Norge, blant annet som krigsskolesjef (rektor for offisersutdanningen) og sjefssekretær (nestkommanderende). En periode var han og hans kone misjonærer i Japan. Han var leder av Frelsesarmeen i Norge fra 1945 til 1948, der han gjorde en betydelig innsats i hjelpearbeidet i det krigsherjede Nord-Norge. 

Fra 1948 til 1951 var han internasjonal sekretær for Europa ved hovedkontoret i London. Han ledet Frelsesarmeen i Sverige fra 1951 til 1956. Fra denne stillingen ble han pensjonert. Han døde i 1962, under et besøk til en svensk menighet.

T. I. Øgrim hadde fem barn. Han er far til fysikeren Otto Øgrim og Kristian Øgrim som blant annet var programdirektør i NRK Fjernsynet. T. I. Øgrim er stamfar til alle med Øgrim-navnet i Norge. Forfatteren Tron Øgrim var således ett av hans barnebarn.

Hans datter Ruth var gift med Oslos mangeårige ordfører Brynjulf Bull. Oslo-politikeren Bernt Bull er deres sønn.

Kommandør T. I. Øgrims plass utenfor Frelsesarmeens hovedkvarter i Bernhard Getz' gate i Oslo er oppkalt etter ham.

## Biografi
* Holm, Henry: *T.I.Øgrim: Han glemte ingen* – Salvata Kristelige forlag – Oslo 1964

## Referanser
Peder Holt

**Peder Ragnar Holt** (født 25. januar 1899 i Vardø, død 24. mars 1963 i Vadsø) var en norsk pressemann og politiker (Ap). Han var konstituert fylkesmann i Finnmark før og mot slutten av andre verdenskrig (først fra Sør-Varanger senhøstes 1944, etter at Øst-Finnmark ble befridd av sovjetisk styrker). Han er særlig kjent for innsatsen for å etablere sivilt styre i Finnmark etter den tyske tilbaketrekningen. Holt ble fra 1943 involvert i London-regjeringens hemmelige forberedelser til frigjøringen av Finnmark. Han var konstituert fylkesmann 1944-1945 (fylkesmann Hans Gabrielsen satt fortsatt internert på Grini), og fylkesmann fra 1948 til han døde i 1963.

Han var konsultativ statsråd i Einar Gerhardsens 2. regjering fra 5. november 1945 til 30. juni 1948 (innenfor gjenoppbygging), og fiskeriminister i Oscar Torps regjering (19. november 1951 – 22. januar 1955). Holt satt også som ordfører i Vardø kommune fra 1931 til 1941.

Holt var redaktør av den radikale avisen *[[Finnmarken (avis)|Finnmarken]]* 1924-1940.

Han var kommandør av Finlands løves orden.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Filosofisk fotball

**Filosofisk fotball** (på engelsk *Philosopher's Football* eller *Phutball*) er et strategibrettspill for to spillere som er beskrevet i Elwyn Berlekamp, John Horton Conway og Richard K. Guys kompendium *Winning Ways for your Mathematical Plays. *Det spilles med én hvit brikke og et ubegrenset antall svarte brikker på et rektangulært rutenett med femten vertikale linjer og nitten horisontale linjer. En måte å spille på er å bruke go-stener på et go-brett. 

Den hvite brikken er *ballen* og plasseres i begynnelsen av spillet på midten av brettet. Målet er å flytte ballen til motstanderens mållinje, som er den andre siden av brettet sett fra der man selv sitter.

Et trekk består i enten å plassere en svart brikke (en *spiller*) på et hvilket som helst tomt punkt på brettet, eller å hoppe med ballen. Ballen kan bare hoppe over punkter som inneholder svarte brikker. Et hopp må være i en rett linje, horisontalt, vertikalt eller diagonalt. Etter at en spiller hopper med ballen, fjerner han alle de svarte brikkene som ble hoppet over. Deretter kan han enten avslutte trekket, eller, hvis han ønsker det og det er mulig, fortsette å hoppe med ballen. Hvis spilleren avslutter trekket med å plassere ballen på motstanderens mållinje, vinner han spillet.

Ballen kan ikke gå over sidelinjen til høyre eller til venstre, men den kan gå over motstanderens mållinje. I det tilfellet regnes det som et mål. I tillegg er det tillatt å la ballen lande på sin egen mållinje uten at det regnes som et selvmål, forutsatt at man fortsetter trekket og flytter ballen vekk fra mållinjen før trekket avsluttes.
Glückel von Hameln

**Glückel von Hameln** (født 1646 i Hamburg, død 19. september 1724 i Metz) var en fremgangsrik tysk-jødisk juveler og forretningskvinne. Hun er den første kvinne i Tyskland som skrev en selvbiografi.

## Verker

* *Die Memoiren der Glückel von Hameln* (ISBN 3-89547-040-6)
* *Denkwürdigkeiten der Glückel von Hameln*; utgitt av Alfred Feilchenfeld (ISBN 3-8257-0073-9)

## Referanser


## Litteratur

* Natalie Zemon Davis, *Mit Gott rechten. Das Leben der Glückel von Hameln*; Wagenbach Verlag, 2003 (ISBN 3-8031-2485-9)
* Monika Richarz, *Die Hamburger Kauffrau Glikl. Jüdische Existenz in der Frühen Neuzeit*; Christians Verlag, 2001 (ISBN 3-7672-1389-3)

## Eksterne lenker
*
Der Untergang des Abendlandes

***Der Untergang des Abendlandes. Umrisse einer Morphologie der Weltgeschichte*** er den tyske filosofen Oswald Spenglers kulturfilosofiske hovedverk, som utgjør et vendepunkt innenfor historiefaget. Første bind (*Gestalt und Wirklichkeit*) ble første gang utgitt i 1918 i Wien, andre bind (*Welthistorische Perspektiven*) 1922 i München. *Untergang des Abendlandes* (= *Aftenlandets undergang*, i dansk oversettelse *Vesterlandets undergang*) var Weimarrepublikkens mestselgende fagbok. Utpå 1930-tallet var ialt 200.000 eksemplarer solgt.

I mellomkrigstidens Bulgaria ser det ut til at boken ble en pådriver for bulgarsk nasjonal identitet, slik den fremstod i den eurasiske bevegelsen «Tilbake til Østen».

Spengler anså det for åpenbart at Vestens kultur var på retur, men verket omhandler en underliggende tendens i alle kulturer. Det fikk stor betydning i vestlig filosofi og historietenkning i 1920-årene, ikke minst på bakgrunn av det kulturelle sjokket som første verdenskrig medførte. Spengler mente at alle kulturer bærer i seg en «vilje til makt» som driver dem til sette sine kjerne-idéer - som han kaller «ursymboler» - ut i livet. Ifølge Nietzsche vil mennesket skyte sin lengsels pil foran seg. Dette er for Spengler kjernen i «aftenlandets» - Vestens - idé, et uttrykk for et ønske om og vilje til ekspansjon og erobring. I sin etikk skilte han mellom «rovdyr» og og «planteetere», og satte «rovdyrene» høyest, som de sunneste. På samme måte skiller han mellom «kultur» og «sivilisasjon». Det sistnevnte så Spengler som et tegn på forfall. Når boken slo slik an like etter første verdenskrig, mener filosofen Peter Strasser at dette skyldes Tysklands nederlag og den ydmykende Versailles-traktaten, som Spenglers bok satte inn i en kulturhistorisk sammenheng.

## Referanser
Susanne Riess-Passer

**Susanne Riess-Passer** (født 3. januar 1961 i Braunau am Inn) er en østerriksk politiker (det østerrikske frihetspartiet, FPÖ).

Hun studerte juss ved Universität Innsbruck mellom 1979 og 1984, og avsluttet med den juridiske doktorgrad, og arbeidet deretter som advokatfullmektig. Hun var pressemedarbeider ved nordisk ski-VM 1985-1986 og arbeidet som organisasjonssekretær for Bruderschaft St. Christoph. Siden 1987 arbeidet hun som pressemedarbeider i FPÖ. Hun ble viseformann i partiet i 1995, og var fra 1996 dessuten generalsekretær. Som sådan fikk hun rykte for å være strikt lojal mot partileder Jörg Haider og gjennomføringen av hans vilje i partiet. Derfor fikk hun kallenavnet *Königskobra*.

Hun ble innvalgt i Tirols landdag i 1999.

I 2000 etterfulgte hun Jörg Haider som partileder i FPÖ, men mange anså henne som en marionett for Haider. Hun var statsråd og dessuten Østerrikes visekansler i koalisjonsregjeringen mellom de konservative (ÖVP) og frihetspartiet under Wolfgang Schüssel fra 2000 til 2003.

Siden 2004 er Riess-Passer administrerende direktør for Wüstenrot-Bausparkasse.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Vinter-OL 1980

**Vinter-OL 1980** var de 13. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 12. til 24. februar 1980 i Lake Placid i USA. Dette var andre gang lekene ble arrangert her, første gang var i 1932. 
Sovjetunionen ble for tredje gang på rad beste nasjon, denne gang med ti gullmedaljer. Norge tok én gull-, tre sølv- og seks bronsemedaljer. Den norske gullmedaljen ble besørget av Bjørg Eva Jensen på 3000 meter skøyter.

Lekenes forgrunnsfigur ble Eric Heiden med fem gull av fem mulige i hurtigløp på skøyter. Men Heidens bedrifter ble imidlertid overskygget av det amerikanske ishockeylandslaget som overraskende vant gull etter en sensasjonell seier over gullfavoritten Sovjetunionen. Kampen ble etterpå kjent som *[[Miracle on Ice]]* (*«Mirakelet på isen»*).

## Valg av vertsby
Lake Placid ble valgt ved akklamasjon som eneste søker under den internasjonale olympiske komités 75. sesjon i Wien i Østerrike 23. oktober 1974. Vancouver i Canada var lenge motkandidat, men valgte å trekke sin søknad 4. oktober 1974.

## Arenaer

## Idretter
Det ble arrangert 38 øvelser i 6 idretter.

## Deltakelse

### Deltakerland
37 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

## Program

## Medaljefordeling

 Vertsnasjon ()

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
* Liste over personer som har tent den olympiske ild

## Referanser


## Litteratur
* Per Jorsett: *100 år med olympiske leker*, 1996, ISBN 82-590-1681-8 (norsk flaggbærer)

## Eksterne lenker
* 
*  Official Report, v. 1 hos la84.org
*  Official Report, v. 2 – Results hos la84.org
*  1980 Winter Olympics hos olympedia.com
Tom Sandberg (kombinertløper)

**Tom Sandberg** (født 6. august 1955 i Mo i Rana) er en norsk tidligere kombinertløper som representerte Mo skilag. Han ble regnet som verdens beste kombinertløper på begynnelsen av 1980-tallet.

Sandberg ble europamester for junior i 1975, etter å tatt sølv året før. I sin OL-debut ble Sandberg nummer åtte i Innsbruck 1976. Fire år senere ble han nummer fire under OL i Lake Placid. Under VM i Oslo i 1982 vant han den individuelle konkurransen etter en spennende sluttspurt, der han kom i mål bare 0,2 sekunder foran Konrad Winkler, og 0,9 sekunder foran Uwe Dotzauer, begge fra Øst-Tyskland.

Det store jubelåret hans var 1984 da han ble olympisk mester i Sarajevo. Han vant også VM-gull i lagkonkurranse sammen med Geir Andersen og Hallstein Bøgseth (øvelsen stod ikke på det olympiske program i Sarajevo). Den samme sesongen vant han også verdenscupen sammenlagt – dette var første sesong verdenscupen ble arrangert. Han ble også tildelt Nordland fylkes kulturpris og Morgenbladets gullmedalje i 1984.

Sandberg har vunnet ni norgesmesterskap (1975-1980 og 1982-1984), seks kongepokaler og ble tildelt Olavstatuetten i 1982 og Holmenkollmedaljen i 1983.

Den 24. september 2022 ble det avduket en statue av Sandberg i et skihoppsvev like ved Fageråsbakken i Rana. Statuen er laget av billedhuggeren Bjørn Sørvang Hansen.

## Verdenscupseire

## Se også
* Liste over norske idrettspersoner på sokkel

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tropp

**Tropp**, også kalt **pelotong**, er den nest minste militære avdelingen, og er normalt inndelt i fire til seks lag bestående av lagfører og tre til ni soldater. Troppen ledes av en troppssjef, normalt en offiser med løytnants grad, og en nestkommanderende, vanligvis med fenriks grad. Til sammen består dermed en tropp av 30&ndash;50 soldater og befal.

Tre til fem tropper utgjør et kompani (eventuelt et batteri eller en eskadron).

Uttrykket *tropper* brukt i flertall er et synonym for militære styrker.

## Referanser
Anarchy Online

***Anarchy Online*** (***AO***) er et norsk, nettbasert, flerspiller rollespill, et *[[MMORPG]]*, utviklet av Funcom og lansert sommeren 2001 til Windows.

Spillet finner sted i et sciencefictionunivers, på planeten «Rubi-Ka» fra året 29475. Plottet konsentrerer seg om konflikten mellom et monopolistisk og grådig selskap ved navn «Omni-Tek» og opprørerne, som i et samlebegrep blir kalt «Clans». I tillegg finnes det en nøytral gruppering, «Neutrals», for de som ikke ønsker å velge side i konflikten.

Etter utgivelsen av Anarchy Online i har spillet blitt utvidet flere ganger.

* *The Notum Wars* (2002)
* *The Shadowlands* (2003)
* *Alien Invasion* (2004)
* *Lost Eden* (2006)
* *The Legacy of the Xan* (2009)

Av disse er *The Shadowlands* den absolutt største utvidelsen og mer enn dobler spillarealet.

Gaute Godager var «Game Director» i begynnelsen. Marius Enge ga ut *Alien Invasion* og tok over som «Game Director» rett etter *Shadowlands*-utvidelsen. Morten Byom tok over ved utgivelsen av *Lost Eden*. Nåværende prosjektleder for Anarchy Online er Fia "Lindelu" Tjernberg som tok over for Colin "Means" Cragg i desember 2011.

Det har også kommet en bok om handlingen før selve spillet, samt en egen CD med spillmusikk.

## Utmerkelser
MMORPG-et har så langt mottatt 20 internasjonale priser (blant annet Best Persistent World Expansion Pack (RPGVault, 2003), Outstanding Achievment in Art Direction (RPGVault, 2003) og Best Online Game (ECTS, 2001)).
## Eksterne lenker
*
Pål Tyldum

**Pål Bjarne Tyldum** (født 28. mars 1942 på Høylandet i Nord-Trøndelag) er en norsk tidligere langrennsløper.

Tyldum var spesialist på de lengste distansene, kjent for sin evne til å disponere kreftene. Han ble olympisk mester på femmila i Sapporo i 1972, og var med på stafettlaget som tok gull i Grenoble i 1968. I tillegg har han tre OL-sølv og sju individuelle norgesmesterskap. Tyldum var norsk flaggbærer i vinter-OL 1976 i Innsbruck. Han representerte Hållingen IL, Høylandet. I 1970 ble han tildelt Holmenkollmedaljen. I 1972 ble han tildelt Olavstatuetten og Fearnleys olympiske ærespris for seieren på 50&nbsp;km i Sapporo.

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Lars Moen

**Lars Magnus Moen** (1885–1964) var en norsk Arbeiderpartiet-politiker fra Dovre kommune. Han var stortingsrepresentant for Oppland i hele sju perioder 1928–1957.

Han var kirke- og undervisningsminister fra 1948 til 1953, i Einar Gerhardsens andre regjering og Oscar Torps regjering.

Moen var formann i Gudbrandsdal arbeiderparti 1932-49. Han var krigsfange i Sachsenhausen 1942–45, og var i 1945 av fire forfattere bak diktsamlinga *Dikt fra Sachsenhausen*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gustav Sjaastad

**Gustav Adolf Sjaastad** (1902–1964) var en norsk høyesterettsadvokat og politiker (Ap) fra Skogn. Han var justisminister, industriminister og stortingsrepresentant før han ble fylkesmann i Nord-Trøndelag.

## Familiebakgrunn og yrkeskarrière
Han var sønn av gårdbruker Olaf Herman Sjaastad (1869–1944) og Marta Kristensdatter Fostad (1870–1933), som overtok gården Sjåstad (gnr. 104, bnr. 1) i Markabygda i Skogn herred i 1903.

Gustav Sjaastad hadde studentereksamen fra Kristelig Gymnasium fra 1922, juridisk embedseksamen fra 1926 og advokaturen fra 1933. Han var privatpraktiserende advokat i Namsos 1927–1935 og i Oslo 1935–1945, deretter juridisk konsulent for Arbeidernes Faglige Landsorganisasjon 1945–1954. Blant hans private og offentlige verv kan nevnes styremedlem i Norsk Hydro AS 1946–1955, styreformann i Tiden Norsk Forlag AS 1947–1954 og medlem av representantskapet i De Norske Bykredittforeninger 1959–1964.  Han var også rådgiver for Norges delegasjon til Den internasjonale arbeidsorganisasjonen i Montréal i 1946 og rådgiver ved Norges delegasjon til FN i 1948.

I 1959 ble han utnevnt til fylkesmann i Nord-Trøndelag, med bolig i Steinkjer, men tiltrådte ikke embedet før han avsluttet stortingsperioden i 1961. Som fylkesmann var han styremedlem i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk, styreformann i Fylkesbilene samt strategisk involvert i etableringen av Nordenfjelske Treforedling på Skogn og utbyggingen ved Innherred sykehus i Levanger. Sjaastad døde i embedet i 1964, og ble begravelsesseremonien ble holdt i Alstadhaug kirke. Han ligger gravlagt ved Markabygda kirkegård.

## Politisk arbeid
Sjaastad var medlem av Namsos bystyre og formannskap for Venstre 1927–1934 samt formann i Namsos venstrelag 1927–1931.

Sjaastad ble arrestert to ganger under den andre verdenskrig. Han satt på Møllergata 19 fra desember 1940 til mai 1941, og igjen fra februar til mai 1944, hvoretter han satt på Grini til freden i mai 1945.

Etter krigen var han statsråd i Justisdepartementet i Oscar Torps regjering 1954–1955, statsråd i Industridepartementet i Einar Gerhardsens tredje regjering 1955–1959 og innvalgt på Stortinget fra Nord-Trøndelag 1958–1961. Hans Solsem møtte i hans sted så lenge han var statsråd. Sjaastad var medlem av Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité 1959–1960 og medlem av Stortingets justiskomité 1960–1961.

## Utmerkelser
Han ble kommandør av Nordstjerneordenen i 1960. Gustav Sjaastads vei på Skogn er oppkalt etter ham.

## Referanser


## Eksterne lenker
*