open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Nesøytjern naturreservat

**Nesøytjern naturreservat** omfatter Nesøytjern på Nesøya i Asker kommune, og nedbørsfeltet som omslutter tjernet med noe tilleggsareal. Verneområdet ble fredet den 10. mars 1978 og er på ca 500 daa. 

Tjernet er uten særlig påvirkning av tilsig fra omkringliggende områder. Sammen med nedbørsfeltet utgjør tjernet antagelig det eneste noenlunde intakte naturmiljø av denne typen på de kambrosilurske bergarter ved Indre Oslofjord. 

Reservatet har et stort innslag av rike vegetasjonstyper og skogtyper som ellers er sjeldne i Norge. Rik sumpskog er en av våre mest truede skogtyper som har blitt sterkt redusert i areal. Nedbygging, drenering og hogst av disse arealene er blant de største truslene. 

Det er ferdselsforbud utenom eksisterende stier i tiden 1. april – 1. desember. Dette er regulert i forskriften for reservatet som også inneholder regler om øvrig ferdsel og bruk av området. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Naturreservatets verneforskrift hos Lovdata
* Brosjyren ''Nesøytjern naturreservat'', utgitt av Fylkesmannens miljøvernavdeling og Statens naturoppsyn
* Skjøtselsplan for Nesøytjern naturreservat
Rávan (Lítla Dímun)

**Rávan** (414 moh.) er et fjell på øyen Lítla Dímun på Færøyene.

Fjellet er det høyeste punktet på Lítla Dímun, og Færøyenes 240. høyeste fjell totalt sett.

## Referanser
Aristeidae

* *[[Aristaeomorpha]]*
* *[[Aristeus]]*
* *[[Aristaeopsis edwardsiana|Aristaeopsis]]*
* *[[Austropenaeus]]*
* *[[Hemipenaeus]]*
* *[[Hepomadus]]*
* *[[Parahepomadus vaubani|Parahepomadus]]*
* *[[Plesiopenaeus]]*
* *[[Pseudaristeus]]* 

**Aristeidae** er en familie av reker.

De fleste lever på 200–2000&nbsp;m dybde i havet, men noen finnes ned til 5000&nbsp;m og enda dypere. De er knyttet til bunnen, men er også gode svømmere.

Mange av artene har stor økonomisk betydning, som *[[Aristaeomorpha foliacea]]*, *[[Aristaeopsis edwardsiana]]* og *[[Aristeus antennatus]]*. De fanges ved tråling på dypt vann, spesielt i Middelhavet.

Den eneste kjente fossile arten i familien er *[[Archeosolenocera straeleni]]* som er funnet i avsetninger fra jura i Sør-Frankrike.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* de Grave, Sammy, et. al., «A classification of living and fossil genera of decapod crustaceans», i: *Raffles Bulletin of Zoology*. Suppl. 21, 2009, side 1–109
Rávan

**Rávan** kan vise til to fjell på Færøyene:

*Rávan (Lítla Dímun) (414 moh.)
*Rávan (Suðuroy) (432 moh.)
Bekblende

**Bekblende** er et uranrikt mineral som sjelden forekommer i krystallisk form, men som regel danner en glinsende svart, brunsvart eller grønnsvart masse.

Malmen som finnes i eruptive bergarter inneholder i gjennomsnitt 50 prosent U3O8 og er forurenset av vismut, bly, jern, kalsium og svovel, samt mindre mengder radioaktive emner som radium, polonium og actinium.

## Se også
*Uranmalm
Cisordinol

**Cisordinol** er et antipsykotikum. Dets systematiske navn er (*Z*)-2-[4-[3-(2-klortioxanten-9-yliden)propyl]-1-piperazinyl]etanol.

Zuklopentixol eller Cisordinol er en modifisert versjon av den tidligere medisinen Sordinol (clopenthixol).
Cisordinol gis ofte i form av depotdoser ved psykoser. Preparatet gir klart mindre bivirkninger enn for eksempel perfenazin, men har også noe dårligere effekt.

## Eksterne lenker
* Informasjon fra FASS
Nordisk Grafisk Union

**Nordisk Grafisk Union** (NGU) er en organisasjon for de nordiske grafiske forbundene. NGU ble stiftet 18. - 20. mai 1976 på Leangkollen i Asker. Tilstede ved stiftelsen var representanter for de grafiske forbundene i Danmark, Sverige, Finland, Island og Norge. Unionens første formann var forbundsleder Arild Kalvik fra Norsk Grafisk Forbund.
Unionen var en sammenslutning av Nordisk Bokbinder- og Papirarbeideres Union, Nordisk Litografunion og Nordisk Typografunion.

Siden Norsk Grafisk Forbund gikk inn i Fellesforbundet i 2006 er det Fellesforbundet som er norsk medlem i NGU.

## Litteratur
Nordisk Grafisk Union - De første 10 år 1976-1986 - Skrevet, samlet og bearbeidet av Arild Kalvik i samarbeid med Åke Rosenquist (Nordisk Grafisk Union 1987 - Uten sted, men trykket i Centraltrykkeriet Østerås)
Filosofiåret 1865

**Filosofiåret 1865** er en oversikt over hendelser, utgivelser og personer med tilknytning til filosofi i 1865.

## Hendelser

## Publiseringer

## Fødsler

*17. februar – Ernst Troeltsch, tysk filosof, historiker og teolog (død 1923)
*1. november – Arthur Drews, tysk filosof (død 1935)
*13. desember – Ángel Ganivet, spansk filosof, forfatter og diplomat (død 1898)
*Abraham Isaac Kook, russisk rabbiner og filosof (død 1935)

## Dødsfall

*9. februar – Emiliano Avogadro della Motta, italiensk politiker og filosof (født 1798)
*15. oktober – Andrés Bello, venezuelansk poet, filosof og pedagog (født 1781)
*16. november - Gaetano Sanseverino, italiensk presbyter, teolog og filosof (født 1811)
## Bildegalleri

ErnstTroeltsch.jpg|Ernst Troeltsch(1865-1923)
Arthur Drews.jpg|Arthur Drews(1865-1935)
José Ruiz de Almodóvar.Retrato de Angel Ganivet.1.jpg|Ángel Ganivet(1865-1998)
|Abraham Isaac Kook(1865-1935)
Andres Bello(retrato).jpeg|Andrés Bello(1781-1865)


## Referanser
VM i sjakk 1886

**VM i sjakk 1886** var det første offisielle verdensmesterskap i sjakk som ble arrangert. Deltakere var østerrikeren Wilhelm Steinitz, som var bosatt i USA og polsk-tyske Johannes Zukertort som var bosatt i London. Matchen ble avviklet i New York, St. Louis og New Orleans i USA mellom 11. januar og 29. mars 1886. Vinneren var den som først oppnådde ti seire. Steinitz vant 10 – 5 (5 remis) og kunne som den første offisielt kalle seg verdensmester.

## Bakgrunn for matchen
Etter at Zukertort hadde vunnet den store turneringen i London i 1883 med tre poeng forsprang til nr. to, Steinitz, ønsket sjakkverdenen å se en kamp mellom de to for å avgjøre, hvem der var den sterkeste. Inntil da hadde Steinitz vært dominerende og hadde blant annet vunnet en match mot Zukertort med 7 – 1 i 1872. I 1882 hadde han vunnet en turnering i Wien, hvor Zukertort ble nr. fire. Det tok allikevel sin tid å få avtalene på plass, men et samarbeide mellom sjakklubber i New York, St. Louis og New Orleans sikret at matchen kunne gjennomføres i 1886.

## Matchregler
Det ble enighet om følgende regler:
* Først til ti vunne partier, ved stillingen 9 – 9 skulle matchen erklæres uavgjort og ingen kunne kalle seg verdensmester.
* Matchreglene fastsatte en betenkningstid på 30 trekk på to timer og deretter 15 trekk i timen. Etter fire timers spilletid var der to timers pause. Med mindre partiet var avgjort, skulle det spilles åtte timer på en dag.
* De to spillerne delte rettighetene til matchen. Det vil si at de hadde enerett på partiene og på å kommentere dem, men uten å ha rettigheter i forhold til motstanderens utgivelser.
* Partiene skulle spilles i et avlukket område, hvor der bare var adgang for spillere og funksjonærer, og spillerne skulle ikke forlate dette område med mindre, det var pause. Tilskuere måtte bruke lommesjakkbrett til å følge partiene, men måtte ikke analysere eller diskutere dem.
* Spillerne skulle ikke analysere eller diskutere et igangværende parti.

## Styrkeforholdet før matchen
Steinitz hadde i en årrekke vært regnet for verdens sterkeste spiller, nærmere betegnet siden han slo Adolf Anderssen i en match i 1866. Men da Zukertort vant turneringen i Paris i 1878 og spesielt etter den overbevisende seieren i London 1883, var det mange som anså ham for å være uoffisiell verdensmester. Sjakkhistorikeren Edward Winter har funnet fire forskjellige versjoner av en historie om banketten etter London-turneringen, hvor det ble skålt for "verdens sterkeste sjakkspiller", og da reagerte de begge to.

## Referanser


## Eksterne lenker
* ''Zukertort vs Steinitz 1886'', artikkel og partier på Chessgames.com
* Cree, Graeme: ''1886 World Chess Championship'', artikkel
Benthesicymidae

* *[[Altelatipes]]*
* *[[Bentheogennema]]*
* *[[Benthesicymus]]*
* *[[Benthonectes filipes|Benthonectes]]*
* *[[Gennadas]]*

**Benthesicymidae** er en familie av reker.

De fleste lever pelagisk på dypt vann i havet. Selv de bunnlevende artene tilbringer mye tid med å svømme i de frie vannmasser. Denne familien går lenger mot nord og sør enn vanlig i den ellers varmekjære gruppen Dendrobranchiata. *[[Bentheogennema borealis]]* og *[[Bentheogennema burkenroadi]]* er tallrike ved henholdsvis 57°&nbsp;N og 52°&nbsp;N i Stillehavet. I Sørishavet er *[[Gennadas kempi]]* fanget så langt sør som 61°&nbsp;S.

Familien har ingen økonomisk betydning.

Den eneste kjente fossile arten i familien er *[[Palaeobenthesicymus libanensis]]* som er funnet i avsetninger fra sen kritt i Libanon.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* de Grave, Sammy, et. al., «A classification of living and fossil genera of decapod crustaceans», i: *Raffles Bulletin of Zoology*. Suppl. 21, 2009, side 1–109
Stortingsvalget 2013 i Nesna

**[[Stortingsvalget 2013]] i Nesna** ble avholdt 9. september 2013 i Nesna kommune i Nordland.

Det var 1315 stemmeberettigede velgere i Nesna. Av disse avga 996 stemme. 8 stemmer ble forkastet. De godkjente stemmene fordelte seg slik på partiene:

## Referanser
Den internasjonale grafiske føderasjon

**Den internasjonale grafiske føderasjon** (IGF) ble stiftet i Stockholm 10.-13. mai 1949. IGF var en sammenslutning av de tidligere yrkesinternasjonalene Det internasjonale boktrykkersekretariatet (stiftet 1892), Det internasjonale litografforbund (stiftet 1896) og Den internasjonale bokbinderunion (stiftet som **Det internasjonale Bokbindersekretariat** 1907).

I år 2000 gikk IGF inn i Union Network International - i dag Uni Global Union.

Arkivet etter IGF og dens forløpere er avlevert til **Archiv der sozialen Demokratie der Friedrich-Ebert-Stiftung**.

## Litteratur
* *Historisk återblick på de grafiska internationalerna : samt Protokoll från Internationella grafiska federationens kongress i Stockholm den 10-13 maj 1949 ... ; jämte IGF:s stadgar* - Utgiver Internationella grafiska federationen. (Stockholm 1949) 79 s.
* *Bestände im Archiv der sozialen Demokratie und in der Bibliothek der Friedrich-Ebert-Stiftung* (Bonn 2001) ISBN 3-89892-039-9
Klokkefjellet

**Klokkefjellet** er et fjell av 557 meters høyde på sørsiden av utløpet av Bellsund i Wedel Jarlsberg Land sørvest på Spitsbergen, Svalbard. Det ligger helt nord og ytterst i Kolven-massivet, som i øst graves ut av Ringarbreane.

Klokkefjellet har en norsk fangsthytte (bistasjon), tidvis kalt ***Klokkefjellhuset***, ved kysten nordvest for fjellet og nordøst for Tomtvika og Straumholmane. Den ble opprinnelig oppført for  Northern Exploration Company (NEC) tidlig på 1900-tallet. Senere ble anlegget overtatt av Staten.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fagstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Klokkefjellhuset, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Fløyfjellet (Svalbard)

:*For andre betydninger, se: [[Fløyfjellet]]
*'Fløyfjellet** er et [[fjell]] av 562 meters høyde på sørsiden av [[Dunderbukta]] nordvest i [[Wedel Jarlsberg Land]] sørvest på [[Spitsbergen]], [[Svalbard]]. Det ligger øst for Ravlbukta.

Fløyfjellet har i vest ved Ravlbukta en norsk fangsthytte (bistasjon), tidvis kalt ***Fløystua*''', ved kysten sør for Fløyodden. Den ble opprinnelig oppført i 1920 av norske fangstmenn, men forfalt etter noen år.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fagstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ravlbukta, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Kilstraumen

**Kilstraumen** eller **Kjelstraumen** er et sted i Austrheim kommune i Hordaland som er kjent for sitt gamle gjestgiveri og sterke tidevannsstrøm. Stedet ligger plassert ved innseilingen sørover fra Fensfjorden til en indre skipsled i retning Bergen. Farvannet her danner en god havn, med en smal åpning mot leden sørover. Denne leden fortsetter over Lurefjorden og videre gjennom Radsundet i retning Bergen. Her var det mindre værhardt enn ytre led, og passet til mindre og mellomstore båter.  Ved Kilstraumen er tidevannsbevegelsen så sterk at all trafikk måtte vente på medstrøm.

Dette var et strategisk punkt for plassering av gjestgiveri, handelsplass og roskifte for skyssbåter. Senere ble det anløpssted for dampskipene som trafikkerte strekningen Bergen - Nordhordland, og Austrheims første poståpneri ble etablert her i 1871. 

Kilstraumen er en del av et stort verneverdig kulturlandskap av nasjonal interesse. Hordaland fylkeskommune har i 2017 definert Lurefjorden med tilstøtende arealer som et verneverdig kulturmiljø, med navnet "Den indre farleia". Området er nå klassifisert som et *Kulturhistoriske landskap av nasjonal interesse* med navnet *Den Indre Farleia (K416)*. 

Et skjær i straumen forårsaket flere havarier. Det ble fjernet da dampskipstrafikken startet.

Langs leia mot Bergen var det også gjestgiverier på Bruknappen og Alverstraumen.

Kilstraumen er første gang omtalt i Håkon Håkonsons saga først på 1200-tallet. 
I 1704 besøkte kong Frederik IV Kilstraumen.

## Referanser


## Litteratur
Jan Henrik Munksgaard og Nils Georg Brekke: Gamle handels- og gjestgiversteder på Vestlandet Del 1 Ytre Hordaland. Fylkeskonservatoren i Hordaland, Historisk museum. Bergen 1972
Christine Schybaj Antonsen

**Christine Bjørg Schybaj Antonsen** (født 15. mai 1960) er en norsk lokalpolitiker (Høyre).

I perioden 2003–2011 var hun innvalgt i Rana kommunestyre for Det norske Arbeiderparti og fra 2007 til 2011 medlem av formannskapet og leder for Utvalg for oppvekst. Siden 2011 har hun vært innvalgt for Høyre, er medlem av formannskapet og leder av Utvalg for oppvekst og kultur.

Christine er styremedlem i Museumsgården AS og nestleder i AS Nordland Teater.

## Referanser
Alfredhuset

**Alfredhuset** var  en norsk fangsthytte (hovedstasjon), på sørsiden av Olafsonbukta (Fønhusbukta) og like norsøst for Thunaodden, vest i Wedel Jarlsberg Land og sørvest på Spitsbergen, Svalbard.

Den ble opprinnelig oppført i 1919 eller 1920 av Alfred Johansen og Osvald Lund for Northern Exploration Company (E Mansfield). Den ble brukt til fangst i flere år. Siden 1932 eies hytta av den norske Staten. I fangstregistre kalles hytta tidvis *Kapp Klaveness*, men den lå hele 3,3 kilometer nord for dette neset.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Like nord for Alfredhuset står tuftene av en annen fangsthytte.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Alfredhuset, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Kapp Borthen

**Kapp Borthen** er et nes som utgjør den vestlige begrensningen av Isfjellbukta langt sørvest i Wedel Jarlsberg Land og sørvest på Spitsbergen på Svalbard. I nord ligger sletta Slamøyra med et krigsminne fra andre verdenskrig, og i øst isfjellbukta med brekanten til den store Vestre Torellbreen 3,5 km mot øst.

På stedet ligger en norsk fangsthytte (bistasjon) som ble oppført i 1919 eller 1920 av Alf Frantzen og Petter Trondsen for Northern Exploration Company, men den ble brukt som fangsthytte allerede i 1920, av Trondsen, hvoretter den antakelig bare ble brukt sporadisk. 

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Det ligger også et fryvrak på stedet. Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kapp Borthen (A), hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
* Kapp Borthen (B), krigsminnets beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Larvik Høyre

**Larvik Høyre** er partiet Høyres forening i Larvik kommune. Den er en av Høyres eldste kommuneforeninger, stiftet 14. desember 1882 som «Den konstitutionelle Forening i Laurvig» med konsul Christian Christiansen som formann. Den var en av de mange «grunnlovsforeningene» som ble dannet under forfatningsstriden. Tre år senere hadde foreningen 400 medlemmer. Høyre har hatt flere ordførere i Larvik. Birgitte Gulla Løken fra Høyre ble valgt til ordfører i 2023. Foreningen har hatt åtte stortingsrepresentanter, sist Lene Westgaard-Halle i perioden 2021–2025.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kapp Berg

**Kapp Berg** er et nes som utgjør den sørlige begrensningen av Storvika langt vest i Wedel Jarlsberg Land og sørvest på Spitsbergen, Svalbard. I nord ligger storbukta, i øst Buggefjellet (603 moh.), og i sørvest Olsholmen fuglereservat.

På stedet ligger en norsk fangsthytte som ble oppført i 1919 av Alf Frantzen og Petter Trondsen for fangstformål. Den ble antakelig bare brukt i et par år. 

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 4 (Calypsofeltet). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kapp Berg, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Robert Pettersen

**Robert Pettersen** (født 13. august 1969) er en norsk samfunnsøkonom. Siden 8. mai 2013 har han vært kommunedirektør (før 2018 kalt rådmann) i Rana kommune.

Pettersen er cand.polit. fra Universitetet i Bergen 1997, med hovedfag i sosialøkonomi. Han var rådmann i den tidligere Tysfjord kommune fra 2007 til 2010. Etter dette var han administrativ leder i Fellesorganisasjonen (FO) frem til 15. august 2012.

## Rådmann i Rana kommune
Pettersen overtok som rådmann i Rana kommune etter rådmann Sigmund Johnsen, som ble avskjediget 22. mai 2012.

Det var strid om Pettersen eller den konstituerte rådmannen Svenn Harald Johannessen skulle tilsettes. Posisjonen i kommunestyret (Høyre, Fremskrittspartiet, Senterpartiet, Miljøliste Rana, Venstre og Kristelig Folkeparti) ønsket Johannesen, mens opposisjonen (Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti, Rødt) ønsket Pettersen.

Med 19 mot 18 stemmer valgte Rana kommunestyre den 5. februar 2013 å ansette Robert Pettersen. Kommunestyret vedtok samtidig å forlenge Johannessens midlertidige tilsetting som konstituert rådmann frem til 8. mai 2013.

Pettersen har siden 8. mai 2013 vært rådmann i Rana kommune.

## Referanser
Tomtvika

**Tomtvika** er en 1,5 km lang bukt nordvest i Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen, Svalbard. Bukta er avgrenset av Straumneset  i vest og av Lognedalsflya i øst. Bukta og Straumeneset ligger ved enden av Lognedalen som fører elva Logna. Straumholmane ligger som en avgrensning av bukta til vern mot havet. Høyeste nivå på kysten her er bare 12 meter.

I botnen av bukta ligger restene av to russiske pomor-fangsthytter fra 1800-tallet, og et russisk-ortodoks russekors (pomorkors). Det er også en gravplass her, og ulike spredte kulturminner.

Litt nord i Dunderbukta ligger en tidligere fangsthytte Ibistasjon) ved stranden - ved Beisodden under fjellet Dundrabeisen (436 moh.).

Området tilhører Sør-Spitsbergen nasjonalpark.

## Eksterne lenker
* 
* Tomtvika (A), ubestemt hustuft, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Tomtvika (B), russisk pomor-hustuft, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Tomtvika (C-D), gravfelt, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Tomtvika (E), russekoprs (pomorkors), beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Finnur Jónsson (biskop)

**Finnur Jónsson** (født 16. januar 1704, død 23. juli 1789) tjenestegjorde som luthersk biskop på Skálholt helt sør på Island. Han var søn til presten Jón Halldórsson og Sigríður Björnsdóttir. 

Etter sine studier ved universitetet (1728) ble Finnur Jónsson prest i Reykholt (1732–1753) og etterpå valgt til biskop i Skálholt 1754. 

Han ble gift med Guðríður Gísladóttir (1707–1766) som var datter til Jón Vigfússon, biskop av Hólar.

## Referanser


## Kilder
*  
* Finnur Jónsson –skalholt.is 
*
Iron Mountain Camp

**Iron Mountain Camp** er en tidligere gruvebase ved utløpet av Jarnbekken, rett vest for Jarnfjellet (700 m) i Recherchefjordens østside, på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land.

Litt sør for Lægerneset ligger basen som trolig ble bygd sommeren 1918 av det engelske Northern Exploration Company. Basen ble brukt ved undersøkelse av forekomster av jernmalm i Martinfjella. Det ble reist fire hus, men allerede i 1936 var ett av dem blåst vekk. Anlegget tilhører Staten siden 1932 og på 1980-tallet var bare restene av ett hus tilbake.

Basen ble også brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).

Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Jarnbekken, gruvebasens beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Mette Nord

**Mette Nord** (født 14. januar 1959, fra Drammen) er en norsk hjelpepleier, arbeiderpartipolitiker og fagforeningsleder. Fra 2013 til 2025 var hun leder av Fagforbundet. 

Nord har bodd i Vennesla, en kort tid i Sulitjelma og senere i Porsgrunn. Hun er utdannet helsefagarbeider, og ble tillitsvalgt fra 1983, men har siden 1988 vært tillitsvalgt på heltid. Hun tok videregående utdannining samtidig med helsefagadministrasjon på Handelshøyskolen BI. Hun var fylkesleder for Norsk Helse- og Sosialforbund i Telemark fra 1988 og ble senere nestleder i Fagforbundets lokale avdeling i Telemark. Hun ble valgt inn i den sentrale ledelsen i Fagforbundet fra 2005, og som nestleder i Fagforbundet i 2009 frem til hun i 2013 ble valgt til Jan Davidsens etterfølger i organisasjonen. 

Hun var varastortingsrepresentant fra Telemark for Arbeiderpartiet fra 2005 til 2013. I Jens Stoltenbergs andre regjering var hun i ni måneder statssekretær ved Statsministerens kontor, og hadde i denne perioden permisjon fra Fagforbundet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gissur Einarsson

**Gissur Einarsson** (født omkring 1512, død 24. mars 1548) var Islands første lutherske biskop og var biskop på Skálholt helt sør på Island.

Gissur Einarsson førtes tilsyn med biskop Ögmundur Pálsson i Skálholt, som sendte ham å studera til Tyskland, der han ble påvirket av reformasjonen. 1536 ble Gissur Einarsson, tross mistanke om kjetteri, den gamle biskopens medhjelpere og 1539 hans etterfølger. Gissur Einarsson virket med fremgang før reformasjonen i stiftet. Han oversatte deler av det gamle testamente fra tysk til islandsk.

## Referanser
Morten Malvin Myhrvold

**Morten Malvin Myhrvold  ** (født 1. februar 1959) er en norsk kunstner, avistegner og illustratør, vanligvis publisert under signaturen «**M.M.Malvin**».

Han har bakgrunn fra Wollf Eksponeringsdesign, designerstudiet ved Westerdals og Parsons School of Design i New York.

Myhrvold har blant annet hatt separatutstillinger i New York, Chicago, København, Bergen og Oslo. Han har i mange år laget forsidene for *[[Klassekampen]]s* ukentlige bokbilag.

## Referanser
Howl (film)

***Howl*** er en 2010 amerikansk eksperimentalfilm som utforsker både Six Gallery debuten og 1957 uanstendighetsrettssaken angående den amerikanske poeten Allen Ginsbergs dikt *[[Howl (dikt)|Howl]]*. Filmen er skrevet og regissert av Rob Epstein og Jeffrey Friedman med James Franco i hovedrollen som Ginsberg.

## I rollene
* James Franco som Allen Ginsberg, en sentral figur i Beat-generasjonen
* Aaron Tveit som Peter Orlovsky, poet og Ginsbergs livsledsager i over 40 år
* Jon Hamm som Jake Ehrlich, Ginsbergs prominente forsvarsadvokat, som hadde slagordet «Never plead guilty» (*Aldri erkjenn skyld*) og hvis liv inspirerte fjernsynsserien *[[Perry Mason (TV-serie)|Perry Mason]]*
* David Strathairn som Ralph McIntosh, påtaleadvokat
* Alessandro Nivola som Luther Nichols, litteraturkritiker / bok redaktør i *[[San Francisco Chronicle]]* og forsvarsvitne
* Mary-Louise Parker som Gail Potter, radiopersonlighet og vitne for påtalemyndighetene
* Bob Balaban som Dommer Clayton W. Horn
* Jeff Daniels som Professor David Kirk
* Jon Prescott som Neal Cassady
* Treat Williams som Mark Schorer
* Todd Rotondi som Jack Kerouac
* Andrew Rogers som Lawrence Ferlinghetti

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  ''Howl'' hos Werc Werk Works
*  Howls of Anger, and of Liberation - en anmeldelse av *[[The Nation]]*
Kalsabø kraftverk

**Kalsabø kraftverk** er et vannkraftverk i Brattlandsdalen i Suldal kommune i Rogaland fylke.

Det er et elvekraftverk som utnytter et fall på 90 meter i Kalsabøåa.

Installert effekt er 90 kW. Årsproduksjon er 0,6 GWh.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
Midterhukhamna

**Midterhukhamna** er en naturlig ankringsplas under fjellet Midterhuken midt imot Bellsundet, helt vest i Nathorst Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. I nord ligger sletta Midterhuksletta med flere kulturminner, og i vest neset Husodden og Bellsund.

På stedet ligger en norsk fangsthytte (bistasjon) som ble oppført i 1898 av J. Hagerup og fire mann for konsul Holmboe. De bygde samtidig en vinterhytte på Akseløya og en i Reindalen lengre nord hvor de skjøt 50-60 reinsdyr. 

På stedet ligger også i nordvest, halvveis mot Gåsbergodden, rester av gamle Spekkovner fra den nederlandske hvalfangsten på 1600-tallet. Det står både lagerbygg (såkalte «telt»), og 9 graver oppe på en høyderygg. Her ble det senere i norsk fangstperiode anlagt en grav med innskriften: *Herunder viler Olai Monsen af Ørstenvig Søndmør 1882*.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Det er fullstendig ferdselsforbud på stedet på grunn av kulturminnene.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Midterhukhamna, hyttas beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
* Bellsund, hvalfangstlokalitetens beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
* Midterhuken, Bellsund, hvalfangstlokalitetens beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Eholmen

**Eholmen** er en øy som ligger ved utløpet av Van Keulenfjorden under fjellet Bravaisberget (775 moh.) ved Midterhuken, på vestsiden av Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Nathorst Land. Øya utgjør et totalt areal på anslagsvis 0,8 kvadratkilometer med et relativt flatt landskap med beskyttede viker bare i nord (Snekkevika), og i sør (Eholmneset). I nord atskilles Eholmen fra fastlandets Forbladsodden og Strandvollsletta, via det smale Eholmsundet. Innenfor dette mot Bravaisberget i nordøst ligger den delvis beskytte bukta Van Keulenhamna. Den er en koloni av ærfugl på øya.

Helt nord, i Snekkevika, ligger en tidligere norsk fangsthytte 100 meter fra sjøen, antakelig bygd samtidig med de tre hyttene Johan Hagerup anla i 1898 lengre nord med base i Midterhukhamna. Hytta var i bruk lenge, men var ikke i brukbar stand i 1936 da Orvin besøkte stedet. En dørhelle foran hytte har inskripsjon fra 1879.
Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

En ny hytte ble oppført i Snekkevika i 1986.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Eholmen, fangsthyttas beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Champ Car

**Champ Car** var navnet på en racingklasse og en spesifikasjon for formelbiler som ble brukt i amerikansk racing i mange tiår. Navnet Champ Car var opprinnelig en kortversjon av *Championship Series Car*, som henspeilte på det amerikanske formelbilmesterskapet som i ulike former er kjørt siden 1909. 

I sin mest kjente og nyeste bruk var «Champ Car» navnet på organisasjonen som opprinnelig ble kalt *Championship Auto Racing Teams*, eller *CART*. CART-serien ble grunnlagt i 1979 av teameiere som var uenige i den retningen og ledelsen som United States Auto Club (USAC) hadde tatt. I sin mest populære periode, sist på 1980-tallet og først på 1990-tallet, ble mesterskapet kalt *CART / [[PPG Industries|PPG]] Indy Car World Series*, og benevnelsen «Champ Car» forsvant midlertidig ut av bruk til fordel for det mer markedsvennlige «Indy Car». I 1996 medførte «splitten» i amerikansk formelbilracing at CART-serien tok en annen retning enn Indy Racing League (IRL) og Indianapolis 500. CARTs mesterskap ble fra 1997 til 2002 markedsført som *CART FedEx Championship Series* og betegnelsen «Champ Car» ble igjen brukt om bilene som ble brukt, mens IRL brukte den opprinnelige betegnelsen Indycar på sin konkurrerende racingklasse. CART gikk konkurs etter 2003-sesongen. Tre av CARTs teameiere kjøpte organisasjonens eiendeler og omdøpte den til **Champ Car World Series** (CCWS). Vedvarende finansielle vansker medførte at CCWS slo seg konkurs forut for den planlagte 2008-sesongen og organisasjonens aktiva ble fusjonert inn i IRLs IndyCar Series, slik at de to mesterskapene i amerikansk formelbilracing ble slått sammen til ett.

## Vinnere av mesterskapet
Ekte hovdyr

**Ekte hovdyr** (Euungulata) er en ny, foreslått klade med pattedyr, som består av følgende ordner:

* hovdyr (Perissodactyla) (hovdyr)
* Cetacea (hvaler)
* klovdyr (Artiodactyla)

Innenfor Euungulata danner Cetacea og Artiodactyla en egen klade; Cetartiodactyla. Euungulata som klade er basert på beviser fra en nyere studie av X. Zhou m. fl. (2011). Det er fortsatt usikkert knyttet til hvor Perissodactyla hører hjemme innenfor Laurasiatheria. En alternativ gruppering av Perissodactyla er som søstergruppe til Ferae under Zooamata.

## Referanser
Line Andersen

**Line Andersen** (født 1973) er en norsk journalist. Hun er kjent som en profilert programleder og sportsreporter i NRK Sport frem til 2019.

Hun har vært programleder for NRK Sport og 17. mai-sendingen på NRK TV. Hun ledet NRKs sjakk-sendinger fra Magnus Carlsens første VM-kamp i 2013 frem til 2019, og fikk tildelt Norges Sjakkforbunds hederstegn i gull i 2018. Hun var nominert til publikumsprisen under Gullruten 2018 og i klassen beste kvinnelige programleder under Gullruten 2019 for sendingene under VM i sjakk 2018. Hun har tidligere jobbet i P4 Radio Hele Norge. 

Andersen deltok som intervjuer i målområdet i Discoverys alpinsendinger fra OL i Beijing i februar 2022. Andersen var én av ti deltagere i sesong 14 i realityprogrammet *[[Liste over sesonger av 71° nord – Norges tøffeste kjendis|71° nord – Norges tøffeste kjendis]]* vist på TVNorge i september 2022. Hun gikk av med seieren i sesong 1 av realityprogrammet *[[Spillet (norsk realityserie)|Spillet]]* på TV2 i mai 2024.

Den 26. januar 2023 ble det kjent at Andersen hadde signert avtale med firmaet Nucleus som assosiert seniorrådgiver.

Den 24. mai 2024 ble det publisert et portrett av Line Andersen i Aftenpostens A-magasin, som utdyper noe mer om hva som skjedde i kulissene i NRK, som førte til rettssaken i 2021. Den 03. juli 2024 ble det klart at Andersen slutter i kommunikasjonsbyrået Nucleus, hvor hun fikk ansettelse som assosiert seniorrådgiver i januar 2023 - for å starte på et toårig masterstudium ved Universitetet i København om konfliktmekling.

Andersen er vokst opp på Bøler i Oslo.

## Arbeidsrettssak

Line Andersen gikk i 2021 til arbeidsretten mot sin arbeidsgiver NRK. Saken dreide seg om gyldigheten av en såkalt endringsoppsigelse (omplassering) og ble avsluttet med forlik. Andersen ble like før jul 2019 tatt av skjermen etter å ha ledet sjakksendinger og friidrettsendinger for NRK de siste årene. Saken fikk mye dekning i mediene.

Andersen mente hun var blitt utsatt for en ugyldig endringsoppsigelse av NRK, og at hun var blitt omplassert uten saklig grunn. NRK bestred at Andersen ble utsatt for usaklig omplassering og degradering.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Averøya kobberverk

**Averøy kobberverk**, opprinnelig **Averøen Kobberwærk**, er et tidligere gruveselskap som utvant kobber på 1800-tallet.

## Litteratur
* Hans Grøn Bull: *Noget om Quernæss og Grib paa Nordmøer, 1817*

## Eksterne lenker
* Lokalhistoriewiki: Averøya kobberverk
* Hans Grøn Bull: «Noget om Qvernæss og Grib paa Nordmøer»
* Statsarkivet i Trondheim: Averøens Kobberverk
Stakevåpen

**Stakevåpen** er en fellesbetegnelse for våpen som består av to hoveddeler; et langt skaft, som oftest av tre, og en spiss eller et blad av metall.

Det er mange forskjellige utforminger og forskjellige navn på våpen av denne typen, noen av dem er spyd, pike, våpenøks, bondeøks,hellebard og morgenstjerne.

## Referanser


## Litteratur
* Norheim, Per Terje: *Våpen i Norge*, N.W.Damm & Søn 2000 
* Rasch-Eng, Rolf: *Våpen i Norge 1550–1940*, Landbruksforlaget 2004 
* R.G. Grant, Roger Ford og Steve Walton, oversetting og tilpasning til norsk av Erik Braathen *Våpen - blankvåpen, rustninger og skytevåpen gjennom 4000 år*, N.W.Damm & Søn 2008 

## Eksterne lenker
*
Advokatfirmaet Simon­sen Vogt Wiig

**Advokatfirmaet Simon­sen Vogt Wiig AS** er et norsk advokatfirma med hovedkontor i Oslo.

Firmaet ble stiftet 1. januar 2013 gjennom en sammenslåing av advokatfirmaene Simonsen, etablert i 1948, og Vogt & Wiig, med røt­ter tilbake til 1894.

Simon­sen Vogt Wiig har omkring 190 advokater og har hovedsakelig virksomhet rettet mot næringslivet, med spesialisering innen ship­ping og petroleumsvirksomhet. Ved hovedkontoret i Oslo arbeider ca 140 advokater og administrativt ansatte, mens resten av firmaets advokater og ansatte arbeider ved kontorer i Bergen, Trondheim, Tromsø, Stavanger, Kristiansand og Singapore.

Firmaet er en sponsor av sjakkspilleren Monika Machlik, og har gjennom mange år tidligere sponset Magnus Carlsen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bairds tapir

**Bairds tapir** (*Tapirus bairdii*) er et hovdyr som finnes fra det sørlige Mexico og sørover til Ecuador, vest av Andes. Den trives på våtmark og i regnskog og lavereliggende montane skoger. Bairds tapir er en av fire tapirarter. Tilsammen utgjør disse fire artene, som alle tilhører samme slekt, tapirfamilien (Tapiridae).

Bairds tapir skiller seg fra de andre tapirene gjennom sin mørk gråbrune farge med kremfargede markeringer. Blant annet er kinnene, halsen og øvre del av brystet kremfarget. Den blir omkring 200&nbsp;cm lang og oppnå en vekt på cirka 226–272&nbsp;kg, og er dermed den nest største av tapirene.

## Slektstre
Slektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Andestapir

**Andestapir** (*Tapirus pinchaque*) er et hovdyr som finnes i Andes, fra Colombia via Ecuador til det nordlige Peru. Den trives i montane tåkeskoger i høyder på mellom 2000 og 4000 moh. Andestapir er en av fire tapirarter. Tilsammen utgjør disse fire artene, som alle tilhører samme slekt, tapirfamilien (Tapiridae).

Andestapir skiller seg fra de andre tapirene gjennom sin sortbrune farge og kraftigere pels. Den har dessuten hvite lepper. Andestapiren blir omkring 180&nbsp;cm lang og cirka 80&nbsp;cm høy på skulderen. Den oppnår normalt en vekt på cirka 150&nbsp;kg, og er dermed den minste av tapirene.

## Slektstre
Slektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Amazonastapir

**Amazonastapir** (*Tapirus terrestris*) er et hovdyr som finnes i Amazonasbekkenet. Den trives på våtmark og i regnskog. Amazonastapir er en av fire tapirarter. Tilsammen utgjør disse fire artene, som alle tilhører samme slekt, tapirfamilien (Tapiridae).

Amazonastapir skiller seg fra de andre tapirene gjennom å ha en definert strittende man på nakkekammen, som begynner på hodet og løper langs nakken og ned mot skuldrene. Den blir omkring 170–200&nbsp;cm lang og oppnår normalt en vekt på cirka 181–226&nbsp;kg, og er dermed mellomstor som tapir.

Nyere forskning har vist at denne arten har spesielt stor genetisk spredning, men det er uklart om spredningen skyldes ulike underarter eller enda en eller flere uoppdaga arter. Cozzuol m .fl. (2013) antyder minimum fem klader (inkludert *[[andestapir|T. pinchaque]]*), hvorav to grunnlegende. Det var jo slik man oppdaget dvergtapiren (*Tapirus kabomani*), som forskerne tidligere trodde var variant av amazonastapiren.

## Slektstre
Slektstreet nedenfor er i henhold til Cozzuol m. fl. (2013).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ingebrigtsenbukta

**Ingebrigtsenbukta** er en 4 km lang bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden på det sentrale Spitsbergen på Svalbard. Det tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta avgrenses av Kapp Toscana mot bukta Bourbonhamna (og videre Fleur de Lyshamna) i vest, og Ålesundneset mot Levinbukta i øst. I sør er det en bred kystslette som skråner jevnt mot Aldegondaberget (596 m) og Foldaksla (903 m). Fra disse løper en rekke nærliggende bekker, og det er ingen øyer eller andre vern mot fjorden i nord. 

Ingebrigtsenbukta er en sørøstlig del av Ahlstrandhalvøya, har rike kulturminner, og er kjent for Kvitfiskstranda - ei strand med anslagsvis 550 skjelett etter kvithval som minner om den unike fangststasjonen for denne hvalarten her. Her ligger store båter opp-ned, de har vært brukt i hvalfangsten.

Regnet fra vest til øst er kulturminnene og severdighetene:
* Bamsebu på Kapp Toscana, hovedhus reist av Ingvald Svendsen omkring 1930 som *Svendsens kvitfiskstasjon*, den eneste av sitt slag på Svalbard - og muligens flyttet fra Camp 2 på Lægerneset i østre Recherchefjorden. Dette har i etterkrigstiden vært den eneste private hytta i Sør-Spitsbergen nasjonalpark, med to mindre hytter: 
:* «Kjeftausa» på østkysten av Kapp Toscana, reist av en hvelvet hvalbåt omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, like ved siden av Bamsebu.
:* «Skarpsyn» på østkysten av Kapp Toscana, hytte reist omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, muligens basert på en eldre hytte, og brukt av Ingvald Svendsen både til kvithval- og generell pelsdyrfangst i mellomkrigstiden. Her lå også et stillas til tørking av selkjøtt.
* Russisk pomor-stasjon fra 1700-tallet, hustufte bevart 2 km vest for Ålesundneset
* Camp Violet, engelsk sommerhus oppført i mellomkrigstiden av Northern Exploration Company for Ernest Mandfield. Huset ligger ved en elvevifte, og 120 meter fra kystlinjen. Overtatt av Staten i 1932. Her fant Orvin i 1936 rester av ærfugldun som var sanket inn av Svendsens mannskaper på kvitfiskstasjonen lenger vest.

Alle disse basene ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).

Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Bamsebu, anleggets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
* Russisk hustuft vest for Ålesundneset, beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
* Ahlstrandhalvøya , med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: *Cruisehåndbok for Svalbard*.
Marianne Kvamme Amengual

**Marianne Kvamme Amengual** (født 1967) er en norsk sportsjournalist og programleder ansatt i NRK. Hun er ansatt i NRK Sport og har vært programleder i *[[Sportsrevyen]]*. Hun startet karrieren som radioreporter i P4 midt i 1990-årene og begynte i NRK Radiosporten i 2002. I 2004 hadde Amengual og Susann Michaelsen sin TV-debut som programledere for sportsdelen av Frokost-TV på NRK.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Marianne Kvamme Amengual på Muck Rack
*
Riksretten 1926–1927

**Riksretten 1926–1927** var en riksrettssak mot statsminister Abraham Berge og statsrådene Odd Klingenberg, Christian Fredrik Michelet, Cornelius Middelthon, Johan Rye Holmboe, Anders Venger og Karl Wilhelm Wefring. Riksrettssøksmålet ble vedtatt av Odelstinget 14. juli 1926.

Riksrettsøksmålet ble reist fordi de

Medlemmer til riksretten ble valgt ved loddtrekning blant Lagtingets medlemmer. I tillegg besto retten av høysterettsjustitiarius Herman Scheel og åtte andre høyesterettsdommere. Rettssaken begynte 4. september 1926 og retten ble hevet 25. mars 1927, de tiltalte ble frifunnet. 

## Referanser
Bjørn Hemmer

**Bjørn Hemmer** (født 10. mars 1939 i Arendal) er en norsk litteraturviter som er professor i nordisk litteratur. 

Bjørn Hemmer ble cand.mag. i 1964, og lic.philos. i 1970 på avhandlingen *Keiser eller Galiléer: Konfliktstrukturen i Henrik Ibsens diktning 1850–1873* (utgitt 1970). Han var professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Trondheim i 1972–76 og i 1981–82, førsteamanuensis ved Høgskolen i Agder fra 1976, dosent samme sted fra 1982, og professor fra 1991 til han ble pensjonist i 2008.

Hemmer har særlig arbeidet med emner knyttet til Ibsens dramatiske diktning. Sentrale bøker i hans faglige forfatterskap er *Brand, Kongsemnerne, Peer Gynt. En studie i Ibsens romantiske diktning* (1972), *Ibsen og Bjørnson* (1978), og *Ibsen: Kunstnerens vei * (2003).

Sammen med professor Vigdis Ystad redigerte han i flere år serien *Contemporary approaches to Ibsen*.

Bjørn Hemmer mottok Grimstads første Ibsen- og Hamsun-pris, som ble opprettet i Ibsenåret 2006.

I 2022 mottok han Vilhelm Krag-prisen.

## Bibliografi
* *Keiser eller Galiléer: Konfliktstrukturen i Henrik Ibsens diktning 1850–1873* (1970).
* *Brand, Kongsemnerne, Peer Gynt. En studie i Ibsens romantiske diktning* (1972).
* *Ibsen og Bjørnson* (1978).
* *Sørlandet og litteraturen* (1995).
* *Ibsen: Kunstnerens vei * (2003).

## Referanser


## Eksterne lenker
Malbukta

**Malbukta** er en 5 km lang bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Den ligger helt nord i landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta avgrenses av Reinodden mot bukta Recherchefjorden i vest, og Ahlstrandhalvøya mot Fleur de Lyshamna (og videre Ingebrigtsenbukta) i øst. I sør er det en bred kystslette med endemorene mot Antoniabreen som kommer sørfra, og mot dens omkransende fjellvegger Maria Theresiatoppen (653 m) og Berzeliuseggene (1054–1211 m). Fra disse løper en rekke nordgående bekker, og det er ingen øyer eller andre vern mot fjorden i nord. 

Malbukta har mulighet for strandhogg fra lettbåt, og litt vestover mot Lineneset på kystlinjen er det funnet et skipsvrak.

## Eksterne lenker
* 
* Malbukta, skipsfunnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
Bamsebu

**Bamsebu** er en privat hytte på Kapp Toscana helt vest i Ingebrigtsenbukta på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Stedet tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Stedet brukes mye i turismen og er kjent for Kvitfiskstranda - ei strand med anslagsvis 550 skjelett etter kvithval som minner om den unike fangststasjonen for denne hvalarten her. Her ligger store båter opp-ned, de har vært brukt i hvalfangsten administrert fra Bamsebu.

Bamsebu ble etablert av Ingvald Svendsen omkring 1930 som Svendsens kvitfiskstasjon, den eneste av sitt slag på Svalbard - og muligens flyttet til dette stedet fra Camp 2 på Lægerneset i østre Recherchefjorden. Bamsebu-anlegget har i etterkrigstiden vært den eneste private hytta i Sør-Spitsbergen nasjonalpark, med to mindre hytter umiddelbart ved Bamsebu:

* «Kjeftausa» like i sørøst, reist av en hvelvet hvalbåt omkring 1930 for kvitfiskstasjonen.
* «Skarpsyn», også denne reist omkring 1930 for Svendsens kvitfiskstasjon, muligens basert på en eldre hytte, og brukt av Ingvald Svendsen både til kvithval- og generell pelsdyrfangst. Her lå også et stillas til tørking av selkjøtt.
* *«Hotæl Blanke Kniven»*, et utkikkstårn for å oppdage kvithval, som Svendsen anla på en odde lengre nede i Ingebrigtsenbukta, et par km fra Camp Violet i sørøst.

Alle disse hyttene ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).

Man kommer seg til kulturminnene på Kapp Toscana enten fra lettbåt som kjøres nesten helt til land fra øst, eller fra vest via den meget gode ankringshavna Bourbonhamna på vestkysten av Kapp Toscana. Derfa er det bare et par hundre meters gange mellom de ulike hustuftene og fangstanleggene.

Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark. Bamsebu og området er automatisk vernet, og det er restriksjoner på ferdselen her. Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av anlegget, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Bamsebu, anleggets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
* Ahlstrandhalvøya , med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: *Cruisehåndbok for Svalbard*.
Bourbonhamna

**Bourbonhamna** er en 500 x 600 meter stor, triangelformet bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Den tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta er en østlig innsnevring i Ahlstrandhalvøya og avgrenses av Kapp Madrid i vest og Kapp Toscana i øst, hvor Bamsebu ligger. Bourbinhamna er en meget god ankringshamn, og et alternativ for atkomst til Bamsebu med lettbåt eller seilbåt. Høyden Polahøgda på sletta i vest rager 42 moh.

Av kulturminner kan evnes to revefeller på Kapp Madrid i nord, videre spor av hvalfangst, fiske, teltring (lagerbygg?) og andre rester av uviss alder - formodentlig fra hvalfangsttiden - helt sør Bourbonhamna på vestbredden av Kapp Toscana.

Revefellene og kystene her ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).

Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark. Det har navn etter prins Henri de Bourbon som drev kartlegging av området på slutten av 1800-tallet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ahlstrandhalvøya , med beskrivelse av Kvithvalstrendene, Norsk polarinstitutt: *Cruisehåndbok for Svalbard*.
Fleur de Lyshamna

**Fleur de Lyshamna** er en 500 &times; 300 meter stor bukt på sørkysten av Van Keulenfjorden, sentrale Spitsbergen på Svalbard. Den tilhører landskapet Wedel Jarlsberg Land. Bukta er en nordøstlig innsnevring i Ahlstrandhalvøya og avgrenses av Ahlstrandodden i nordvest og Pitnerodden i sørøst, hvor et nyere oppført landsted ligger. To hytter ligger i dag i Fleur de Lyshamna, den ene eies av Sysselmesteren på Svalbard og den andre brukes tidvis av russiske geologer.

Bukta er en meget god ankringshavn. Av kulturminner er revefeller, og et skipsvrak helt i nord på Ahlstrandodden.

Revefellene og kystene her ble brukt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og tilhørte da fangstfelt 5 (Midterhuken).

Området ligger i Sør-Spitsbergen nasjonalpark. Det har navn etter skipet til Henri de Bourbon, som drev kartlegging av dette området sent på 1800-tallet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ahlstrandhalvøya , med beskrivelse av Fleur de Lyshamna, Norsk polarinstitutt: *Cruisehåndbok for Svalbard*.
Grafisk Revy

***Grafisk Revy*** var et teknisk tidsskrift som ble utgitt i fellesskap av Norsk Centralforening for Boktrykkere, Svenska Typografförbundet og Dansk Typograf-forbund. Første utgave er datert mai 1930. I nummer fire for 1935 gis følgende melding: *«Med detta nummer upphör Grafisk revy att vara en interskandinavisk tidskrift.»* 

Bladet kom ut med fire utgaver per år. Som hovedredaktør og ansvarlig utgiver står Nils Wessel (Stockholm) for alle utgaver. Bladet ble trykket i ulike trykkerier i de tre hovedstedene der hvert trykkeri stod for produksjonen av to påfølgende utgaver.

I første hefte skriver redaksjonen blant annet:

«*Till de skandinaviska kollegerna!*
Härmed utlämnas första häftet av den bebådade tekniska tidsskriften till medlemmerna i de skandinaviska typografförbunden.
Med denna tidskrifts start beträda även de nordiska typografförbunden en väg, som förut med framgång beträtts av våra broderförbund i Tyskland, Österrike m. fl. länder. I det förstnämnda landet har Typografernas bildningsförbund sedan mera än 25 år tilbaka utgivit tidsskrifter, som skaffat sig ett alltmera ökat inflytande på de typografiska stilriktningerna i detta land för att i närvarande tid rent av vara utslagsgivande.

För att så vitt sig göra låter säkerställa framgången för en teknisk tidsskrift, ha de tre skandinaviska förbunden slagit ihop om företaget. Vi ha skridit till verket i den övertygelsen, att våra medlemmar skola visa sig uppskatta syftet och genom att i stor utsträckning abonnera på tidskriften säkerställa dess framtid.»

## Referanser


## Eksterne lenker
* Artikkelen *[http://www.typografi.org/funkis/art3/hoyde.html Den nye typografiens gjennombrudd i Norge – 3 - Fra høydepunktet i 1930 – til ettertanken]* inneholder noen referanser og informasjoner om *Grafisk Revy*