open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Pomare-dynastiet

**Pomare-dynastiet** var en familie av herskere på Tahiti fra slutten av 1700-tallet til slutten av 1800-tallet. Dynastiet vokste fram i en tid da den europeiske kontakten med Polynesia ble intensivert og eksisterte ved overgangen til kolonitiden, da Frankrike la under seg øyene, som i dag utgjør Fransk Polynesia. Pomarene hersket over Tahiti og de nærmeste Selskapsøyene og gjorde krav på Tuamotuøyene.

## Bakgrunn og utvikling
Kontakten mellom tahitiere og europeerne mot slutten av 1700-tallet forsterket den politiske samlingsprosessen der ledende høvdinger la under seg større områder. På Tahiti ble Pomare-dynastiet fra 1780-årene en av de ledende høvdingefamiliene. 

Ved hjelp av kontakt med europeiske handelsmenn og skytevåpen skaffet Pomare I seg økt kontroll på Tahiti. Dynastiet utvidet sin makt også over naboøya Moorea og gjorde krav på andre øyer, særlig Tuamotuøyene og Gambierøyene. Pomare-herskerne søkte støtte fra britiske misjonærer og ble anerkjent som konger, en ny og hittil ukjent tittel blant polynesierne. 

Pomare II ble, som den første hersker, omvendt til kristendommen. Reformer ble gjennomført, blant annet ved innføring av Pomare-loven, den første skriftlige lovsamling i Oseania, innført i 1819.

Den lange regjeringstiden til dronning Pomare IV, som regjerte fra 1827 til 1877, var først preget av rivalisering mellom britiske og franske interesser, ensbetydende med protestantisk eller katolsk innflytelse. Dette ledet til etableringen av fransk protektorat i 1842 og etter dette mistet Pomare-dynastiet gradvis sin makt til franskmennene. Pomare V avsto i 1880 sitt rike til Frankrike, som gjorde det til koloni.

## Herskere
Dynastiet talte disse medlemmene (regjeringstid i parentes):
*Kong Pomare I (ca. 1791–1803)
*Kong Pomare II (1803–1821)
*Kong Pomare III (1821–1827)
*Dronning Pomare IV (1827–1877)
*Kong Pomare V (1877–1880) 

## Referanser
Pomare I av Tahiti

**Pomare I av Tahiti** (født omkring 1743, død 3. september 1803) var konge av Tahiti. Han var den første herskeren i Pomare-dynastiet.

Han var sønn av Teu, en av 22 høvdinger på Thaiti. Maktbasen lå i Arue. Egentlig het han Tu, men tok tilnavnet Pomare, som også ble herskernavnet for hans mannlige og ene kvinnelige etterfølgere. I 1769 kalles han Otu av kaptein James Cook (i denne sammenheng betyr *o* «det er»). Navnet Pomare tok han for å hedre sin eldste datter, som døde av en sykdom som medførte hoste om natten (*po* betyr «natt», *mare* «hoste»).

Tu kom fra det nordvestre Tahiti og hadde forbindelser til orukulten på Raiatea. Han var en høvding med maktambisjoner og sto i spissen for én av de fem til seks rivaliserende koalisjonene på Tahiti. Til tross for dette antok kaptein James Cook at han var konge på Tahiti.

I 1774 gikk han til angrep på overhøvdingen av Moorea, men inngikk våpenhvile. Pomare ble i 1788 besøkt av «Bounty». Etter mytteriet ga han mannskapet ly og hjelp og dro deretter selv nytte av britisk støtte. I 1788 fikk europeiske besøkende vite at han hadde lidd nederlag i krigen mot Moorea. Titlene hans hadde da gått over til sønnen, Pomare II. Imidlertid kunne han ved hjelp av europeiske våpen og taktisk støtte fra europeere, blant dem den svenske sjømannen Peter Hagerstein, seire etter 17 års krig mot Moorea.

Pomare tok opphold på Moorea. Han gjorde også krav på Bora Bora, Raiatea, Huahine for seg og sin sønn.

## Referanser
Pomare II av Tahiti

**Pomare II av Tahiti** (omkring 1782, død 1821) var konge av Tahiti fra 1803 til 1821.

Pomare II arvet sin posisjon etter faren, Pomare I, som med europeisk støtte hadde slått seg opp som hersker over Tahiti. Pomare II ble som den første anerkjent som overhøvding, en posisjon europeiske besøkende behandlet som kongetittel.

Han tolererte misjonærene fra London Missionary Society og benyttet seg av disse, samt besøkende fra europeiske handelsskip, for å styrke sin egen maktposisjon. I 1807 ble han utfordret av andre høvdinger på Tahiti og måtte flykte til Moorea, dit han ble fulgt av misjonæren Henry Nott fra London Missionary Society. Pomare II gjenerobret i 1811 Tahiti fra sin base på Moorea. I 1815 vant han det avgjørende slaget ved Fe'i Pi.

Pomare II lot seg omvende til kristendommen i 1812. London Missionary Society fikk da til masseomvendelse på Moorea. Etter erobringen av Tahiti i 1815, kom det masseomvendelser også der. Pomare II lærte seg å lese og skrive og støttet opp om etablering av skoler.

Etter å ha vunnet det avgjørende slaget mot de tahitiske høvdingene i 1815, måtte han støtte seg på nye makt- og styringsmetoder. Han fikk innført Pomare-loven, den første skriftlige lovsamling i Oseania, og støttet seg på de britiske misjonærer, som framtvang en moralsk livsførsel med forbud mot tradisjonell sang, dans og påkledning. 

Da Pomare II  i 1821 døde av alkoholmisbruk arvet sønnen, Pomare III, som bare var ett og et halvt år gammel, tittelen. Dette var i strid med tahitiske tradisjoner, men ble støttet av misjonærene.  Pomare III døde seks år gammel og ble etterfulgt av halvsøsteren, Aimata.

## Referanser
Pomare III av Tahiti

**Pomare III av Tahiti** (født 25. juni 1820, død 8. januar 1827) var konge av Tahiti fra 1821 til 1827.

Han var eneste sønn av kong Pomare II og arvet tittelen bare ett og et halvt år gammel, da faren døde 7. desember 1821. Slik arv var i strid med tahitiske tradisjoner, men ble støttet av de britiske misjonærene på Tahiti. Siden Pomare III var mindreårig, ivaretok et regentråd  styret. Den 21. april 1824 ble han kronet av misjonærer fra London Missionary Society. Seremonien fant sted i Arue, foran et publikum på  mennesker.

Pomare III fikk dysenteri og døde i 1827. Han ble etterfulgt av sin halvsøster, Aimata, som tok tittelen Pomare IV.

## Referanser
Pomare IV av Tahiti

**Pomare IV av Tahiti** (født 28. februar 1813 på Moorea, død 17. september 1877) var dronning av Tahiti fra 1827 til 1877. Hun bidro til å stabilisere monarkiet på Tahiti, men ble tvunget til å godta at landet ble gjort til protektorat av Frankrike.

## Liv og virke
Hun het egentlig Aimata, men tok samme herskernavn som sine forgjengere i Pomare-dynastiet og ble dronning som Pomare IV da hun arvet tronen etter sin bror Pomare III, som døde seks år gammel. Hun var fjorten år gammel da hun arvet tronen. 

I sin ungdom søkte Pomare IV til den misjonskritiske Mamaia-sekten, som fikk innflytelse tidlig i hennes regjeringstid. Misjonærene fikk imidlertid økt innflytelse og Pomare IV støttet etter hvert opp om den protestantiske misjonsvirksomheten. George Pritchard ble en innflytelsesrik rådgiver for dronningen. Pomare IV ønsket ham som britisk konsul og fikk Storbritannias godkjennelse for det i 1838. 

Da katolske, franske misjonærer kom til Tahiti i 1836 ble de bortvist av Pomare IV etter råd fra Pritchard. Den franske viseadmiral Abel Aubert du Petit-Thouars reagerte på dette og tvang fram en unnskyldning og pengebot fra dronningen. Pomare IV appellerte til dronning Victoria av Storbritannia om hjelp, uten hell. Dronning Pomare kom også svekket ut i forhold til europeiske handelsmenn.

I 1842 var du Petit-Thouars sendt ut for å annektere Marquesasøyene. Da han fikk høre at Storbritannia var i ferd med å legge under seg Tahiti, seilte han dit for å komme britene i forkjøpet. Fire høvdinger ble tvunget til å undertegne en appell om fransk hjelp, som ble brukt for å begrunne erklæringen om fransk protektorat over Tahiti 9. september 1842.

Dronning Pomare IV ble forsøkt tvunget til å akseptere protektoratet, men overlot ikke regjeringen til franskmennene. Da du Petit-Thouars i november 1843 satte inn militærmakt for å overta Tahiti, flyktet dronning Pomare til Raiatea. Mellom 1843 og 1847 ble det utkjempet krig mellom tahitierne og franskmennene. Til slutt inngikk dronning Pomare en avtale med Frankrike og Storbritannia som godtok Tahiti som protektorat, mot at Huahine, Bora Bora og Raiatea fikk sin uavhengighet garantert.

Dronning Pomare fikk en romslig apanasje og midler til å holde hoff. I 1857 fikk hun reist Tarahoi-palasset i Papeete, men foretrakk å bo andre steder. 

Pomare styrte som dronning til sin død i 1877. Hun ble etterfulgt av sønnen, kong Pomare V av Tahiti, som etter tre år overlot Tahiti til Frankrike, som annekterte landet. Datteren Teariimaevarua ble dronning av Bora Bora, mens sønnen Tamatoa ble konge av Raiatea.

## Referanser
Pomare V av Tahiti

**Pomare V av Tahiti** (1839–1891) var konge av Tahiti fra 1877 til han avsto sitt rike til Frankrike i 1880. Han var den siste herskeren i Pomare-dynastiet.

Han het egentlig Ariiaue, men tok herskertittelen Pomare, lik andre i dynastiet han tilhørte. Pomare V arvet tittelen da moren, dronning Pomare IV av Tahiti, døde i 1877.

Pomare V var en svak konge som fikk en kort regjeringstid. Tahiti var fransk protektorat. I 1880 avsto han sitt rike til Frankrike mot en årlig pensjon og fikk beholde tittelen resten av sin levetid. Den 29. juni 1880 annekterte Frankrike Tahiti.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Steplagården

**Steplagården**, adresse Grønland nr 4 i Oslo er en forretningsgård i 9 etasjer i funksjonalisme, oppført i 1932 med arkitekt Nicolai Beer.

Navnet er en sammensetning av etternavnene til de to byggherrene, Salomon **Ste**inmann og Salomon **Pla**vnik.

Bygget ble opprinnelig oppført som et hotell, men ble i stedet tatt i bruk som en forretningsgård med kontorer.

Bygget huser i dag blant annet redaksjonen til avisen *[[Klassekampen]]*.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Den syriske islamske front

**Den syriske islamske front** (arabisk: ) er en safalfistisk paraplyorganisasjon bestående av ulike islamistiske opprørsgrupper mot regimet til Baššār al-ʾAsad i borgerkrigen i Syria. Ifølge egne anslag hadde gruppa ved opprettelsen omtrent 25.000 medlemmer. 

Gruppa ble grunnlagt 21. desember 2012 av elleve opprørsgrupper, inkludert Aḥrār aš-Šām, al-Haqq-brigaden i Homs, al-Faǧr-islamistbevegelsen i Aleppo, Anṣār aš-Šām i al-Lādhiqīyah, Ǧayš at-Tawḥīd i Dayr az-Zūr og Ḥamzah ibn ʿAbd al-Muṭṭalib-brigaden i Damaskus. I januar 2013 annonserte flere av medlemsorganisasjonene at de slo seg sammen med Aḥrār aš-Šām i den bredere gruppa Den islamske bevegelsen Aḥrār aš-Šām. I april 2013 ble Ḥaqq-bataljonenes samling i Ḥamā-guvernementet det første nye medlemmet i fronten etter dens grunnleggelse. Gruppa inkluderer ikke den jihadistiske an-Nuṣrah-fronten, som har blitt regnet for å være en terroristorganisasjon av Amerikas forente stater. 

Frontens grunnleggelsesdokument beskriver at dens ideologi er basert på en salafistisk forståelse av islam og at dens mål er å styrte al-ʾAsad-regimet og opprette en islamistisk stat med sharia-lovgivning, til fordel for alle syrere. Gruppa får støtte fra konservative prester fra Persiagulfen.
Jiegŋatjåhkkå

**Jiegŋatjåhkkå** er et fjell vest i Sarek nasjonalpark i svensk Lappland. Fjellet ligger like vest for det høyere Ryggåsberget.

## Se også
* Liste over fjell i Skandinavia

## Fotnoter


## Referanser
Clinton Romesha

**Clinton Lovar «Clint» Romesha** (født i august 1981 i Lake City i California) er en tidligere stabssersjant i United States Army. Han mottok Medal of Honor for sine handlinger under slaget ved Kamdesh i Afghanistan i oktober 2009, der åtte amerikanske soldater ble drept.

Romesha ble født inn i en familie med en sterk militær bakgrunn. Han sluttet seg til den amerikanske hæren i september 1999. Bestefaren, Aury Smith var en krigsveteran som kjempet på stranden i Normandie i juni 1944. Romesha var utstasjonert i Tyskland, Sør-Korea og Kosovo før han meldte seg frivillig til Operation Iraqi Freedom. I mai 2009 ble Romesha sendt til Afghanistan, og ble utplassert i Nuristan-provinsen, øst i Afghanistan. Basen han var stasjonert ved var regelmessig under angrep fra Taliban. Da flere hundre opprørere angrep basen i oktober 2009, ble Romesha kreditert for å ha vært med på å slå ned angrepet, beordre flystøtte og hjelpe sårede medsoldater i trygghet med fare for sitt eget liv. 

Den 11. februar 2013 mottok Romesha USAs høyeste militære utmerkelse, Medal of Honor, fra president Barack Obama under en seremoni i Det hvite hus. Romesha er den fjerde levende Medal of Honor-mottaker fra krigen i Afghanistan, etter Salvatore Giunta, Leroy Petry og Dakota Meyer. Han er den ellevte amerikanske soldaten som har mottatt Medal of Honor i løpet av krigen mot terrorisme. 

Romesha forlot militæret i 2011 for å tilbringe mer tid sammen med familien. 

## Referanser




## Kilder
* http://www.army.mil/medalofhonor/romesha/profile.html
* https://archive.today/20130216102844/http://www.koaa.com/news/remembering-valor-in-action-ft-carson-soldier-set-to-receive-medal-of-honor/
* http://www.army.mil/article/94182
* https://archive.today/20130412034207/http://www.wdaz.com/event/article/id/16461/
* http://broadwayworld.com/article/Photo-Flash-SPIDER-MAN-Cast-Welcomes-Staff-Sergeant-Clinton-L-Romesha-20130220
* http://www.army.mil/article/96037/
Liste over utøvere i Tour de France 2013

**Liste over utøvere i [[Tour de France 2013]]**

## Noter


## Eksterne lenker
* https://web.archive.org/web/20160306215148/http://www.letour.fr/le-tour/2013/us/starters.html
* https://web.archive.org/web/20130702064427/http://www.letour.fr/le-tour/2013/us/withdrawals.html
* https://web.archive.org/web/20130629222040/http://www.letour.fr/le-tour/2013/us/classifications.html
Volve Vokal

**Volve Vokal** er et ensemble for kvinnestemmer, lokalisert i Bergen. Ensemblet ble stiftet 19. september 2006  av Gro Espedal.

Kunstnerisk ledelse består av dirigenter Thea Meidell Sjule og Gro Espedal og regissør Hild Cecilie Vang.  

Volve Vokal søker å være «nyskapande på høgt kunstnarleg nivå». Hovedsatsningsområdet er ny, norsk vokalmusikk. Ensemblet produserer egne konserter og forestillinger, i tillegg til å medvirke i festivaler, konkurranser og samarbeidsprosjekt, og har gitt ut to album.

Volve Vokal vant den norske finalen i Eurovision Choir 7. april 2019, og representerte Norge i den internasjonale finalen i Gøteborg 3. august 2019.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Malawis herrelandslag i fotball

**Malawis herrelandslag i fotball** representerer Malawi i internasjonale fotballkamper. Landslaget blir administrert av det malawiske fotballforbudet. Inntill 1966 var laget kjent som **Nyasalands herrelandslag i fotball**.

## Meritter
:**[[COSAFA Cup]] :**
::*2 andreplasser (2002, 2003)
:**[[CECAFA Cup]] :**
::*3 seire (1978, 1979, 1988)
:**[[Panafrikanske leker]] :**
::*1 tredjeplass (1987)

## Turneringsresultater
### Verdensmesterskapet
*1930 til 1974: *Deltok ikke*
*1978 til 1990: *Ikke kvalifisert*
*1994: *Trakk seg fra kvalifiseringen*
*1998 til 2010: *Ikke kvalifisert*

### Afrikamesterskapet
*1957 til 1974 &ndash; *Deltok ikke*
*1976 til 1982 &ndash; *Ikke kvalifisert*
*1984 &ndash; 1. runde
*1986 til 2008 &ndash; *Ikke kvalifisert*
*2010 &ndash; 1. runde
*2012 til 2013 &ndash; *Ikke kvalifisert*

## Langslagsjefer

* Young Chimodzi (2000)
* Kim Splidsboel (2001–2002)
* Alan Gillett (2003, midlertidig)
* Edington Ng'onamo (2003–2004, midlertidig)

* John Kaputa (2004)
* Yassin Osman (2004–2005)
* Michael Hennigan (2005, midlertidig)
* Burkhard Ziese (2006)

* Kinnah Phiri (2006–2007, midlertidig)
* Stephen Constantine (2007–08)
* Kinnah Phiri (2008–2013)
* Edington Ng'onamo (2013– , midlertidig)

## Eksterne lenker
* Football Association of Malawi – offisielle nettsider
* Malawi  hos FIFA.com
Makri

**Makri** (gresk: Μάκρη) er en gresk øy innenfor Ekhinadene i øygruppen De joniske øyer. Den ligger nordvest i Hellas og er administrert av kommunen Ithaka som ligger 23 km øst for øya. Den ubebodde øya er langstrukkent og smal, bestående av et areal på 0,983 km² og det høyeste punktet er 126 meter.

Dikteren Homer fortalte at Meges, sønn av Fyleus, ledet 40 skip til Troja fra den mytiske øya Dulikhom. Både den antikke historikeren Strabon og de fleste moderne historikere har identifisert Dulikhom med øya Makri.

## Eksterne lenker
* Makri på nettstedet GTPs reisesider (engelsk og gresk)
Jiegŋáffo

**Jiegŋáffo** er et fjell i Padjelanta nasjonalpark i svensk Lappland.  

## Se også
* Liste over fjell i Skandinavia

## Fotnoter


## Referanser




## Eksterne lenker
* Bilde av Jiegŋáffo
Vuojnestjåhkkå

**Vuojnestjåhkkå** er et fjell i Sareks nasjonalpark i svensk Lappland. Høyden er 1968 meter over havet.

## Fotnoter


## Referanser
Bykle (tettsted)

**Bykle**, også kalt **Bykle kyrkjebygd**, er administrasjonssenteret i Bykle kommune i Agder fylke. Stedet ligger ved riksvei 9, på vestsida av elva Otra.

På stedet finner en Bykle gamle kirke fra 1619, Bykle kirke fra 2004 og to samlinger eldre hus og interiører, Lislestog og Huldreheimen. Den siste er en samling på eiendommen til Tore og Anton Raabe. I Bykle kyrkjebygd er det også et hotell, i tillegg til flere bedrifter som for eksempel Bykle vindu og kommunens rådhus, bibliotek og Bykle Helsesenter (Heimen). Inntil 2021 var Bykle regnet som tettsted av Statistisk sentralbyrå, men fra 2021 oppfylte stedet ikke lenger tettstedskriteriene. Fra 2023 har Bykle imidlertid blitt tettsted igjen.

## Referanser
Bjørnen Paddington

**Bjørnen Paddington** (*Paddington bear*) er hovedpersonen i en serie barnebøker av den engelske forfatteren Michael Bond (1926–2017). Den første av bøkene var *En bjørn ved navn Paddington* (*A Bear called Paddington*) i 1958.

## Rollefigurer og miljø
Paddington er en hjemløs bjørn fra «det tjukkeste Peru», som blir oppdaget av familien Brun (*Brown*) på Paddington jernbanestasjon – derav navnet. Familien består av herr og fru Brun, barna Judy og Jonathan – som går på kostskole, og hushjelpen fru Fuglesang (*Mrs Bird*). Herr Brun arbeider i bank i City. Familien bor i Windsorhagene 32 (*32 Windsor Gardens*), en sidegate til Harrow Road i bydelen Notting Hill. I tillegg til familien opptrer den gretne naboen herr Curry, og Paddingtons venn, antikvitetshandleren herr Gruber.

Handlingen er lagt til et middelklassemiljø i 1950-årenes London. Flere av elementene i boka er basert på erfaringer forfatteren gjorde under og etter krigen: den hjemløse og foreldreløse bjørnen med lapp rundt halsen («Vær snill og ta vare på denne bjørnen!») minnet om de mange barna som ble evakuert fra London – ofte med jernbanen, mens fru Fuglesang er en «husholderske» av et type som var vanlig i etterkrigsårene: krigsenker som tok huspost hos slektninger for å få et sted å bo.

Paddington beskrives som selvstendig, oppfinnsom og høflig, men er også vimsete, klønete og uheldig, til tross for sine gode intensjoner.

## Bøkene

### Originalutgivelsene
Bond skrev i alt 29&nbsp;bøker om Paddington. Av dem var 15 bøker inndelt i kapitler der hvert kapittel var en frittstående fortelling. De første elleve av disse ble utgitt fra 1958 til 1979, og de siste fire fra 2008 til 2017. 

Fra 1972 til 2018 utkom det også billedbøker for yngre barn skrevet av Bond, ofte med utgangspunkt i de originale kapittelfortellingene. Mange av disse bøkene er utgitt på norsk.

Flere illustratører har bidratt til bøkene. Peggy Fortnum illustrerte de opprinnelige kapittelbøkene, mens fire ulike illustratører har jobbet med ulike billedbokserier: Fred Banbery fra 1972, David McKee fra 1980, John Lobban fra 1992 og R.W. Alley fra 1997. Alley tegnet også innsideillustrasjonene til kapittelbøkene som ble utgitt i tidsrommet 2008–2017.

### Norske oversettelser
I Norge utga Tiden Norsk Forlag de første seks av bøkene i perioden 1974–1977. Deretter opphørte de norske utgivelsene, bortsett fra at *En bjørn ved navn Paddington* fikk flere opptrykk i de følgende tiårene. Comeback-boken *Paddington i dag* (*Paddington Here and Now*) ble imidlertid publisert av Libretto Forlag i 2008, samme år som den kom på engelsk.

## TV-serier og kinofilmer
Det er laget fire TV-serier om Paddington. Disse fikk premiere i 1976, 1989, 1997 og 2019. To kinofilmer utkom i 2014 og 2017, *[[Paddington (film)|Paddington]]* og *[[Paddington 2]].*

## Skulpturer, frimerker og Google-logo
En statue av Paddington ble avduket på jernbanestasjonen i 2000. Paddington har blitt avbildet på britiske frimerker i 1994 og 2006. På femtiårsdagen for bokutgivelsen, 13. oktober 2008, var Paddington avbildet i Google-logoen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Spijkka

**Spijkka** er et fjell i Sarek nasjonalpark i svensk Lappland. Fjellet er det 14. høyeste i Sverige blant fjell med primærfaktor over 100 meter.

## Referanser




## Fotnoter



## Se også
* Liste over fjell i Skandinavia
Stauning Alper

**Stauning Alper** er en fjellkjede i Scoresby Land på Øst-Grønland. Området ligger i søndre del av Nordøst-Grønland biosfærereservat. Fjellkjeden er oppkalt etter Thorvald Stauning som var dansk statsminister i 1930-årene, da den danske polarforskeren Lauge Koch undersøkte området fra fly. 

Stauning Alper strekker seg fra Nordvestfjord (Kangersik Kiatteq) innerst i fjorden Scoresby Sund (Kangertittivaq) i sør til Segelsällskapet Fjord og Kong Oscar Fjord i nord. I vest avgrenses fjellkjeden av Alpefjord og Borgbjerg Gletscher, og i øst avgrenses fjellene av Skeldal og Schuchert Dal. Fjellkjedens utstrekningen i nord-syd-retning er rundt 100 km, og fjellområdets bredde i øst-vest-retning er rundt 40 km.

Den høyeste fjelltoppen i Stauning Alper er Dansketinden (2842 moh.). Andre topper over 2700 meter er Norsketinden (2797 moh.), Snetoppen (2763 moh.), Korsspids (2751 moh.) og Sefström Tinde (2714 moh.). Dalene mellom fjelltoppene er fylt av isbreer.

## Eksterne lenker
* 
* Stauning Alper, Kart i målestokk 1:150 000. De Nationale Geologiske Undersøgelser for Danmark og Grønland (GEUS), 2010.
* Anthony K. Higgins: Catalogue of place names in northern East Greenland, Geological Survey of Denmark and Greenland Bulletin, bind 21, 2010, sidene 117–368. (engelsk)
* Lars Brodersen: Ittoqqortoormiit - Scoresbysund , Billedserie fra Stauning Alper
Nika Kvekveskiri

**Nika Kvekveskiri** (født 1992) er en georgisk fotballspiller som spiller for den polske fotballklubben Lech Poznań.

## Landslaget
Han ble tatt ut i s EM-tropp til EM i fotball 2024.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «ნიკა კვეკვესკირი», Nika Kvekveskiris profil på FC Dinamo Tbilisis hjemmeside
Bálgattjåhkkå

**Bálgattjåhkkå** er en 2 016 meter høy fjelltopp i fjellmassivet Pårte i Sareks nasjonalpark i svensk Lappland.

## Se også
* Liste over fjell i Skandinavia

## Fotnoter



## Referanser
Patrik Olsson

**Bengt Patrik Olsson** (født 27. september 1974 i Landskrona) er en svensk tidligere fotballspiller. Olsson, som var spiss, har spilt for de svenske toppklubbene Malmö FF og Trelleborgs FF.

## Referanser
Cefu Yuangui

***Cefu Yuangui*** () var det mest omfattende oppslagsverket som ble kompilert i Songdynastiets tid i Kina. 

Arbeidet med verket ble påbegynt i 1005 på oppdrag av keiser Zhenzong og ferdigstilt 1013 av Wang Qinruo og mange andre høylærde, i alt 15 i tallet.  

Oppslagsverket het opprinnelig *Fremstillinger om monarker og embedsmenn i forgangne dynastier* men fikk senere navn etter skilpaddeorakelbenskall *Yuangui* og det keiserlige litteraturlager *Cefu* - og blir på engelsk omtalt som *The Prime Tortoise of the Record Bureau*. Verket inneholder mange biografier om fremstående kinesere. Hovedhensikten med det var å beskrive godt statsmannsskikk, til bruk for herskere - altså som de europeiske middelalderske fyrstespeil. Kompilatorene trakk stoff og inspirasjon fra de kinesiske klassikere og gamle historieverk, og eldre encyklopedier som for eksempel Xiu wendian yulan 修文殿御覽. 

Verket var organisert i 1&nbsp;104 emner (*men*, 門, «porter») i 31 seksjoner eller kapitler (*bu*, 部, «deler»). Hele verket var på 1&nbsp;000 fascicler (卷, juan, «bind»). 

## Litteratur
*Hu Wenjie: «Cefu Yuangui» («Prime Tortoise of the Record Bureau»). *[[Encyclopedia of China]]*, 1. utg.
*Johannes Kurz: «The Compilation and Publication of the Taiping yulan and the Cefu yuangui», i Florence Bretelle-Establet og Karine Chemla (red.): *Qu'est-ce qu'écrire une encyclopédie en Chine?*. Extreme Orient-Extreme Occident Hors série (2007), 39-76.

## Eksterne lenker
* Cefu yuangui «The Prime Tortoise of the Record Bureau» — Chinaknowledge.de.
Mengxi Bitan

***Mengxi Bitan*** () er et oppslagsverk fra 1088 skrevet av polyhistoren Shen Kuo (1031-1095) i Songdynastiets tid (960-1279) i Kina. Boktittelen betyr ordrett noe i retning av «Penseldiskusjoner fra en liten drømmestrøm», noe som henger sammen med at Shen Kuo, som han selv skriver, bare hadde sin pensel og sitt tusjsett som dialogpartnere. På engelsk kalles verket *Dream Pool essays*. 

Boken tar for seg et stort antall emner, innen geologi, astronomi, trykkekunsten med bevegelige typer, tro, filosofi, botanikk, zoologi, naturfenomener (som lynet), våpen, klesplagg, og meget annet .

## Kapitler

Samfunnsfag:
* Embedsmannssfæren og keiserhoffet (60 avsnitt)
* Akademiske og eksaminasjonsanliggender (10 avsnitt)
* Litteratur og kunst (70 avsnitt)
* Jus og politi (11 avsnitt)
* Militær (25 avsnitt)
* Flanding av historier og anakditer (72 avsnitt)
* Spådomskunst, magi og folklore (22 avsnitt)

Naturvitenskaper:
* Om I Ching, Yin og Yang, og de fem elementer (7 avsnitt)
* Matematikk (11 avsnitt)
* Astronomi og kalender (19 avsnitt)
* Meteorologi (18 avsnitt)
* Geologi og mineralogi (17 avsnitt)
* Geografi og kartografi (15 avsnitt)
* Fysikk (6 avsnitt)
* Kjemi (3 avsnitt)
* Ingeniørkunst, metallurgi og teknologi (18 avsnitt)
* Irrigasjon og hydroteknikk (6 avsnitt)
* Arkitektur (6 avsnitt)
* Biologiske fag, botanikk og zoologi (52 avsnitt)
* Jordbruksfag (6 avsnitt)
* Medisin og farmasi (23 avsnitt)

Humaniora:
* Antropologi (6 avsnitt)
* Arkeologi (21 avsnitt)
* Filologi (36 avsnitt)
* Musikk (44 avsnitt)

## Litteratur

* Alan Kam-leung Chan, Gregory K. Clancey, Hui-Chieh Loy : *Historical Perspectives on East Asian Science*, Technology and Medicine. Singapore: Singapore University Press, 2002 ISBN 9971-69-259-7
* Joseph Needham:  *Science and Civilization in China: Volume 1, Introductory Orientations*, 1986. Taipei: Caves Books, Ltd.
* Joseph Needham: *Science and Civilization in China: Volume 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and the Earth*, 1986. Taipei: Caves Books, Ltd.
* Joseph Needham: *Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 3: Civil Engineering and Nautics*, 1986. Taipei: Caves Books, Ltd.
* Joseph Needham: *Science and Civilization in China: Volume 5, Chemistry and Chemical Technology, Part 1: Paper and Printing*, 1986. Taipei: Caves Books, Ltd.
* Joseph Needham: *Science and Civilization in China: Volume 6, Biology and Biological Technology, Part 1: Botany*, 1986. Taipei, Caves Books Ltd.
* Nathan Sivin: *Science in Ancient China: Researches and Reflections*. Brookfield, Vermont: VARIORUM, Ashgate Publishing, 1995.
* Paul S. Ropp: *Heritage of China: Contemporary Perspectives on Chinese History*. Berkeley: University of California Press, 1990. ISBN 978-0-520-06440-9
Politireform 2000

**Politireform 2000** var en reform av Politi- og lensmannsetaten i Norge som trådte i kraft 1. januar 2002. Sentrale mål for reformen var mer effektiv forebygging og bekjemping av kriminalitet, mer tjenesteytende og publikumsorientert og mer kostnadseffektiv drift. Reformen er oppkalt etter en stortingsmelding av 1. januar 2000, som ble vedtatt av Stortinget den 21. mai 2000.

Fase 1 av reformen ble behandlet av Stortinget 21. mai 2001, og medførte at antallet politidistrikt ble redusert fra 54 til 27, med virkning fra 1. januar 2002. I fase 2 var det meningen at antallet lensmannskontorer også skulle reduseres. I en rapport til Politidirektoratet som ble gjennomført av Norconsult og Agenda i januar 2005, slås det fast at fase 2 stanset opp som følge av politiske uenigheter sommeren 2003.

## Referanser
Femundshytta

**Femundshytta** var ei smeltehytte ved Femunden i Engerdal kommune i Hedmark, i drift fra 1743 til 1822. Røros kobberverk var omgitt av glissen furuskog, og da denne var uthogd, ble det billigere å frakte kobbermalmen 5,5 mil fra Storwartz gruve til Femundhytta enn å frakte enorme mengder kull motsatt vei. Malmen ble trukket av hest eller okse over islagte vassdrag, eller på prammer når Femunden var seilbar. 
 
I tiden da smeltehytta var i drift, sognet 11 gårder til smeltehytta, og over 60 mennesker bodde og arbeidet her. Det var også omgangsskole her. Gårdene drev fedrift i tillegg til mennenes arbeid i smeltehytta. 

Rundt 1760 ble det vurdert å flytte smeltehytten til Gløta-elven i Femundens sørende der vannforsyningen var bedre, og det ble bygd både dam og smeltehytte. Dette feilet og i 1814 vedtok generalforsamlingen i stedet å flytte smeltehytta til «Drevsiøe Elv». I 1817 begynte verket å flytte bygninger til det nye anlegget, men først i 1823 er Drevsjømo hytte oppført som separat smeltehytte i regnskapene, med malmplass, smeltehytte, kullhus, vannledning, smie og stuebygning.

Da Femundshytta ble nedlagt, flyttet en del av mannskapet med til det nye anlegget på Drevsjø og bygde gårder der. Andre flyttet til Jonasvollen, Elgå og Svukuriset. I dag er det bare steinmurene av smelteovnene og slagghaugene igjen av hytta. En av gårdene (Unnsgård) drives fortsatt, men kalles bare Femundshytten som også er beboernes slektsnavn. Husdyrhold er avviklet, og beboerne lever vesentlig av turisme og hytteutleie både på gården og i Femundsmarka nasjonalpark.

Femundshytta og området rundt ble i 2010 innlemmet i Røros bergstad og Circumferensen oppført på UNESCOs verdensarvliste.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Røros bergstad og Circumferensen hos UNESCOs verdensarvsenter
* Røros bergstad og Circumferensen hos Riksantikvaren
Jørn Martinussen

**Jørn Martinussen** (født 26. mai 1959) er en norsk lokalpolitiker som var ordfører i Øksnes kommune fra 2011 til 2015.

Han har vært medlem av Øksnes kommunestyre siden 2007. Han ble valgt for Øksnes tverrpolitiske liste i 2007 og 2011, og ble valgt til ordfører i et valgteknisk samarbeid med Høyre, Kristelig Folkeparti og Sosialistisk Venstreparti. Martinussen meldte seg inn i Høyre i 2012, men beholdt tilknytningen til Øksnes tverrpolitiske liste i kommunestyret frem til høsten 2014.

Han vokste opp på Liland i Evenes. Han er utdannet økonom fra Nordland distriktshøgskole, og gikk til ordførervervet fra stillingen som daglig leder ved fiskeredskapsfabrikanten Myre Redskapssentral.

## Referanser
Lillian Rasmussen

**Lillian Irene Rasmussen** (født 30. desember 1957) er en norsk lokalpolitiker (LL). Hun var fra 2011 til 2023 ordfører i Moskenes kommune som representant for Moskenes bygdeliste, støttet av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Hun ble gjenvalgt i 2015 og 2019, i 2019 støttet av SV.

## Referanser
Guttorm Nergård

**Guttorm Rune Nergård** (født 1955) er en norsk lokalpolitiker (V) som var ordfører i Berg kommune fra 2011 til 2015, som representant for Berg Samlingsliste. Han var varaordfører i kommunen fra 2007 til 2011, og fra 2015 til 2019. 

Nergård har vært lærer i kommunen i mange år. Siste jobb før ordførervervet var som driftsleder i arbeidsmarkedsbedriften Berg Vekst Drift.

## Referanser
Naturlige dreperceller

**Naturlige dreperceller** eller **NK-celler** (fra engelsk: *natural killer cell*) er cytotoksiske lymfocytter som er viktig i det medfødte immunforsvaret. 

NK-celler er en stor del av førstelinjeforsvaret mot virusinfiserte celler og angriper kreftceller, og er i funksjon omtrent tre dager etter infeksjonen oppstår. Vanligvis gjenkjenner de naturlige drepercellene vevstypeantigener (MHC) som uttrykkes på celleoverflaten til infiserte celler, og dette gjør at lytiske og apoptotiske cytokiner slippes ut. Naturlige dreperceller er imidlertid særegne ved at de kan gjenkjenne stresset selv eller endret selv i fravær av antigen og MHC, og dette gir en raskere immunreaksjon. De ble kalt naturlige dreperceller siden de ikke må aktiveres før de kan drepe celler som mangler MHC-1.

Naturlige dreperceller er store granulære lymfocytter og er den tredje celletypen som differensieres fra den felles lymfoide progenitorcellen, de andre to er B-cellen og T-cellen. De differensieres og modnes i benmargen og lymfatisk vev som lymfeknuter, milt, tonsiller og brissel, og deretter går de inn i blodomløpet. Naturlige dreperceller skiller seg fra naturlige T-dreperceller (NKT-celle) fenotypisk, opprinnelsessted og effektorfunkjoner; NKT-celler kan aktivere NK-celler ved å skille ut interferon gamma, og naturlige dreperceller kan ikke uttrykke reseptorproteinene T-cellereseptor, CD3 eller B-celle-overflateimmunglobuliner. De kan imidlertid uttrykke overflatemarkørene CD16 (FcγRIII) og CD56 i mennesker. Inntil 80&nbsp;% av menneskets naturlige dreperceller kan også uttrykke CD8.

Ny forskning har oppdaget av naturlige dreperceller har aktiverende og hemmende NK-cellereseptorer som er viktige for å regulere selvtoleranse og opprettholde NK-cellekativitet. Naturlige dreperceller er også med i det ervervede forsvaret ettersom de har evnen til å tilpasse det omliggende området og hjelpe til i den antigenspesifikke immunologiske hukommelsen, noe som er viktig for å kunne utvikle en sekundærespons mot samme antigen. At naturlige dreperceller både kan virke på medfødt og ervervet forsvar er viktig når det forskes på å benytte naturlige dreperceller til eventuell kreftbehandling.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Løvik, G: ''Naturlige drepeceller – viktig immunologisk førstelinjeforsvar'', Tidsskrift for Den norske legeforening, 20.05.2000. Oversiktsartikkel om naturlige dreperceller.
Sparresholm

**Sparresholm** (av slektsnavnet *Sparre* og *holm*) er et gods (setegård) ca. 12 km øst for Næstved på Sjælland.

Her lå tidligere det tidligere *Paddeborg* fra 1200-tallet, hvorfra det er funnet rester av ringmur og borganlegg samt et rektangulært munkestenstårn. I 1341 utstedte kong Valdemar Atterdag et brev her vedrørende Estland. 

Hovedbygningen i renessansestil ble oppført i rød tegl av munnskjenk og hoffmarskal Jens Sparre i 1609, og er oppført på ruinene av middelalderborgen. To sidefløyer ble tilføyd i 1703, og hovedbygningen ble modernisert på 1780-tallet. To avlsbygninger er oppført etter en brann i 1927. Her lå fra 1971–2002 en offentlig tilgjengelig samling av vogner som i 2002 ble flyttet til Andelslandsbyen Nyvang i nærheten av Holbæk. 

Sparresholm ble fredet i 1918.

## Brann i hovedbygningen
Natten til torsdag den 20. juni 2013 brant hovedgården ned, muligens som følge av et lynnedslag.

## Referanser
Sibirhumle

**Sibirhumle** (*Bombus semenoviellus*) er en østlig humleart som har ekspandert vestover.

## Kjennetegn
Sibirhumla er sort med to gule striper på brystet og en forrest på bakkroppen og den har hvit bakroppsspiss. Arbeiderne har gul pels foran i ansiktet, noe dronningene ikke har. Hannene har mer gult på seg. Både hunner og hanner kan variere mye i utseende.
Sibirhumle kan til forveksling likne på lynghumle som har samme fargetegninger på kroppen og samme runde ansiktsform. Sibirhumla kjennetegnes imidlertid på den gule barten og lyse hår på leggene. Den er dessuten mer korthåret enn andre humler. Lynghumla har svarte hår på beina og mer rufsete behåring. 

### Forvekslingsarter
Sibirhumle er svært lik lynghumla som har samme fargetegninger på kroppen og samme runde ansiktsform og skilles best på forskjeller i hannenes genitalier. Den kan skilles fra lynghumle på at båndet på T1 er skittenhvit, mens det er gult hos lynghumle. Dessuten har arbeidere av sibirhumle en lys hårdusk i ansiktet, noe som mangler hos lynghumle. Ellers er det ingen som har slike fargetegninger.

## Størrelse
Det er en stor humle. Målene kan variere, og særlig lengden er unøyaktig da bakkroppen kan trekkes sammen eller strekkes ut.

## Bolet
Ingen kjente bolfunn i Norge.

## Utbredelse
Sibirhumla har sin opprinnelige forekomst i et bredt belte gjennom sørlige delene av Sibir. Etter 1990 har arten ekspandert raskt vestover, kanskje som følge av å ha passert en geografisk barriere som Uralfjellene. Så langt er den påvist i Finland, Baltikum og Nord-Tyskland. Se kart 
Hittil finnes det ingen publiserte funn verken i Sverige eller i Danmark. Og i Sverige har forskerne spekulert i om de første innvandrerne ville komme østfra via Finland eller lenger sør, via Tyskland, Polen og Baltikum. Hvordan humla endte opp i Norge er foreløpig uvisst.

## Litteratur
* Løken, Astrid. 1985. *Humler, tabeller til norske arter* (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Norske Insekttabeller; 9 Løken, Astrid. 1985. *Humler, tabeller til norske arter* (nøkkel for å bestemme arter). Norsk entomologisk forening. (Norske Insekttabeller; 9). 39 sider.
* Bombus bumblebees of the world hos Natural History Museum
Lærdalske lette infanterikompani

**Det Lærdalske lette infanterikompani**, også kjent som **Leirdalske lette Infanterie Compagnie**, var en norsk militæravdeling opprettet i 1801 som Leirdalske Skiløbercompagnie, skiftet navn til infanterikompani året etter. Avdelingen deltok i krigshandlingene i 1808 og 1814. Til 1811 ble kompaniet ledet av den danske offiseren Wilhelm Jürgensen som få år tidligere hadde ledet en straffeekspedisjon mot lærdølene som nektet å gjøre militærtjeneste. Våren 1808 marsjerte avdelingen fra Lærdal til Hedmark og deltok blant annet i slaget ved Trangen og slaget på Jerpset.

I 1813–1814 deltok kompaniet i grensevakten i Østfold, kom i kamp sommeren 1814.

Omkring 1900 gikk avdelingen under navnet «4de kompani af Sogns linjebataljon». Både ved Hole kirke (Jürgensen hadde slått seg ned på Hole på Ringerike) og på Lærdalsøyri er det reist bautastein til minne om avdelingen.

Henrik Angell skrev historien om kompaniet i boken *Kaptein Jürgensen og Leirdølerne hans* (1901).

## Bondeopprøret
Bøndene i Lærdal hadde fra 1563 vært fritatt fra militærtjeneste på grunn av de store pliktene med vedlikehold av veier og skyss i Lærdal og over Filefjell. Da kongen i 1801 ville innrullere lærdøler i hæren ble det opprør. Lederen for opprøret, bonden Anders Olsen Lysne, ble arrestert og henrettet ved halshugging i Bergen i 1803. Flere andre fikk lange fengselsstraffer. Kongen benådet i 1808 de som fortsatt satt i fengsel på grunn av kompaniets store innsats i strid.

## Referanser


## Litteratur
*
*
Tsáŋátjåhkka

**Tsáŋátjåhkka** er et fjell vest i Arjeplog kommune i Norrbottens län, ikke langt fra grensa mot Sorsele kommune i Västerbottens län. Fjellets sekundærfaktor på 54 kilometer er blant de 30 lengste i Skandinavia.

## Fotnoter


## Referanser




## Se også
* Liste over fjell i Skandinavia
An-Nuṣrah-fronten

**Forsvarsfronten for Stor-Syrias folk** (arabisk: ), forenklet til **an-Nuṣrah-fronten** () var en syrisk salafistisk gruppe med forbindelser til al-Qaida. Gruppa erklærte seg selv for opprettet 23. januar 2012, under borgerkrigen i Syria. 

Den frie syriske armé hevdet an-Nuṣrah-fronten hadde mellom 6 000 og 10 000 medlemmer. Den ble erklært for å være en terroristorganisasjon av De forente nasjoner, og av USA i desember 2012.

I april 2013 hevdet lederen for Den islamske staten Irak og Levanten at an-Nuṣrah-fronten var dens gren i Syria, mens lederen for fronten, Abū Muḥammad al-Ǧūlānī, nektet for at hans gruppe hadde slått seg sammen med den irakiske, men bekreftet deres troskap til al-Qaida-lederen Ayman al-Zawahiri. I mai 2013 hadde en fraksjon av fronten lojal til Den islamske staten Irak og Levanten begynt å ta i bruk navnet «Den islamske staten Irak og aš-Šām».

## Litteratur
* François Burgat og Romain Caillet: « Le groupe Jabhat an-Nusra : la fabrique syrienne du “jihadisme” », *Les Carnets de l’Ifpo. La recherche en train de se faire à l’Institut français du Proche-Orient *(Hypotheses.org), 8 juin 2012. **[En ligne] **http://ifpo.hypotheses.org/3540
* Marie Kostrz: « Idleb sous la férule de Jabhat Al-Nosra », *Orient XXI*, 15 février 2016. (lire en ligne)
Atletklubben av 1928

Håndballklubben **AK 28** er en håndballklubb i Kristiansand.  Klubben ble stiftet 21. september 1928 under navnet *Atletklubben Løven*, men endret seinere navn til *Atletklubben av 1928*, forkortet til AK28.  Før andre verdenskrig var klubben en bryteklubb som også hadde terrengløp, friidrett og orientering på programmet.

Etter krigen drev klubben stadig mer med håndball, og håndball er i dag *eneste idrett*.  Klubbens senior damelag spiller i 2. divisjon og senior herrelaget i 4. divisjon.  Klubben trener og har hjemmearena i Odderneshallen og har eget klubbhus like ved. AK28 driver håndballaktiviteter for aldersgrupper fra juniorer til veteraner.

## Eksterne lenker
* Håndballklubben AK28, hjemmesider
* Katalog til arkiv etter AK 28 hos Statsarkivet i Kristiansand
Chantal Spitz

**Chantal T. Spitz** (født 18. november 1954 i Papeete) er en franskpolynesisk forfatter, som har gjort seg bemerket i landets litteratur som representant for en nasjonalistisk strømning.

I 1991 ga hun ut romanen *L'île des rêves écrasés* fra 2003 («Øya med de knuste drømmene»), som følger tre generasjoner på ei øy der en fremmed makt bygger anlegg for atomprøvesprengninger. Romanen ble oversatt til engelsk som *Island of Shattered Dreams* (2007). I 2002 fulgte romanen *Hombo, transcription d'une biographie*, i 2006 en samling av fortellinger med tittelen *Pensées insolentes et inutiles* og i 2011 romanen *Elles, terre  d'enfance*. I sitt forfatterskap bearbeider Spitz kolonihistorie og legger vekt på å bekjempe stereotype oppfatninger om Polynesia som også har gjort seg gjeldende i litteraturen. 

Spitz deltok i 2001 i etableringen av litteraturmagasinet *Littérama'ohi*.

## Utgivelser
* *L'Ile des rêves écrasés*, 1991
* *Hombo, transcription d'une biographie*, 2002 
* *Pensées insolentes et inutiles*, 2006 
* *Elles, terre d'enfance*, 2011

## Referanser
Flora Devatine

**Flora Devatine** (født Aurima 16. oktober 1942 i Pari ved Tautira på Tahiti) er en franskpolynesisk poet. Hun har benyttet pseudonymet **Vaitiare**.

Devatine har arbeidet som spansklærer i skolen og også undervist ved Université française du Pacifique. Hun ledet litteraturmagasinet *Littérama'ohi* fra starten.

Tidlig i forfatterskapet vektla hun kulturforskjellene i det franskpolynesiske samfunn, men har etter hvert blitt mer opptatt av likhet og styrken i kulturelt mangfold. Hun er opptatt av «polynesisk bevissthet».

I 2017 ble hun hedret av Académie française med Prix Heredia for diktsamlingen *Au Vent de la piroguière. Tifaifai*.

Devatine er medlem av Académie Tahitienne – Fare Vāna'a.

## Referanser
Norsk Vegetarforening

**Norsk Vegetarforening** (**NV**), stiftet i 1995, er et fellesorgan for norske vegetarianere og veganere, og driver informasjonsarbeid om vegetarianisme ovenfor både medlemmer, offentlighet, presse og media. Foreningen har sine røtter i Norges Vegetariske Landforbund, som ble grunnlagt i 1930.

Norsk Vegetarforening består av et kompetansenettverk av ernæringsfysiologer, dyrevernere, vegetarkokker og andre eksperter på vegetarisk livsstil. Norsk Vegetarforenings daglige drift besørges av et sekretariat i Oslo, som også utgir bladet Vegetarnytt 2–3 ganger årlig. Foreningen er tilsluttet både den europeiske og den internasjonale vegetarunionen.

## Eksterne lenker
* Offisielle nettsider for Norsk Vegetarforening
Ann Brashares

**Ann Brashares** (født 30. juli 1967) er en amerikansk ungdomsromanforfatter. Hun er best kjent for serien *[[Jenter i jeans]]*, som også er filmatisert.

## Bibliografi
;Jenter i jeans-serien
* En jeans og fire jenter (Sisterhood of the travelling pants) 2001
* En sommer og fire jenter (The second summer of the sisterhood) 2003
* Den tredje sommeren (Girls in pants the third summer of the sisterhood) 2005
* Den fjerde sommeren (Forever in blue: The forth summer of the sisterhood) 2007
* Søstre i gode og onde dager (Sisterhood everlasting) 2011

;Andre romaner 
* (The last summer) 2007
* Søsterskapet spirer: the venninner (3 willows: The sisterhood grows) 2009
* Sjelevandreren (My name is memory) 2010

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Arvingarna

**Arvingarna** er et danseband fra Sverige. Bandet vant Melodifestivalen 1993 og representerte Sverige i Eurovision Song Contest 1993 med sangen «Eloise».

## Diskografi
### Album
*1992 – *Coola killar* 
*1993 – *Eloise* 
*1994 – *Tjejer* 
*1995 – *För alltid* 
*1996 – *Nu & då* 
*1997 – *Nya spår* 
*1998 – *Airplane* 
*1999 – *Lime* 
*2001 – *Diamanter* 
*2002 – *Collection* 
*2005 – *8* 
*2007 – *All Included*
*2009 – *Underbart*
*2013 – *Änglar och en massa kärlek*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Arvingarna
NOU 2013: 9, Politianalysen

**NOU 2013: 9, Politianalysen**, med undertittel «*Ett politi – rustet til å møte fremtidens utfordringer*», er en norsk offentlig utredning fra et utvalg oppnevnt av Justis- og beredskapsdepartementet 8. november 2012, som en følge av 22. juli-rapporten, for å vurdere Politi- og lensmannsetatens «ressursbruk, prioriteringer, kompetanse, ledelse og organisering, herunder om sentrale administrative ressurser kan omdisponeres for å gi mer politikraft ute i distriktene.»

Utredningen ble avgitt til justis- og beredskapsminister Grete Faremo 19. juni 2013. Den konkluderte med at det er store utfordringer i det norske politiet, men at det ligger store muligheter for økt politikraft dersom politiet organiseres på en bedre måte.

## Utvalgets sammensetning
Utvalget bestod av åtte medlemmer, inkludert leder:
* Arne Røksund (leder), departementsråd i Fiskeri- og kystdepartementet
* Frede Hermansen, avdelingsdirektør i Forsvarsdepartementet
* Ellen Seip, departementsråd i Arbeidsdepartementet
* Odd Reidar Humlegård, politidirektør
* Svein Ragnar Kristensen, skattedirektør
* Anne Lise Fimreite, professor ved Universitetet i Bergen
* Marie Benedicte Bjørnland, sjef for Politiets sikkerhetstjeneste
* Monica Hansen Nylund, lagdommer i Hålogaland lagmannsrett

## Se også
* Sønderland-rapporten

## Referanser


## Eksterne lenker
* NOU 2013: 9, Ett politi – rustet til å møte fremtidens utfordringer (Politianalysen)
P.A. Larsen

**P.A.Larsen** er en samlebetegnelse for to firmaer. Det første firmaet, P.A.Larsen, eksisterte fra 1848 til 1922 i Christiania/Oslo, det andre firmaet, P.A.Larsen AS ble opprettet i 1922 og eksisterer fortsatt. Denne artikkelen handler om disse selskapenes forretningsvirksomhet frem til 1973, gjennom 125 år.

Petter Andreas Larsen overtok den av herr. Stub lenge drevne kolonialforretning i Rådhusgaten 3 i Christiania i 1848. Larsen var lensmannssønn fra Løiten på Hedmarken. De første årene ble virksomheten drevet i samarbeid med H.Poulsen som etter avtalen dem i mellom trådte ut av firmaet i 1861 da Larsen følte seg regnskapskyndig nok til å drive videre alene. Virksomheten kom gradvis til å dreie seg mer og mer om vinimport, spesielt Bordeaux-viner. H.Poulsen etablerte sin egen vinhandel i bygget ved siden av i Rådhusgaten i Christiania. Da AS Vinmonopolet ble etablert i 1922, ble denne virksomheten startet med utgangspunkt i de to firmaene P.A.Larsen og H.Poulsen.
Nils Dalseide

**Nils Terje Dalseide** (1952–2018) var en norsk jurist. Han var sorenskriver i Sør-Østerdal tingrett og riksmekler fra 1. september 2013.

Han var dommerfullmektig, førsteamanuensis og forvaltningsjurist. Fra 1992 var han sorenskriver i Sør-Østerdal tingrett. Dalseide publiserte artikler om barnerett, plan- og bygningsrett og straffeprosess og ledet flere lovutvalg som utredet endringer i barneloven, plan- og bygningsloven og straffeprosessloven.

I perioden 2008–2009 var han leder for det såkalte metodekontrollutvalget som utredet politiet muligheter for bruk av skjulte tvangsmidler og behandling og beskyttelse av informasjon i straffesaker. Dalseide var mekler hos Riksmekleren fra 2004, og var riksmekler fra 2013 til sin død i 2018.

## Bibliografi

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Western Union

**Western Union** er en amerikansk bedrift, grunnlagt i 1851, som spesialiserer seg på pengeoverføringer over hele verden. Inntil telegramtjenesten ble lagt ned, var de den mest kjente bedriften som formidlet telegrammer i USA.

## Referanser


## Eksterne lenker
*