open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Abraham Gesner

**Abraham Pineo Gesner** (født 2. mai 1797 i Cornwallis i Nova Scotia i Canada, død 29. april 1864 i Halifax i  Nova Scotia) var en lege og geolog som ble den første grunnlegger av den moderne oljeindustrien.  

## Liv og virke
### Bakgrunn
Abraham Gesner, hvis forfedre på tidlig 1700-tall hadde innvandret fra Tyskland til Nordamerika, var sønn av Henry Gesner som var bror av den kanadiske politiker Abraham Gesner. Fra 1825 studerte han medisin i London, der han også ble interessert i naturfagene.
 
### Karriere
Mens han praktiserte som lege tilbake i Canada, fulgte Gesner også sin lidenskap for geologi. I 1836 ga han ut en studie om mineraler på Nova Scotia som inkluderte et detaljert geologisk kart med informasjon om nøkkelfunn av jernmalm og kull der. I 1838 ble han utnevnt til provinsgeolog for New Brunswick med oppgave å foreta en lignende geologisk undersøkelse. I forbindelse med dette oppdaget Gesner i 1839 den bitumenholdige asfaltsubstansen albertitt, som han ga navn etter Albert County New Brunswick hvor den ble funnet.

I 1842 startet han Gesner Museum, i Saint John i New Brunswick, det første offentlige museum i Canada. Dette ble senere til det prestisjefylte New Brunswick Museum.

Gesners forskning på mineraler resulterte i hans oppdagelse i 1846 av en prosess for å lage en bedre type drivstoff av kull. Hans nye produkt, som han kalte kerosene, men som oftest ble kalt kullolje, brant renere og var ikke så dyr som hvalolje og planteolje som da ble brukt. I 1850 etablerte han Kerosene Gaslight Company som begynte å installere lys på gatene i Halifax og snart etter i andre byer. I 1854 hadde han ekspandert til USA hvor han startet North American Kerosene Gas Light Company på Long Island New York. Etterspørselen vokste til et nivå hvor hans selskaps kapasitet til å produsere ble et problem, men oppdagelsen av petroleum, hvorfra man også kunne lage parafin, løste problemet. 

Abraham Gesner fortsatte sin forskning på drivstoffer og skrev flere vitenskapelige studier om dette, inkludert en publikasjon i 1861 som han kalte *A Practical Treatise on Coal, Petroleum and Other Distilled Oils*.  Denne ble standardverket på området. Etter hvert ble Gesners selskap slått sammen med oljemonopolet  Standard Oil og han vendte tilbake til Halifax, hvor han ble utnevnt til *Professor of Natural History* ved Dalhousie University.

I 1933 reiste Imperial Oil Ltd., en underavdeling av Standard Oil, et minnesmerke på kirkegården Camp Hill Cemetery i Halifax for å minnes Abraham Gesners bidrag til oljeindustrien. I 2000 ble han æret med frimerke av Canadas Postvesen.

## Se også
* Ignacy Łukasiewicz

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi hos ''Dictionary of Canadian Biography Online''
* Abraham Gesner monument i Chipman Corner (i det tidligere Cornwallis Township), Nova Scotia
* Abraham Gesner hos Nova Scotia Museum
* ''Abraham Gesner sparte flere hvaler enn Green Peace noensinne vil klare'', av James S. Robbins (engelsk)
Jan III Sobieski av Polen

**Jan III Sobieski** av huset Sobieski (født 17. august 1629, død 17. juni 1696) var en av de mest fremtredende monarker i Polen-Litauen, som konge av Polen og storfyrste av Litauen fra 1674 til sin død. Sobieskis 22 år lange styre innledet en periode med stabilisering i realunionen etter «den svenske syndefloden» og Khmelnytskyjs opprør. Han var populær blant sine undersåtter og var også en fremragende militærleder, mest kjent for å ha seiret over tyrkerne 13. september 1683 i slaget ved Wien. For sine seirer over Det osmanske riket ble han gitt oppnavnet *«Lehistans løve»* av tyrkerne og *«Troens vokter»* av de kristne.

Sobieski begynte sin militære karriere som 20-åring etter å ha utdannet seg ved Det jagellonske universitet og reist i tre år i vestlige Europa (han lærte seg tysk, latin, fransk, italiensk og senere også tyrkisk og tatarisk). I 1656 ble han kongelig standartbærer, i 1665 kongelig marskalk, i 1666 kongelig feltshetman og i 1668 kongelig storhetman. 

Etter sin seier i slaget ved Wien – da han drev osmanene ut av Østerrike og Ungarn – fikk han av Johannes Hevelius et stjernetegn oppkalt etter seg («Sobieskis skjold»).

Fasaden på Kapusinerkirken i Warszawa er dekorert med Sobieskis våpenskjold Janina. I kirken finnes også sarkofagen med Sobieskis hjerte.

## Referanser
Eggemoen leir

**Eggemoen leir** er en nedlagt militærleir på Eggemoen nord for Hønefoss. Flyplassen heter nå Hønefoss flyplass, Eggemoen 

Flyplassen ble anlagt av tyskerne under andre verdenskrig. Etter 1946 ble den liggende ubrukt til Widerøe Flyveselskap flyskole kom til Eggemoen med sine seks Fairchild Cornell treningsfly 22. november 1950. Skolen ble flyttet tilbake til Rygge flystasjon for en periode sommeren 1951, men der var det ikke betongdekke. Det førte til at skolen kom tilbake til Eggemoen utpå høstparten. I 1952 ble den permanent flyttet til Rygge.

Den 12. mai 1953 ble også Luftkommando Østlandet (LKØ) overført til Eggemoen fra Rygge. Eggemoen var også rekruttskole for Hærens transportkorps og Ingeniørbataljonen i mange år. I mange år var flyplassen også base for Nor-Fly, som drev med malmleting fra fly for NGU. I en periode på 1990-tallet var flyplassen aktuell som ny småflyhovedplass på Østlandet, men det skulle ikke gå slik.

Det var tidligere i alt tre militærleirer rundt Hønefoss: Hvalsmoen leir, Helgelandsmoen leir og Eggemoen leir. Alle ble vedtatt nedlagt 13. juni 2001. Ringerike kommune kjøpte Eggemoen leir i 2005 for 23 millioner kroner fra Skifte Eiendom og solgte den tilbake i juni 2006. Eiendommen legges igjen ut for salg høsten 2007. Eiendommen som selges fra Skifte eiendom er på ca. 1380 mål og omfatter blant annet den gamle kompanileiren. Salget gjennomføres av Colliers International as på vegne av Skifte eiendom.

Hele eiendommen, både flyplassen og leiren ble til sist solgt til Ringeriks-gründeren Ola Tronrud.

Det skjer nå en betydelig nyetablering på Eggemoen, uten at selve leiren ser ut til å være særlig berørt av det. Tronrud står for utbygging av området rundt Eggemoen leir og mot Riksvei 35. Det er hele 2400 mål som er under utvikling, med rullebanen i sentrum. To splitter nye hangarer tilhørende Ola Tronrud AS og Heli Support ble først oppført. Disse representerte starten på utviklingen av området "Eggemoen Aviation and Technology Park".

Heller ikke Forsvaret har forlatt Eggemoen for godt, snarere tvert om. I tillegg til Forsvarets Satellittstasjon Eggemoen som ble bygget på 70-tallet og som driftes av Cyberforsvaret, har Forsvarsbygg de siste 10-12 år etablert betydelige anlegg lenger inn på moen. Dette inkluderer Forsvarets stasjon Ringerike - som er en del av det offentlig kjente globale Echelon-nettverket.
Melhus Forum

**Melhus Forum** er et næringsbygg i tilknytning til Melhus skysstasjon som ligger sentralt i Melhus. Bygget er cirka 1000 kvadratmeter stort, fordelt på tre etasjer. Blant leietakerne er Heimdal Eiendomsmegling, Melhus Pizzeria, Narvesen og Effektiv Gruppen.
VH1

**VH1** (**VH-1: Video Hits One** frem til 1994) er en amerikansk TV-kanal som sender musikk- og livsstilsprogrammer. Den ble startet i januar 1985 av Warner-Amex Satellite Entertainment, på det tidspunktet del av Warner Communications som også eide MTV. Begge kanalene eies nå av Viacom. Kanalen ble opprettet med henblikk på et mer voksent publikum enn søster-kanalen MTV.

Kanalen er opphavet til VH1 Classic, VH1 Soul, VH1 Uno og VH1 MegaHits. Sistnevnte ble nedlagt grunnet lave seertall. Mange land har dessuten egne versjoner av VH1, slik som blant annet Storbritannia, Tyskland, Danmark og India.

## Programmer
Kanalen er kjent for musikkprogrammer som blant annet *Video Countdown*, *Behind the Music*, *VH1 Divas* og *Pop-Up Video*. Ved siden av rene musikkprogrammer er den også kjent for serier som blant annet *[[Hogan Knows Best]]* (2005-2007) og *[[Rock of Love with Bret Michaels]]* (2007-2009).

## Historie
Da VH1 startet opp i Europa hentet de mange av programlederne (VJs) fra MTV Europe. Idag har den europeiske versjonen av VH1 i praksis ingen programledere. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gerd Karlick

**Gerd Karlick** () var en tysk forfatter av slagertekster og dreiebøker. Han skrev blant annet tekster for vokalsekstetten Comedian Harmonists som gruppas pianist Erwin Bootz satte musikk til. Samarbeidet oppsto da Bootz bodde til leie hos Karlicks mor Else Karlick i Passauer Straße 27/29 i Berlin.

## Kjente sanger
*Ich hab für Dich 'nen Blumentopf bestellt (Bootz/Karlick) – 1930 
*Schöne Isabella aus Kastilien (Bootz/Karlick) – 1932 

## Referanser


## Litteratur
*Georg Maria von Coellen: Texte und Musik nach Maß. Gerd Karlick, in: Der Artist Nr.2569, 14.03.1935 

## Eksterne lenker
* 
*
Palpa (distrikt)

**Palpa** er et av Nepals 75 distrikter.

**Palpa** ligger i *Lumbini sone*,  *Vestregionen*. Distriktet grenser mot Arghakhanchi i vest, Gulmi, Syangja og Tanahu fra vest til øst i nord, Nawalparasi i øst og Rupandehi i sør.

Areal er 1 374&nbsp;km². Befolkning i 2001 var 268 558.

Hovedstad er Tansen, som i 2005 hadde en anslått befolkning på 23 190.

Antall distriktsutviklingskomiteer 65. Bykommuner 1.

Palpa har en stor magar-befolkning.

Keshar Jung Rayamajhi, leder av kommunistpartiet som under det kongelige diktaturet fra 1960 til 1990 blei en sentral rojalistisk politiker, er født i Palpa.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Palpa-distriktet
* Kart med helseindikatorer (på engelsk)
Veien skole

**Veien skole** er en barneskole i Ringerike kommune med ca. 220 elever og 37 ansatte. Skolen tok over etter Veien gamle skole, som nå er skolemuseum, ved skolestart høsten 1965. Skolen ligger i Veienmarka, ca. 2,5 km vest for Hønefoss.

Veien skole ble i perioden 2001–2003 ombygget fra en tradisjonell skolebygning med klasserom og korridorer til en skole med 3 moderne læringsmiljøer, tilpasset en organisering med storgrupper og smågrupper. Hvert læringsmiljø har egen inngang med garderobe og toaletter og består av grupperom av ulike størrelser, et større landskap, kjøkkenkrok og arbeidsrom for lærerne.

Veien ble en PALS-skole i 2004.

## Eksterne lenker
* Ringerike kommune – Veien skole
Baitadi (distrikt)

**Baitadi** er et av Nepals 75 distrikter, og er en del av i *den Fjernvestlige regionen*, *Mahakali sone*.

Arealet er 1 610 km². 

Baitadi ligger i den vestligste delen av Nepal, med vestgrense mot den indiske delstaten Uttarakhand. Distriktet ligger i det nepalere kaller åsene, men inneholder også høyfjell. I nord og vest grenser det mot Darchula, i nord og øst mot Bajhang, i øst mot Doti og i sør og øst mot Dadeldhura.

Hovedstad er Baitadi.

Største by er Dashrathchand, som i 2005 hadde omtrent 18 318 innbyggere. 

Distriktet skal ha 62 *landsbyutviklingskomiteer* (Village Developtment Comitee (VDC), et administrativt nivå som nærmest kan sammenliknes med ''landkommuner), og 1 bykommune. 

Bybefolkninga i 2001 var 7,8 %.

Forventa levealder 52,3 år, barnedødelighet pr. 1 000 fødte 116,1, folk uten tilgang til reint drikkevann 46,4 % (tall fra 2001), leger 5 (2002).

Høykaste-befolkning 76,76 %, dalit 11,10 %, religioner utenom hinduisme oppgis offisielt til 0,2 % (tall fra 2001).

Den fjernvestlige delen av Nepal er minst utvikla og fattigst i hele landet, med flest underernærte barn og høyest andel som lever under fattigdomsgrensa.

Befolkninga i distriktet var tradisjonelt nepali-talende khas kura, som i nyere tid i stor grad har gått over til å være særlig chhetri-kaste.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kart over Baitadi-distriktet
* Kart med helsestatistikk
Den gylne horde

**Den gylne horde** (mongolsk: *Altan Orda*, tyrkisk: *Altın Ordu*, tatarisk: *Altın Urda*, russisk: *Золотая Орда* (*Zolotaja Orda*)) var en mongolsk – senere tyrkifisert – stat oppstått i deler av dagens Russland, Ukraina og Kasakhstan etter at Mongolrikets hersker Djengis Khan døde i 1227 og riket ble delt mellom hans sønner i 1240-årene. På sitt største omfattet Den gylne hordes territorium mesteparten av europeisk Russland fra Uralfjellene til Karpatene og langt inn i Sibir. I sør grenset Hordens land til Svartehavet, Kaukasus og territoriene til det mongolske dynastiet Ilkhanatet.

Den gylne hordes hovedstad var Saraj. Riket ble svekket av indre strid og svartedauden, og gikk gradvis i oppløsning etter Den store konfrontasjonen ved elva Ugra. I 1395 erobret den mongolske hærføreren Timur Lenk mesteparten av riket, og ved hans død i 1405 ble de gjenværende mongolske områdene delt opp i små, selvstendige khanater (riker).

## Avløserstater
Etter Den gylne horde kollapset oppstod det ulike khanater på territoriet. Eksempler på dette:
* Astrakhan-khanatet
* Kazan-khanatet
* Krim-khanatet
* Sibir-khanatet

Kazan ble erobret av russerne i 1552, Astrakhan i 1556 og Sibir-khanatet i 1582. Krim-khanatet overlevde, til dels som en vasall av Det osmanske rike frem til 1783.

## Referanser
Himmelseng

En **himmelseng** er en type seng med tak eller panel, kalt «himmel», gjerne holdt oppe med fire vertikale stolper – én plassert i hvert hjørne. Disse sengene har historisk blitt brukt for å vise velstand.

Himmelsenger har eksistert siden middelalderen, men ble utbredt blant byborgerne på 1600-tallet, i barokken. Den hollandske renessansesengen – et design som påvirket norske sengers utforming i nyere tid  – hadde hjørnestolper med kronlister festet øverst. Vangene var videre delt opp i felter, noe som var vanlig i europeisk sengedesign. Ofte kunne draperte forheng festes, og utseende og dekor var viktig. Stilarter som rokokkoen, barokken og klassisismen påvirket alle dekorasjonene og utformingene på sengene.

## Himmelsenger i Norge

Himmelsengen ble utbredt i norske bygdestrøk. Til og med i de mest avlukkede bygdene, som i Setesdal, ble himmelsenger populært så tidlig som på 1700-tallet. Disse var ofte formet i en renessansestil. Slike senger ble brukt i Norge så sent som på 1800-tallet.


File:1016 Oplandenes Folkemuseum, Hamar. Høgstuen fra Skraastad - no-nb digifoto 20150730 00141 bldsa PK25881.jpg|Senger i «Høgstuen fra Skraastad» på Hedmarksmuseet i Hamar. 
File:Gammel seng på Maihaugen - 2.jpg|Gammel seng utstilt på Maihaugen i Lillehammer.
File:1009 Oplandenes Folkemuseum, Hamar - no-nb digifoto 20150730 00150 bldsa PK25890.jpg|Himmelseng i «Skøiensalen» ved Hedmarksmuseet. 
File:Himmelseng - Norsk Folkemuseum - NF.1908-0308A.jpg|Himmelseng i mahogny utstilt under Grunnlovsjubileet i Norge 2014. Gave fra Oscar II til Norsk Folkemuseum 1908. Sengen har vært brukt av Karl III Johan i Paléet. Høyde 267&nbsp;cm, bredde 144&nbsp;cm, lengde  209&nbsp;cm.  
File:Norsk Folkemuseum1.jpg|Himmelseng fra Midtre Gauldal i gråmalt furu, halv kuppelformet himling trukket med grønn silkedamask, gardiner av samme stoff, pute og dyne trukket med grønn taft. Utstilt på Norsk Folkemuseum.
File:Steinberg ved Steinbergdagene 2014 10.JPG|Himmelseng i Amtmannsgården på Steinberg, en gård på Vestre Toten som ble bygd opp fra 1802.
File:Steinberg ved Steinbergdagene 2014 8.JPG|Annen himmelseng på Steinberg på Vestre Toten. Med nattpotte.
File:Himmelseng, Norsk Folkemuseum, NF.1924-0483.jpg|Himmelseng laget i bjørk og furu på midten av 1800-tallet fra Eidsvoll i Akershus. Lengde 182&nbsp;cm.


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Frances Marion

**Frances Marion** (født Marion Benson Owens, 1888–1973) var en amerikansk journalist, forfatter og filmmanuskriptsforfatter som ofte nevnes som den mest kjent kvinnelige filmmanuskriptforfatter i det 20. århundre.

Hun startet yrkeslivet i ulike roller, blant annet i tilknytning til den gryende filmbransjen. Under første verdenskrig arbeidet hun som krigskorrespondent i Europa. Tilbake i USA slo hun seg ned i Los Angeles og ble engasjert som skriveassistent av Lois Weber Productions, et filmselskap eid og drevet av den kvinnelige filminstruktøren Lois Weber. 

Som *Frances Marion* skrev hun mange manuskripter til skuespilleren og filmskaperen Mary Pickford, deriblant *[[Rebecca fra Sunnybrookfarmen]]* og *[[Den stakkars lille rike]]*. I 1930 ble hun den første kvinnen som vant en Oscar for beste filmatisering; det skjedde for filmen *[[Mennesker i bur]]*. I 1932 ble hun tildelt en Oscar for *Best Story*, for *[[The Champ (film fra 1931)|The Champ]]*, hovedrolleinnehaveren Wallace Beery ble tildelt Oscar for sin innsats i samme film – en film som for øvrig har blitt spilt inn på nytt flere ganger.

Frances Marian har blitt kreditert for å skrive 300 manuskripter og produsere over 130 filmer.

## Filmografi (utvalg)
* 1915: *[[Camille (film fra 1915)|Camille]]* – basert på Alexandre Dumas d.y.s verk *Kameliadamen*; han ga ut romanen *[[Kameliadamen (roman)|Kameliadamen]]* i 1848, og dramatiserte senere romanen til et skuespill som hadde premiere i 1852.
* 1917: *[[A Square Deal]]*
* 1917: *[[The Social Leper]]*
* 1917: *[[The Beloved Adventuress]]*
* 1917: *[[As Man Made Her]]*
* 1917: *[[The Crimson Dove]]*
* 1918: *[[Anne of Green Gables (1919)|Anne of Green Gables]]*
* 1921: *[[Ungt blod (1921)|Ungt blod]]*
* 1921: *[[Kjærlighetssignalet]]*
* 1924: *[[Sundown (film fra 1924)|Sundown]]*
* 1924: *[[Thundering Hoofs (film fra 1924)|Thundering Hoofs]]*
* 1924: *[[The Mask of Lopez]]*
* 1926: *[[Ørkenens paradis]]*
* 1931: *[[The Secret Six]]*
* 1933: *[[Middag kl. 8 (film)|Middag kl. 8]]*
* 1936: *[[Kameliadamen (film fra 1936)|Kameliadamen]]*

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Rudselva

**Rudselva** er ei elv i Ringerike kommune i Buskerud. Den er hovedelva i **Rudsvassdraget** og starter fra Langevannet, nordvest for Sokna i Soknedalen, og har utløp nord i Torevannet. Elva er navngitt etter den gamle storgården Rud, som ligger et lite stykke nord for Ålde bru og utløpet til Torevannet.

Rudsvassdraget, som i sør også omfatter Torevannet og Verkenselva til denne renner ut i Sogna ved Sokna, omfatter flere mindre innsjøer i Brekkebygda, som Langevannet og Breivannet, Setertjern, Nordtjern og Vettertjern, samt småelvene mellom.

Rudsvassdraget er et populært område for både jakt og fiske. Ørret på omring 1 kg er ikke uvanlig, men man kan også få både abbor, sik, karuss og røye der. I 2003 ble det for eksempel tatt en ørret i garn på 3,7 kg i Torevannet. Langs vassdraget finnes også en rekke flotte badeplasser.

## Se også
* Bergsjøvassdraget
* Soknavassdraget
* Rud
Sindhulpalchok (distrikt)

**Sindhupalchok** er et av Nepals 75 administrative distrikter. Distriktet ligger i *Bagmati sone* i *Sentralregionen*.

Geografisk hører det til *ås-områdene*, mens den nordlige delen hører til Himalaya. Det grenser mot Katmandu i sørvest, Nuwakot i vest og Rasuwa i nordvest. I nord grenser det mot den kinesiske provinsen Tibet. I øst grenser det mot Dolakha, og i sør mot Kavrepalanchok.

Distriktet har et areal på 2 542 km² og en befolkning på 287 798 (2011).

Chautara (befolkning i 2005 anslått til 10 170) er distriktshovedstad, Melamchi er nest største by.

Det er mange tamang-folk i distriktet. Det fins også et innslag av befolkning med tibetansk språk og kultur, bl.a. sherpaer.Ifølge folketellingen i 2011 hadde 53.4% Nepali som morsmål, 32.6% Tamang, 5.9% Newari, 2.7% Sherpa, 1.7% Yolmo, 1.2% Danuwar, og 1.1% Thami.

Riksveien Arniko Rajmarg (offisiell nepalsk kode ARM) går til grensebyen Kodari, der den passerer *Vennskapsbrua* (Nepali: *Miterī Pula, Engelsk: Friendship Bridge*) og går inn i Tibet. Grensebyen på kinesisk side er Zhangmu. Derfra fortsetter veien videre til Lhasa under navnet vennskapsmotorveien (Kinesisk 中尼公路).

Langtang nasjonalpark med flere høye fjelltopper ligger i den nordlige delen av distriktet.

Distriktet ble hardt rammet under jordskjelvet i 2015.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Sindhulpalchok-distriktet
* Kart med helsestatistikk
Brekkebygda

**Brekkebygda** er ei bygd i Ringerike kommune. Deler av bygda tilhørte Krødsherad før 1. januar 1964, da den ble overført til Ringerike.

Brekkebygda strekker seg nordvestover fra Sokna i Soknedalen og omfatter en rekke mindre innsjøer, småvann, småelver og bekker som i et samlebegrep kalles Rudsvassdraget. Elva i bunnen av bygda heter Rudselva fram til Torevannet. Bergensbanen går i gjennom bygda, men ingen tog stopper der lenger. Tidligere fantes det kolonialbutikker i bygda, men nå er nærmeste butikk og tettsted Sokna. Nærmeste by er Hønefoss, 23 km sørøst for Sokna. Innerst i bygda, på tvers av grensa mot Krødsherad kommune, ligger Haverstingen naturreservat. Dette består av ei frodig barskogli som er lite påvirket av moderne skogbruk.

## Se også
* Haverstingen naturreservat
* Rudsvassdraget
* Haverstingtunnelen
* Rallerud
* Havik
* Havikskogen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Transatlantic

**Transatlantic** er en såkalt supergruppe, et progressivt rockeband med medlemmer fra Dream Theater, Spock's Beard, Marillion og The Flower Kings. Gruppas første periode varte mellom 2000 og 2002, da de ga ut to studioalbum og to konsertalbum. I 2009 ble gruppa gjenforent og ga 26. oktober 2009 ut albumet *[[The Whirlwind]]*.

Ideen til supergruppa kom fra Dream Theater-trommeslager Mike Portnoy, som ønsket å gjøre et prosjekt med Spock's Beards vokalist/keyboardist Neal Morse og Fates Warnings gitarist Jim Matheos. Matheos hadde ikke anledning til å være med, men Portnoy og Morse fikk med seg gitarist Roine Stolt fra den svenske gruppa The Flower Kings og bassist Pete Trewavas fra britiske Marillion. Alle fire bidrar på vokal, men med Neal Morse som hovedvokalist.

Transatlantic eksisterte som et sideprosjekt for de fire medlemmene til 2002, da Neal Morse trakk seg tilbake fra Transatlantic og Spock's Beard for å konsentrere seg om å lage kristen musikk. Morse ombestemte seg, og ble med på gjenforeningen og på innspillingen av bandets tredje album i 2009. 

## Diskografi
### Studioalbum
*** (2000)
**[[Bridge Across Forever]]* (2001)
**[[The Whirlwind]]* (2009)
**[[Kaleidoscope (Transatlantic-album)|Kaleidoscope]]* (2014)
**[[The Absolute Universe]]* (2021)

### Konsertalbum
**[[Live in America (Transatlantic-album)|Live in America]]* (2001)
**[[Live in Europe (Transatlantic-album)|Live in Europe]]* (2003)
**[[Whirld Tour 2010: Live in London]]* (2010)
**[[More Never Is Enough: Live In Manchester & Tilburg 2010]]* (2011)
**[[KaLIVEoscope]]* (2014)
**The Final Flight: Live at L'Olympia* (2023)

### Annet
*Neal Morse: *[[Transatlantic Demos]]* (2003)
**SMPT:e - The Roine Stolt Mixes* (2003)

### Video/DVD
**Live in America* (video) (2001)
**Building the Bridge* (video) (2002)
**Live in Europe* (DVD) (2003)
**Live in America*/*Building the Bridge* (DVD) (2006)
**The Official Bootleg DVD* (DVD) (2008)
**[[Whirld Tour 2010: Live in London]]* (2010)
**[[More Never Is Enough: Live In Manchester & Tilburg 2010]]* (2011)
**[[KaLIVEoscope]]* (2014)

## Medlemmer
* Neal Morse – vokal, keyboard, gitar
* Mike Portnoy – trommer, perkusjon, vokal, bakgrunnsvokal
* Roine Stolt – gitar, bakgrunnsvokal
* Pete Trewavas – bass, bakgrunnsvokal

### Turnémedlemmer
* Daniel Gildenlöw – gitar, bakgrunnsvokal og keyboard (under både 2003- og 2010-turneene, 2017)
* Ted Leonard – gitar, bakgrunnsvokal, perkusjon og keyboard (under 2014-turneen)
* Bill Hubauer – gitar, bakgrunnsvokal og keyboard (2017)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Transatlantics nettsted
* 
*
Ringmoen

**Ringmoen**, av noen også kalt *Ringen* eller *Ringen i Ådal*, er både ei grend og en liten vei i Ådal i Ringerike kommune, Buskerud. Grenda ligger rett sør for innsjøen Sperillen og på begge sider av europavei 16, rett øst av Killingstrømmen i Ådalselva. 

Fjøsvikveien forbinder E16 med fylkesvei 2872 i Vestre Ådal, via Killingstrømmen bru på Ringmoen. Det er avkjørsel fra E16 mot vest til Fjøsvikveien, hvoretter det er videre adkomst til det vestre boligfeltet på Ringmoen via avkjørsel til Ringmoveien mot nord. Veien med samme navn som grenda ligger imidlertid på motsatt side av E16, med avkjørsel mot øst noen få meter forbi avkjørselen til Fjøsvikveien.

Ringmoen ligger sentralt i forhold til Ådalsfjellene, som nås via Fjøsvikveien og fylkesvei 2872. Ringmoen skole ligger på det vestre feltet, men skolen ble nedlagt etter skoleåret 2008/2009. Elever som soknet til gamle Ringmoen skole sokner nå til Hallingby skole for barne- og ungdomstrinnet, mens det videregående skoletrinnet sokner til kommunesenteret i Hønefoss, cirka 27 km sør for Ringmoen. 

Det er gode fiskeforhold i Sperillen, der man trenger fiskekort. Innsjøen har bestander av både sik, ørret, røye, abbor, og gjedde. I området finnes også en golfbane, som driftes av Ringerike Golfklubb. Banen strekker seg sørover fra Fjøsvikveien mot Fjøsvikmoen, mellom E16 og Ådalselva.

## Referanser
Emilia Plater

**Emilia Plater** (født 13. november 1806 i Vilna i guvernementet Vilna i keiserdømmet Russland, død 23. desember 1831 på godset Justianowo nær Laztijai) var en revolusjonær komtesse fra det gamle Storfyrstedømmet Litauen. Hun kjempet i novemberoppstanden og regnes for en nasjonalhelt i Belarus, Litauen og Polen, som tidligere var deler av Det polsk-litauiske samvelde. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Emilia Plater ble født i Vilna (Vilnius) i en aristokratisk familie av foreldrene Franciszek Ksawery Plater og Anna født Mohl. Foreldrene ble skilt da hun var ni år gammel og hun ble oppfostret av fjerne slektninger i Plater-Żyberk-familien, på deres familiegods Līksna i Latvia. Hun var en beundrer av Bobolina, en kvinne som ble et ikon for den greske oppstand mot Det osmanske riket, og Jeanne d’Arc. Disse interesser ble fulgt av en interesse for ridning og skyting.

### Novemberoppstanden
I begynnelsen av novemberoppstanden mot Russland var området som tidligere hadde vært Storfyrstedømmet Litauen ikke påvirket av kamper og der var ikke dannet noen enheter mot tsaren. Plater besluttet å danne de første litauiske partisanenheter selv. Hun klippet håret og utrustet en gruppe frivillige. Enheten bestod av ca. 280 infanterister, 60 kavalerister og flere hundre bønder med krigsutstyr. 

Fra området Dyneburg (*Daugavpils*) krysset hun grensen til Samogitia, hvor hun i april 1831 erobret byen Zarasai. Hennes enhet vendte tilbake til Dyneburg, men etter en rekognoseringstur oppdaget de at byen var for kraftig forsvart.

Etter dette kom hun tilbake til Samogitia og vendte seg mot Panevėžys, hvor hennes styrker slo seg sammen med enheten kommandert av Karol Załuski. Kort efter ankom general Dezydery Chłapowski til området med store styrker og tok kontroll over alle enheter som kjempet i det tidligere storfyrstedømmet. Ifølge en populær myte rådet han Plater til å tre tilbake og vende hjem. Hun svarte at hun ikke hadde noen intensjon om å ta av sin uniform før fedrelandet var befridd.

Hennes valg ble akseptert og hun ble gjort til ledende offiser av 1. kompani av det polske 1. litauiske infanteriregiment. Hun kjempet med utmerkelse og ble forfremmet til kaptein, som var den høyeste rang som var blitt gitt til en kvinne på det tidspunkt. 

Etter de polske enheter var blitt beseiret av russerne, besluttet general Chłapowski å krysse grensen til Preussen og hvile der. Plater nektet å følge ordre og besluttet å prøve å bryte gjennom til Litauen for å fortsette kampen i stedet. Under dette ble hun alvorlig syk og døde den 23. desember 1831. Hun ble begravet i landsbyen Kapčiamiestis nær Suwałki (Suvalkai).

## Referanser
Liste over Polens dronninger

**Listen over [[Polen]]s [[dronning]]er** omfatter dronninger som ble kronet til konge samt polske monarkers hustruer som brukte kongelig tittel.
 
## [[Piastiske dynasti]]
* 1018–1025 – Oda av Meißen (Bolesław I den modiges hustru, Polens første dronning)
* 1025–1034 – Rikissa av Lothringen (Mieszko II Lamberts hustru)
* 1076–1089 – Wyszesława Światosławówna (Bolesław II den freidiges hustru)
* 1295–1296 – Margrete av Brandenburg (Przemysł IIs hustru)
* 1303–1305 – Elisabeth Rikissa (Václav IIs hustru)
* 1305–1306 – Viola Elisabeth av Těšín (Václav IIIs hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
* 1320–1333 – Hedvig av Kalisz (Władysław I den kortes hustru)
* 1333–1339 – Aldona Anna av Litauen (Kasimir III den stores første hustru)
* 1341–1368 – Adelaide av Hessen (Kasimir III den stores andre hustru)
* 1363–1370 – Hedvig av Żagań (Kasimir III den stores tredje hustru)

## [[Huset Angevin]]
* 1370–1379 – Elisabeth Łokietkówna (regjerte i Polen som dronning, ble ikke kronet)
* 1370–1384 (1387) – Elisabeth av Bosnia (Ludvig Is hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
* 1384–1386 (1399) – St. Hedvig av Polen (kronet til Polens konge, *Rex Poloniae*)

## [[Jagellonske dynasti]]
* 1386–1399 – St. Hedvig av Polen (Vladislav II Jagellos første hustru)
* 1402–1416 – Anna av Celje (Vladislav II Jagellos andre hustru)
* 1417–1420 – Elisabeth av Pilica (Vladislav II Jagellos tredje hustru)
* 1424–1434 – Sofie av Holsjany (Vladislav II Jagellos fjerde hustru)
* 1454–1492 – Elisabeth av Østerrike (Kasimir III Jagellonerens hustru)
* 1501–1506 – Helena av Moskva (Aleksander Jagellonerens hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
* 1512–1515 – Barbara Zapolya (Sigismund I den gamles hustru)
* 1518–1557 – Bona Sforza av Milano (Sigismund I den gamles hustru)
* 1543–1545 – Elisabeth av Østerrike (Sigismund II Augusts hustru)
* 1550–1551 – Barbara Radziwiłłówna (Sigismund II Augusts hustru)
* 1553–1572 – Katarina av Østerrike (Sigismund II Augusts hustru)

## Eleksjonskonger
* 1575–1586 (1596) – Anna Jagellonerinnen (Polens konge, Stefan Báthorys hustru)
* 1592–1598 – Anna av Østerrike (Sigismund III Vasas første hustru)
* 1605–1631 – Konstante av Østerrike (Sigismund III Vasas andre hustru)
* 1637–1644 – Cecilie Renate av Østerrike (Władysław IV Vasas første hustru)
* 1646–1648 og 1649–1667 – Luisa Maria Gonzaga (Władysław IV Vasas andre hustru)
* 1670–1673 – Eleonora av Østerrike (Michał Korybut Wiśniowieckis hustru)
* 1676–1696 – Marie Casimire Louise de la Grange d'Arquien (Jan III Sobieskis hustru)
* 1697–1727 – Kristiane Eberhardine av Brandenburg-Bayreuth (August II den sterkes hustru; Polens titulære dronning, ble ikke kronet)
* 1705–1708 – Katarzyna Opalińska (Stanisław Leszczyńskis hustru)
* 1734–1757 – Maria Josefa av Østerrike (August III Sakserens hustru, Polens siste dronning)

## Referanser
Vanskapt

**Vanskapt** er et «fishcore» punkband fra Svolvær i Lofoten som startet i 1996.

Bandet har gått gjennom en del musikalske forandringer før de kom fram til det uttrykket de har i dag. Vanskapt synger på nordnorsk, og har tekster som omhandler blant annet nordnorsk kystkultur og historie som tekstmateriale. 

Ifølge Thor Einar Johansen ved Høgskolen i Harstad i *[[Heimen]]* dreide albumet *Siste dans med Konstanse* seg om fortellerkunst, den episke visen. Den faller inn i tradisjonen fra Petter Dass, Hans Lind og Helge Stangnes.

## Medlemmer
* Tommy Forsaa – vokal (og bass)
* Knut Erik Øverjord – gitar
* Knut Angel – bass
* Øystein Gjerde Nilsen - bass (per 2005)
* Peter Rasmussen – trommer

## Diskografi
* *Vanskapt* 1996
* *Når svina styrer* 1997
* *Trygghet-Tvil-Terror* 2002
* *Mørketid* (CD-R, )
* *Dyrebart liv* (EP, 2002)
* *Siste dans med Konstanse* (CD, , egenutgitt)

## Anmeldelser
Dyrebart liv er anmeldt av Hans Petter Almo fra musikkmagasinet Musiq og av Trond Anders Fossum i musikkbladet Puls, begge delvis referert i Lofotposten 2. februar 2005.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  
* 
*  Vanskapt hos *[[Urørt]]*
*
Surkhet (distrikt)

**Surkhet** er et av Nepals 75 distrikter. Surkhet ligger i *Midtvestlige regionen*, *Bheri sone*, og regnes til *åsdistriktene*.

Lengst i vest har det ei kort grense mot Doti. I vest grenser det mot Kailali, i nordvest mot Achham, i nord mot Dailekh og i nordøst mot Jajarkot, i øst mot Salyan, i sør mot Bardiya og i sørvest mot Kailali.

Hovedstad er Birendranagar som i 2005 hadde en anslått befolkning på 34 986.

Surkhet har et innslag av magar-befolkning. Den lille befolkningsresten Raji finnes junglene i Chure-åsene i det indre Tarai i Surkhet og Dang.
 
## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Surkhet-distriktet
* Kart med helseindikatorer (På engelsk. Statistikken inneholder feil og ser ut til å være delvis henta fra Dailekh-distriktet.)
Miniconjou

**Miniconjou** (lakotaspråk: *Mnikowoju Hokwoju*, «Planter ved vannet») er en nordamerikansk undergruppe av lakotafolket, som tidligere bodde i et område fra Black Hills i Sør-Dakota til elva Platte. I dag bor deres etterkommere stort sett i det vest-sentrale Sør-Dakota. 

En av de mest kjente høvdingene var Touch the Clouds (lakotaspråk: *Maȟpíya Ičáȟtagya* eller *Maȟpíya Íyapat'o*), født ca. 1838, død 5. september 1905. Han var kjent for sin tapperhet og dyktighet i kamp, ​​fysisk styrke og diplomatiske evner. Som den yngste sønnen til Lone Horn, var han bror til Spotted Elk (også omtalt som Big Foot), og det er visse bevis som tyder på at han var en fetter av Crazy Horse.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Miniconjou Treaties», *Tribal Treaties Database*
Ivarætten

**Ivarætten**, irsk gælisk *Uí Ímair* eller *Uí Ímhair*, var et norrøn-gælisk dynasti som styrte store deler av områdene rundt Irskesjøen og Skottlands vestkyst siste halvdel av 800-tallet og på 900-tallet. Ivar, som regnes som stamfar for ætten, kan være den Ivar som opptrer i irske annaler som konge av Dublin fra 853 (sammen med Olav Kvite) eller Ivar Beinlause, konge av Jorvik. Disse to kan også være samme person. I *[[Ulster-annalene]]* står det i en nekrologisk innførsel: «Imhar, rex Nordmannorum totius Hibernie & Brittanie, uitam finiuit.» Det betyr: «Ivar, konge over alle Irlands og Britannias nordmenn, endte sitt liv.»

I *Ulster-annalene* nevnes tre personer som sønner av Ivar: *Sigfrith* i 888, Sigtrygg (*Sitriuc*) og Olav (*Amlaíb*)i 896,  i tillegg er det to navnløse referanser til «Ivarsønnen». Det er fire personer som direkte benevnes som Ivars etterkommere. Ivar i 904, Ragnall flere ganger fra 914, Sigtrygg flere ganger fra 917, Godfrid flere ganger fra 918 og Olav i 935 og 938. 

Ivar regnes som Dublins siste konge før de norrøne forlater i 902. Sigtrygg er Sigtrygg Caech, den første kongen av Dublin etter at de norrøne vender tilbake i 917, og senere konge av Jorvik. Ragnall Uí Ímair opptrer sammen med Sigtrygg i Irland rundt 917, er senere også aktiv i Skottland og blir så konge av Jorvik. Godfrid Uí Ímair opptrer sammen med Ragnall i Skottland i 918, etterfølger Sigtrygg som konge i Dublin og er også innom Jorvik. Olav Uí Ímair kan være enten Sigtryggs sønn Olav Kvåran eller Godfrids sønn Olav Godfridsson. Disse og deres etterkommere regnes som medlemmer av Ivarætten.
 
Området Ivarætten dominerte var ikke et organisert kongedømme, men flere norrøne bosetninger og landområder, som var løst sammensluttet og opptrådte i allianser med hverandre. Ivars etterkommere opptrer som ledere i de norrøne kongedømmene i Irland som Dublin og Waterford, øya Man, Hebridene, Argyll, og kysten av Galloway, Ayrshire, og Cumberland-Westmorland, likeså deler av Northumbria.

## Litteratur
;Primær litteratur
**[[Annalene av de fire mesterne]]*
**[[Ulster-annalene]]* (AU)

;Sekundær litteratur
* Ó Corraín, Donnchadh (1998): «Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century» (PDF) i: *Peritia* . Årbok for *Medieval Academy of Ireland*. ISSN 0332-1592 
* Ó Corraín, Donnchadh: ''The Vikings & Ireland'' (PDF)

## Referanser


## Eksterne lenker
* ''Annalene av de fire mesterne'', ''Ulster-annalene'' og ''Inisfallen-annalene'' i digital utgave (både på gælisk og engelsk) hos CELT
José Andrade

**José Leandro Andrade** (1901–1957) var en uruguayansk fotballspiller. Han spilte i forsvar og på midtbanen. Han var født i Salto i Uruguay.

Han vant gull i fotball under OL i 1924 og i 1928. Han vant også VM-gull i 1930 for Uruguay, på hjemmebane.

På klubbnivå representerte han Club Nacional de Football, der han var med og vant flere gull. Han var også den første fargede spilleren som spilte på det europeiske kontinentet.

## OL-medaljer
* 1924  Paris -  **Gull** i fotball  Uruguay  
* 1928  Amsterdam -  **Gull** i fotball  Uruguay 
## VM-medaljer
* 1930  Montevideo -  **Gull** i fotball 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Île Saint-Paul

**Île Saint-Paul** er ei lita øy i Indiahavet, omtrent 85&nbsp;km sør for Île Amsterdam (38° S, 77°32 E) som er en del av de franske sørterritorier. Den er 8 &nbsp;km² stor og ubebodd. Dens høyeste punkt er vulkanen Crête de la Novara som er 268 meter høy. Île Saint-Paul er sammen med Île Amsterdam distriktet Saint-Paul-et-Amsterdam. Øya ble oppdaget av nederlendere i 1522 og er under fransk herredømme fra 1955. 

Øya er en del av naturreservatet (2006), Ramsar-området (2008) og verdensarvområdet (2019) *[[Franske sørlige land- og havområder]]*.

På øya finnes en forskningsstasjon som ikke er permanent bebodd. Ved øya ligger dessuten to mindre øyer: Ilot Nord og Rocher Quille.

## Historie
I 1559 peker geografen Evert Gysaerths på et kart med 38°S som *T.Q. descrobio o nao S. Paulo*. Et hundreår etter får den nederlandske sjømannen Willem de Wlaming øye på øya, og i 1696 er han den første europeeren som setter fot på den. Senere er det bare fiskere fra Île Bourbon (idag Île de la Réunion), engelske og amerikanske hvalfangere og skipbruddene som kommer til øya.

I 1843 foreslår Adam Mieroslavski for den franske stattholderen for île Bourbon at de skal ta île Saint-Paul og Île Amsterdam i besittelse. Frem til de gir avkall på suvereniteten i 1853 har Frankrike herredømme over øyene.

I 1874 blir øyenes geologi undersøkt av den franske geografen og geologen Charles Velain.

Frankrike tar igjen suverenitet over øyene i 1892 med avisoskipet *La Bourdonnais* og i 1893 med *L'[[Eure]]* som kom tilbake fra Kerguelenøyene.

## Eksterne lenker
* Île Saint-Paul – fotografier på en turists nettsted.
Komtesse

I Danmark er en **komtesse** (fra fransk, *comtesse*, grevinne) en greves datter, mens hans hustru er *[[grevinne]]*. I danske grevelige slekter er det som regel slik at bare slektens hovedmann er greve (ev. lensgreve), mens andre sønner blir baroner og døtre av grever komtesser. Døtre av yngre sønner som er baroner vil bli baronesser, det samme gjelder ektefeller av baroner.

Skillet mellom de to titlene *komtesse* og *grevinne* (som begge egentlig betyr det samme, dvs. grevinne) er et særdansk fenomen. I Norge er det bare slekten Wedel-Jarlsberg som følger dette systemet, ettersom slekten også er en dansk adelsslekt fra den dansk-norske helstatens tid.

I andre land, f.eks. Sverige og Tyskland, får tradisjonelt alle kvinnelige medlemmer av grevelige slekter tittelen grevinne. Noen slekter adlet på 1800-tallet i både Sverige og Tyskland begrenser grevinne-tittelen til den som er gift med den mannen som har senioritet i familien (etter et primogeniturt system), og yngre medlemmer av familien har i disse landene ikke noen tittel i det hele tatt.
Krone-is

**Diplom Krone-Is** er en iskrem som ble lansert i 1953 av isprodusenten Meierienes Fellesfabrikk A/L under varemerket Slotts-Is fra Tønsberg. Slotts-Is var en del av sammenslutningen som i dag heter Diplom-Is. Diplom-Is selger rundt 30 millioner Krone-is hvert år.

## Navnet
Isen het opprinnelig «Diplomat» og kostet i begynnelsen 75 øre. Navnet «Krone-is» fikk den i 1954 fordi det passet til produsentnavnet, som hadde en kongekrone i sitt symbol og fordi størrelsen på isen i et større spesialbestilt parti ble øket for å kunne forsvare en rund sum, nemlig én krone. Det var i Tønsberg, under salget av dette partiet med is til én kr. at isen skal ha fått kallenavnet «Krone-is». «Det var disse sammentreffene som ga den navnet. I mange år etterpå, fra 1955 til 1970, kostet faktisk isen én krone», ifølge oppfinneren, Finn Wittersø (1921–2021). Navnet oppsto følgelig ikke bare på grunn av prisen, som var én krone i 15 år, fra 1955 til 1970. Dette navnet er siden kopiert av flere.

## Varianter
Diplom-is produserer isen i utgavene jordbær og sjokolade hvor sjokoladeutgaven også har hakkede nøtter på toppen. I 2013 ble det produsert en jubileumsutgave med bringebær- og blåbærsaus og hvit sjokolade. Hennig-Olsen iskremfabrikk produserer krone-is i variantene jordbær, sjokolade og Non Stop, tidligere varianter av krone-is har vært krokan og pistasj. Isbjørn-Is produserer krone-is i variantene jordbær, sjokolade og pistasj.

## Referanser


## Litteratur
*

## Eksterne lenker
* Diplom-Is
Gullpinne

**Gullpinne** er en fløteiskrem produsert av Diplom-Is. Den ble utviklet som en hyllest til Fred Anton Maier etter at han tok gull på 5000 meter på skøyter under Vinter-OL 1968 i Grenoble i Frankrike. Isen består av vanilje- og sjokoladefløteis overtrukket med sjokolade og hvetecrisp.

I 2024 markerte Diplom-Is Gullpinnens over 50 år i salg ved å lansere en kampanje der et lite antall ispinner ble erstattet med ekte pinner støpt i 18 karat gull. Kampanjen økte salget av Gullpinne med 512 prosent sammenliknet med året før.

## Referanser




## Litteratur
*

## Eksterne lenker
* Offisiell hjemmeside: Diplom-Is : Gullpinne
PinUp

:*For betydningen «bilde av en vakker ung kvinne», se [[pinup]].*
**PinUp** er en pinneis som har blitt produsert av Diplom-Is fra 1950.

Meierienes Fellesfabrikk A/L under varemerket Slotts-Is, som senere ble en del av Diplom-Is, lanserte produktet 16. mai 1950, under navnet «Sjokoladepinne». Dette navnets levetid ble imidlertid kort. I forbindelse med lanseringen laget man nemlig en reklameplakat som forestilte en bikinikledd kvinne med en sjokoladeispinne i hånden. Teksten lød «Vi har den ideelle formen». Kvinner i bikini var den gangen ikke et dagligdags syn, og kallenavnet «Pin-Up» oppstod. Diplom-Is omdøpte etter hvert produktet. Skrivemåten har opp gjennom årene variert, både «Pin Up», «Pin-Up» og «PinUp» har vært brukt.

I 2024 ble isen i enkeltpakke trukket fra markedet. Samtidig lanserte Diplom-is en ny 12 pk. hvor klassikeren har fått en litt ny fasong.

## Referanser


## Litteratur
*
Marcellus II

**Marcellus II** (født som** Marcello Cervini degli Spannochi** 6. mai 1501 i Montefano i Kirkestaten, død 1. mai 1555 i Roma), var pave fra 9. april 1555 til sin død kort etter. Han etterfulgte Julius III.

Før han ble pave var han kardinal, med *[[Santa Croce in Gerusalemme]]* som tittelkirke.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Harveytorpedo

**Harveytorpedo** var en type slepetorpedoer, oppfunnet av en engelsk kaptein Harvey rundt år 1870. Harveytorpedoen bestod av et båtformet legeme, som rommet en ladning på ca. 35 kg skytebomull, som igjen var festet til et par oppdriftsbøyer. Ved hjelp av disse og en særegen slepeanordning, kunne torpedoen settes til å gå et lite stykke under eller i havoverflaten, et stykke ut til siden og akterfor det slepende fartøy. Tennanordningen var elektrisk, og strømmen gikk gjennom en elektrisk kabel, som var innflettet i slepetauet og stod i forbindelse med et batteri ombord i slepefartøyet. 

Ved å slepe torpedoen etter seg og seile rett mot et målfartøy, ville så torpedoen springe ved hjelp av et støthorn som ble utløst i det torpedoen traff målet. 

Norges torpedobåt «Rap» ble opprinnelig bygget spesifikt for å føre Harveytorpedoer, men etter utprøving kom man ikke frem til noe tilfredsstillende resultat med denne typen bevæpning. 

## Litteratur
* C. Sparre m.fl. : *Norges Sjøforsvar 1814-1914*, Aschehoug, 1914
Semsvannet

**Semsvannet** er en innsjø i Askervassdraget nord i Asker kommune. Vannet ligger i et hakk inn i Vestmarka, mellom Bergsåsen i vest og Skaugumsåsen i øst. Vannet ligger 145 meter over havet, har et areal på cirka  og er 32,5 meter dypt. Viktigste tilløpselv er Gupuelva, som kommer inn fra nord. Utløp er gjennom Askerelva, som renner ut fra vannet i sørvest.

## Kulturlandskap og landskapsvernområde
På sørsiden av vannet ligger Sem hovedgård og Berg gård, mens gården Tveiter og husmannsplassen Hajem ligger på nordsiden av vannet. Mot sørøst ligger Skaugum gård. Disse gårdene er alle etter alt å dømme blant de eldste i Asker, med røtter tilbake i hvert fall til eldre jernalder. Kulturlandskapet rundt vannet er godt bevart, og ble vernet som Semsvannet landskapsvernområde 2. oktober 1992.

Området rundt Semsvammet er et av Askers aller mest brukte turområder. Det er offentlig parkering ved Sem, og serveringssteder både ved Sem og på Tveiter. Det går en merket tursti rundt vannet på grusvei og opparbeidet sti, som er omtrent fem km lang. 

Semsvannet 2010 05 24.jpg|Semsvannet med Skaugumsåsen sett mot øst fra Tveiter
Semsvannet (4657608176).jpg|Vannet sett mot sørvest fra Skaugumsåsen


## Fiske
Det er 14 fiskearter i Semsvannet, blant annet abbor, dvergmalle, gjedde, mort, røye, sik, suter og ørret. Det er fritt fiske i Semsvannet, som ellers i Askervassdraget. Semsvannet er populært for isfiske.

## Litteratur
* Liv Marthinsen og Harald Winge: *Asker og Bærum til 1840*, Universitetsforlaget 1983, ISBN 82-00-06344-5

## Referanser




## Eksterne lenker
* Dybdekart, NVE
Secondløitnanten

***Secondløitnanten*** er en norsk film produsert i 1993, filmen er regissert av Hans Petter Moland.

Filmen handler om den pensjonerte skipskapteinen og secondløitnant Thor Espedal (spilt av Espen Skjønberg) som melder seg til tjeneste igjen under den tyske invasjonen av Norge 9. april 1940. Den aldrende Espedal møter til tjeneste for å slåss mot tyskerne, men defaitismen råder blant de norske offiserene og de norske styrkene overgir seg uten kamp.

Espedal organiserer da ny motstand og tar i bruk kreative gerilja-metoder for å stoppe den tysk fremrykkingen. Etter flere suksessfulle trefninger blir han humoristisk forfremmet til second-oberst, men må til slutt overgi seg og sin lille avdeling under trussel om tilintetgjørelse og represalier fra en stor tysk overmakt.

Filmen bygger løselig på Thor Olaf Hannevig og hans improviserte motstand mot tyskerne med «IR-3» rundt Vinje i Indre Telemark i april og mai 1940. Filmen fremstiller ikke disse hendelsene historisk korrekt, men gir et bilde av de kaotiske kampene som utspant seg mange steder i Sør-Norge i april 1940. Store norske avdelinger kapitulerte uten å ha løsnet skudd blant annet i Setesdal og på Heistadmoen ved Kongsberg.

Filmen ble blant annet spilt inn på Kvikne.

## Skuespillere
* Espen Skjønberg som Thor Espedal
* Lars Andreas Larssen som Bjelland.
* Gard B. Eidsvold som Merstad.
* Bjørn Sundquist som Krogh.
* Morten Faldaas som Audun.
* Ove Christian Owe som Ingolf
* Bjarne Thomsen som Bjarne
* Rut Tellefsen som Anna
* Camilla Strøm Henriksen som Ebba.
* Bjørn Floberg som Kerlow
* Nils Ole Oftebro som Paulsen
* Knut Haugmark som Knut
* Johannes Eckhoff som en døv mann
* Børre Werner som en fabrikk-eier
* Erik Øksnes som Asbjørn.
* Siri Rom som Rønnaug.
* Alexander Mørk Eidem som Berge

## Eksterne lenker
* 
* Anmeldelse hos Cinerama.no