open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Klaus von Dohnanyi

**Klaus von Dohnanyi** (født 1928) er en tysk politiker (SPD). Han var utdannelses- og vitenskapsminister i den føderale regjeringen fra 1972 til 1974 og fra 1981 til 1988 førsteborgermester (regjeringssjef) i bystaten Hamburg.

## Liv og virke
### Bakgrunn, utdannelse
Von Dohnanyi vokste opp i Berlin-Grunewald. Hans far Hans von Dohnanyi ble i 1938 sendt som *Reichsgerichtsrat* til Leipzig. Han ble henrettet mot slutten av andre verdenskrig som motstandskjemper.  

Fra 1938 til 1940 gikk Klaus von Dohnanyi på *Thomasschule zu Leipzig*, fra 1940 til 1944 på *Benediktinergymnasium* i Ettal og så på *Helmholtz-Gymnasium* i Potsdam.

Fra høsten 1944, etter nød-Abitur, ble han utskrevet til Volkssturm, en militær enhet for særlig unge eller særlig gamle; i november 1944 ble han funnet anvendelig for krigføring («kriegsverwendungsfähig») og i januar neste år innkalt til en kampbataljon i Reichsarbeitsdienst i Karstädt i Prignitz. I mai 1945 havnet han for noen få dager i kanadisk krigsfangenskap. Høsten 1945 traff han igjen på sin familie i Frankfurt am Main, som han hadde vært atskilt fra under sin krigstjeneste.

I 1946 begynte han å studere jus, og avla 1949 den første og 1957 den andre juridiske statseksamenen. I 1959 ble han dr.juris.

### Karriere
Fra 1951 arbeidet han i et amerikansk advokatkontor, og deretter ved Max-Planck-Institut für Internationales Privatrecht. I 1954 tok han også en amerikansk grad, LL.M. (*Master of Law*), ved Yale University. Fra 1954 arbeidet han ved Ford-verket i Köln, fra 1956 som leder av planlegningsavdelingen. Fra 1960 til 1967 var han *Geschäftsführender Gesellschafter* ved markedsforskningsinstituttet Infratest.

Klaus von Dohnanyi ble medlem av SPD i 1957. Fra 1969 til 1981 var han medlem av det tyske parlamentet. I 1979 ble han partiformann i Nordrhein-Westfalen. Fra 1982 til 1988 var han medlem av Hamburgs borgerskap.

I 1968 ble han statssekretær i næringsministeriet. Året etter ble han parlamentarisk statssekretær for utdannelses- og vitenskapsministeren. Da Hans Leussink trakk seg fra denne stillingen i januar 1972, ble han etterfulgt av Dohnanyi. Da Willy Brandt gikk av som kansler den 7. mai 1974, forlot Dohnanyi regjeringen. Mellom 1976 og 1981 var han statsminister i utenriksdepartementet.

Den 24. juni 1981 ble Klaus von Dohnanyi valgt til Hans-Ulrich Kloses etterfølger som Hamburgs førsteborgermester. Denne stillingen hadde han frem til 8. juni 1988.

## Familie
Klaus von Dohnanyi er sønn av Hans von Dohnanyi og hans kone Christine Bonhoeffer, søster av Dietrich Bonhoeffer. Han er barnebarn av den ungarske komponisten Ernst von Dohnányi, og er gift med forfatteren Ulla Hahn. Hans bror er dirigenten Christoph von Dohnányi.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jedi

**Jediene** er en slags spesialsoldater i George Lucas' fantasiunivers Star Wars. De kjennetegnes ved stor sensitivitet for *[[Kraften]]* («the Force») og av sitt hovedvåpen, lyssverdet eller lyssabelen. Deres fremste fiender er sithene. Jediene har gjennomgått trening i kraften og innehar således spesielle egenskaper. Utdanningssystemet er hierarkisk oppbygd, der man starter som «padawan» og (kan) ender opp som jedimester. De mest kjente jedimestrene er antakelig Yoda, som har trent opp mange av jediene i jedirådet og de fleste andre jediene og Luke Skywalker som bygde opp igjen jediordenen etter imperiets ødeleggelser. Det fantes ca. 9000 jedier i universet under klonekrigen.

## Jediordenen
Jediordenen er en organisasjon hvor de fleste jedier er medlem og hvor padawaner blir trent opp. 

### Kjente jedier
* Anakin Skywalker
* Grev Dooku
* Kit Fisto
* Luke Skywalker
* Mace Windu
* Obi-Wan Kenobi
* Qui-Gon Jinn
* Yoda
* Shak Tii
* Ki-Adi-Mundi

## Eksterne lenker
* Star Wars-guiden: Jediordenen
Montréal

**Montréal** (engelsk skriveform: **Montreal**, uttales // på fransk og // på engelsk) er den største byen i provinsen Québec i Canada. Den er også Canadas nest mest folkerike by, etter Toronto, og verdens nest største franskspråklige by etter Paris. Montréal ligger sørvest i Québec, omtrent 200 km sørvest for provinsens hovedstad Québec by og 150 km øst for Ottawa, Canadas hovedstad. Byen ligger på den fluviale øya Île de Montréal («Montréal-øya») ved samløpet av elvene Ottawa og St. Lawrence. 

Totalt 3 635 571 innbyggere (2006) bor i «Stor-Montréal», som blant annet omfatter byene Laval og Longueuil. 52,4 % av innbyggerne har fransk som morsmål, 32,4 % har ulike innvandrerspråk som morsmål, mens 12,5 % har engelsk som morsmål. Omtrent 70% av befolkningen  bruker fransk daglig.

Montréal arrangerte Verdensutstillingen i 1967 (Expo '67), og var vertsby for Sommer-OL 1976. 

Det finnes to franskspråklige universitet i Montréal. Université de Montréal er byens største franskspråklige universitet. Universitetet ligger i området Côte des Neiges, og dekker de fleste fagretninger. Université du Québec à Montréal er et offentlig universitet og del av universitetsnettverket Université du Québec. To engelskspråklige universitet holder til i byen, Concordia University og det meget anerkjente McGill University.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*  
* Ville de Montréal
* Université de Montréal
* McGill University
Nepbatt

**Nepbatt** var den nepalske FN-bataljonen i Libanon. Hovedområdet for Nepbatt var en teig sørøst for Fijibatt og vest for Irishbatt, og med Enklaven i sør. Hovedkvarteret lå i Al Hinniya.

I begynnelsen av UNIFILs historie var nepalske styrker også lokalisert nordvest for Norbatt med hovedkvarter i Blate. Dette området ble senere overtatt av de norske styrkene.
Enklaven

:*For geografibegrepet, se [[enklave og eksklave]].*
**Enklaven** (også kalt *Det frie Libanon*) var et område erklært av den kristne israelskvennlige libanesiske major Saad Haddad i 1979 etter Israels invasjon av Libanon.  Det strakte seg fra Middelhavet i vest til de israelsk-okkuperte Golanhøydene i øst, og var under kontroll av Haddads sørlibanesiske hær (kalt *De facto forces, South Lebanese Army*). Hovedkvarteret lå i byen Marjayoun.

FN oppfattet dette som en de facto israelsk sikkerhetssone, og ga det betegnelsen «Enklaven». Området var 3-10 km dypt og 73 km langt, beliggende nord for den israelske grensen, og grenset mot UNIFILs teiger i nord. 

Da Israel trakk seg tilbake fra Libanon i 1983, forble Enklaven et de facto israelsk-kontrollert område (også kalt ICA – Israeli Controlled Area) under kontroll av Haddads styrker. Etter Haddads død i januar 1984 overtok general Antoine Lahad kommandoen. Ved den fullstendige israelske tilbaketrekkingen fra Libanon i mai 2000 gikk Enklaven i oppløsning, og SLA-ledelsen søkte asyl i Israel.

## Referanser
Casimir Johannes Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg

**Casimir Johannes Ludwig Otto Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg** (*hans høyhet prins Casimir av Sayn-Wittgenstein*) (f. 22. januar 1917 i Frankfurt am Main, død 21. februar 2010 i Hamburg) var en tysk konservativ politiker (CDU). Fra 1976 til 1998 var han *Landesschatzmeister* (kasserer) for det hessiske CDU, og var svært dyktig til å skaffe penger til partiet. Han spilte imidlertid en rolle i finansskandalen rundt CDU i Hessen. Fra 1979 til 1984 var han medlem av Europaparlamentet.

Casimir Johannes Prinz zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg var medlem av fyrstehuset Sayn-Wittgenstein-Berleburg

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bruno Simma

Prof. dr. jur. **Bruno Simma** (født 29. mars 1941 i Quierschied i Saarland) er en tysk folkerettsjurist. Han er siden 1973 professor i folkerett ved Ludwig-Maximilians-Universität i München og siden 6. februar 2003 en av de femten dommerne ved den internasjonale domstolen i Haag.

## Bibliografi (ufullst.)
* (red): *Kommentar zur Charta der Vereinten Nationen*, Oxford University Press, 2. Aufl. 2002

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biographie Bruno Simma
Saad Haddad

**Saad Haddad** (1937–1984) var en kristen libanesisk hæroffiser (major) og milits-/falangistleder som i 1978 grunnla den såkalte «Enklaven», en israelsk sikkerhetssone i Sør-Libanon, også kalt «Det frie Libanon». Haddads styrke, som ble kalt Den sørlibanesiske hær (SLA), sto under israelsk beskyttelse og kontroll.

Da major Haddad døde av kreft, overtok general Antoine Lahad kommandoen over styrken.

Fordi han samarbeidet med de israelske militærstyrkene ble Haddad ansett som en forræder av mange libanesere. Da Israel trakk seg ut i år 2000, ble en statue av ham revet ned og slept rundt i gatene.

## Referanser
UNEF II

:*For FN-operasjonen med samme navn 1956–67, se: [[UNEF I]]* 

**United Nations Emergency Force II (UNEF II)** var en FN-styrke, som ble opprettet i oktober 1973 og som hadde som oppgave å overvåke tilbaketrekkingen av styrker fra Sinaihalvøya etter krigen mellom Egypt, Syria og Israel. Operasjonen opphørte i juli 1979.

På det meste hadde UNEF II 6973 soldater, støttet av en administrasjon av internasjonale og lokale sivile. Styrken hadde bl.a. svensk, militær deltakelse.

## Eksterne lenker
* UNEF II, United Nations, Department of Peacekeeping Operations
Ulla Hahn

**Ulla Hahn** (født 30. april 1945 i Brachthausen, Sauerland) er en tysk forfatter. Hun skriver lyrikk og romaner. Hahn bor i Hamburg og er gift med politikeren Klaus von Dohnanyi. 1987/88 fikk hun litteraturprisen Stadtschreiber von Bergen.

## Bibliografi (utvalg)

### Lyrikk
* Herz über Kopf (1981)
* Spielende (1983)
* Unerhörte Nähe (1988)
* Liebesgedichte (1993)
* Gedichte fürs Gedächtnis (1999)
* So offen die Welt (2004)

### Romaner
* Ein Mann im Haus (1991)
* Das verborgene Wort (2001)
* Unscharfe Bilder (2003)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Verdun

**Verdun** (fransk uttale: , også kalt *Verdun-sur-Meuse*, tysk *Wirten*) er en by og kommune i departementet Meuse i regionen Grand Est øst i Frankrike. Verdun er underprefektur i departementet, og ligger ved elva Maas på grensen mellom Frankrike og Tyskland.

Stedet er mest kjent for slaget ved Verdun under første verdenskrig.

## Historie
Verdun var siden det 4. århundre bispesete. I 843 ble gjennom traktaten i Verdun grunnlaget for delingen av Frankerriket besluttet, som ble begynnelsen på dagens Tyskland og Frankrike. Frem til høymiddelalderen var Verdun en tysk fjernhandelsby, og bebodd av rike handelsmenn. I det tidlige 11. århundre opplevet byen stor økonomisk oppgang, men i det 13. århundre mistet den betydning. Klosteret og stiftet, en gang motor for urbanisering, var nå bare redusert til krefter som sikret byens overlevelse.

Verdun tilhørte Østfrankerriket og senere det tysk-romerske rike frem til 1553, da den ved traktaten i Chamborg falt til Frankrike. I det 17. århundre ble byen sterkt befestet. Den ble berømt under første verdenskrig som åstedet for det blodigste slaget på vestfronten (ved siden av slaget ved Somme), mellom Frankrike og Tyskland.

Slaget ved Verdun varte fra februar 1916 til desember 1916 og førte ikke til noe for noen av de stridende partene. Det kostet  franske og  tyske soldater livet, mens nesten  ble skadet. Byens minnesmerke over slaget åpnet for besøkende i 1967.

## Næringsliv
Idag lever byen særlig av sin tjenestesektor: turisme, forvaltning, bispedømme. Viktige severdigheter er ved siden av krigskirkegården, omgivelsene og skueplassen for slaget også det nylig renoverte bysentret med yachthavn ved Maas og katedralen med verdensfredssentret i bispepaleet.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Verdun***

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
Croix de Feu

**Croix de Feu** var en fransk nasjonalistgruppe i mellomkrigstiden, senere kjent som *Parti social français*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Den europeiske unions domstol

**Den europeiske unions domstol** er en av EUs institusjoner. Den har siden opprettelsen i 1952 hatt  ansvaret for å tolke unionens regelverk. Den europeiske unions domstol består av to instanser som begge befinner seg i Luxembourg: 
* Domstolen (øverste instans)
* Retten (første instans) ble opprettet i 1988 (Traktaten om Den europeiske Union, artikkel 19). Den er i norsk terminologi også kalt «Underretten». 

Adgangen til å opprette fagdomstoler er for tiden ubenyttet. Personalretten eksisterte fra 2004-2016.

## Oppgaver
Den europeiske unions domstol gjennomfører:
*legalitetskontroll med EU-institusjonenes rettsavgjørelser og -regler
*kontroll med, at medlemsstatene følger sine forpliktelser i henhold til traktatene
*fortolkning av EU-retten etter anmodning fra de nasjonale domstoler.

Den utgjør således EUs juridiske myndighet, og fører i samarbeid med domstolene i medlemsstatene kontroll med EU-rettens konforme anvendelse og fortolkning.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
De europeiske fellesskap

**De europeiske fellesskap** (**EF**) var fra 1967 til 1992 navnet på det som senere utviklet seg til dagens EU. Ved fusjonstraktaten i 1965 (i kraft 1967) fikk samarbeidet en felles administrasjon, det som senere skulle bli dagens Europakommisjonen og Det europeiske råd (EUs toppmøte). I 1993 ble De europeiske fellesskap avløst av Den europeiske union (EU).

Foran folkeavstemningen i 1972 var ett av slagordene «Nei til EEC» eller «Fellesmarkedet», mens den annen side gikk inn for «Ja til EF».

## Kull- og stålfellesskapet, Romatraktaten
Sammenslåingen dreide seg om det allerede eksisterende Det europeiske kull- og stålfellesskap (EKSF) etablert i 1952, Det europeiske atomenergifellesskap (EURATOM) og Det europeiske økonomiske fellesskap (EEC).

Formålet med samarbeidet var å utvide arbeidet med den europeiske integrasjon. Konkret ble det satt som mål å vedta en tollunion, et felles marked og en valutamessig og økonomisk union. Traktaten ble undertegnet av Belgia, Nederland, Luxembourg, Tyskland, Frankrike og Italia.

## Sammenslåing til én kommisjon
Ved Fusjonstraktaten i 1965, i kraft fra 1967, fikk de tre fellesskapene egen administrasjon, ved dannelsen av De europeiske fellesskapenes råd (senere avløst av Det europeiske råd) og De europeiske fellesskapenes kommisjon (senere Europakommisjonen).

Omtalen av samarbeidet ble i det politiske ordskiftet over tid endret fra EEC til EF. Under EF-kampen i Norge i 1972, brukte motstanderne ofte betegnelsen «EEC» eller «Fellesmarkedet», mens tilhengerne kjempet under slagordet «Ja til EF».

Traktaten om De europeiske fellesskap ble endret ved Maastricht-traktaten i 1993. Det europeiske kull- og stålfellesskap opphørte i 2002, ved Lisboa-traktaten.

## Referanser


## Den europeiske unions historie
Valentinian III

**Valentinian III** (fullt navn: *Flavius Placidius Valentinianus Augustus*; født 2. juli 419 i Ravenna, død 16. mars 455 i Roma) var vestromersk keiser 424 til 455. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var eneste sønn av Konstantius III og Placidia, og dermed dattersønn av Theodosius den store.

### Keiser
Han ble utropt til keiser av lavere rang (*Cæsar*) 23. oktober 424 i Konstantinopel, og innsatt som keiser (*Augustus*) over vestriket 23. oktober 425. Han var da bare seks år gammel, og riket ble først styrt av hans mor, og fra 433 av Flavius Aetius. 

Hans tid som keiser kjennetegnes av oppløsningen av det vestromerske riket. Vandalene tok provinsen Africa i 439, og Britannia ble oppgitt i 446. Store deler av Spania og Gallia gikk også tapt, og Geiseriks styrker kunne herje nokså uhindret på Sicilia og langs middelhavskysten. Samtidig lyktes Valentinian med noen felttog; spesielt viktig er Aetius' seier over huneren Attila nær Chalons i 451, og felttogene mot visigoterne i det sørlige Gallia (426, 429 og 436) og mot forskjellige fiender langs elvene Rhinen og Donau 428-431.

Det oppsto store problemer med styret av provinsene, da skattepresset ble stadig vanskeligere å godta etterhvert som Roma ble stadig svakere. Valentinian bodde selv stort sett i Ravenna, men omkring 451 flyttet han til Roma da Attilas styrker nærmet seg. 

Da hunernes invasjon til slutt ble avverget, følte Valentinian seg sikker nok til å begynne å planlegge å få drept Aëtius, oppildnet av Petronius Maximus, en høyt rangerende senator som var personlig morstander av Aëtius og hans kammertjener, evnukken Heraclius. Aëtius, hvis sønn hadde giftet seg med Valentinians yngste datter Placidia, ble myrdet av Valentinian den 21. september 454.

Den 16. mars 455 ble keiseren selv myrdet av to ikke-romerske tilhengere av Aetius.

## Litteratur
* Henning Börm: *Westrom. Von Honorius bis Justinian*. Kohlhammer, Stuttgart 2013, S. 64 ff.
* Alexander Demandt: *Die Spätantike.* 2. Auflage. C. H. Beck, München 2007, S. 183 ff.
* Mark Humphries: *Valentinian III and the City of Rome (AD 425-55): Patronage, Politics, and Power.* In: Lucy Grig, Gavin Kelly (Hrsg.): *Two Romes*. Oxford University Press, Oxford 2012, S. 161 ff.
* Edgar Pack: *Valentinian III.* In: Manfred Clauss (Hrsg.): *Die römischen Kaiser.* C.H. Beck, München 1997, S. 395 ff.
* Otto Seeck: *Geschichte des Untergangs der antiken Welt.* Bd. 6. Stuttgart 1920 (klassische, aber veraltete Darstellung).
* Timo Stickler: *Aëtius. Gestaltungsspielräume eines Heermeisters im ausgehenden Weströmischen Reich.* C. H. Beck, München 2002.

## Referanser
Khardala-broen

**Khardala-broen** går over Litanielven i Sør-Libanon og er særlig kjent fra Israels invasjon av Libanon i 1978. 

Tilbaketrekkingen av de israelske styrkene fra Sør-Libanon foregikk i fire trinn. Det første trinnet foregikk i Marjayoun-distriktet den 11. april 1978. Denne tilbaketrekkingen omfattet også Khardala bru og landsbyene Kaoukaba og Ebel es-Saqi, men ikke byene Marjayoun og El Khiam. Det neste trinnet fant sted tre dager senere.

I 1982, under Israels neste invasjon, var det også en hendelse ved broen mens Nepbatt bevoktet området. En liten nepalsk styrke nektet israelerne å passere broen med over 100 stridsvogner. Hendelsen førte til en viss forsinkelse i den israelske forflytningen, men da stridsvognene siktet inn kanonløpene mot de nepalske FN-soldatene, ble de nødt å la dem passere.

Norbatts kompani A hadde observasjonsposten 4-18 ved Khardela bro, samt posisjonen 4-15 som ser utover Metullah. Dette var de eneste posisjonene som lå utenfor Norbatts teig.
Gimle

**Gimle** kommer fra norrønt og har trolig betydningen *le for ild*, med referanse til myten om Ragnarok der den gamle verden går under i et flammehav og synker i havet. Gimle skal ha vært en fantastisk forgylt sal der menneskene skulle bo trygt etter Ragnarok. I Norge er Gimle et vanlig brukt navn på bygninger og noen stedsnavn:

## Bygninger
* Gimle (mytologi), salen i Åsgard fra norrøn mytologi
* Gimle gård, gård i Kristiansand
* Gimle kino, kino i Oslo
* Gimle skole, skole i Bergen
* Gimle skule, skole i Fyresdal

* Kulturhuset Gimle (Bergen), kulturhus i Bergen
* Kulturhuset Gimle, kulturhus i Bodø

* Villa Grande, fikk navnet Gimle av Vidkun Quisling da han tok bygget som sin private residens under andre verdenskrig

## Geografi
* Gimle (Oslo), strøk i Oslo
* Gimle (Tromsø), område i Tromsø
* Gimlevang, Gimlemoen og Gimlekollen er områder i Kristiansand

## Annet
* Gimle Basket, basketballklubb fra Bergen
* Ingar Helge Gimle, norsk skuespiller
Kommisjonen

* En kommisjon
* Europakommisjonen
* Kommisjonen for Det indiske hav
* De forente nasjoners økonomiske kommisjon for Europa
* Kommisjonen for bevaring av marine levende ressurser i Antarktis
* Kommisjonen for gjenopptakelse av straffesaker
* Kommisjonen på Kanal 24
* 22. juli-kommisjonen
* Den rettsmedisinske kommisjon
* Den pavelige kommisjon for hellig arkeologi
* Den pavelige kommisjon «Ecclesia Dei»
* Warrenkommisjonen
* Brundtlandkommisjonen
Det europeiske råd

**Det europeiske råd** er Den europeiske unions (EU) forsamling av nasjonale stats- eller regjeringssjefer, rådets egen president, samt Europakommisjonens president. Rådet kalles ofte «EUs toppmøte».

Unionens høye representant for utenrikssaker skal delta i rådets møter.  Europaparlamentets president kan bli invitert til møtet og til å uttale seg. 

Rådets hovedoppgave er å utforme EUs overordnede politiske strategier. Møtene avholdes minst fire ganger i året.

## Historie
På toppmøtet i København i desember 1973 ble det bestemt å holde toppmøter når det var nødvendig. Det europeiske råd ble opprettet på toppmøtet i Paris i desember 1974. Formålet var å etablere et uformelt forum for drøftelser mellom landenes stats- og regjeringssjefer.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marjayoun

**Marjayoun** er en by i Sør-Libanon som ligger i guvernementet Nabatiyeh. Distriktet Marjayoun, der Marjayoun er administrasjonssenter, grenser til distriktet Jezzine i nord, distriktet Hasbaya i øst, distriktet Beintjbeil i vest og distriktet Nabatiye i vest.

Distriktet Marjayoun hadde en befolkning på 41 269 og  byen hadde et folketall på 16 130 personer.

Marjayoun ligger majestetisk på en bakke med Hermonfjellet (arabisk: *Jabal El Sheikh*) i øst, og med den 1000 år gamle Beaufortborgen (arabisk: *Sh'ief Arnoun*) over Litanielva som ser utover Amelfjellet (arabisk: *Jabal Amel*) i vest. Fjellkjedene Rihan, Niha og Libanonfjellene ligger i nord og de fruktbare Sahil Marjayounslettene fortsetter inn i dagens Israel mellom den galileiske finger og slettene under Golanhøyden.

To kilometer mot øst ligger Ebel es-Saqi, som var norsk hovedkvarter for UNIFIL-bataljonen Norbatt. Marjayoun var også hovedkvarter for major Saad Haddads «Det frie Libanon».

Stedet har i tusener av år stått sentralt i kultur og handel mellom Libanon, Syria og Palestina. Derfor er byens historie rik og full av hendelser, og står sentralt i historien til Det hellige land.

## Eksterne lenker
* Regional socio-economic development program for south Lebanon
Traktaten i Verdun

**Traktaten i Verdun** av 10. august 843 delte de tre overlevende sønnene av den tysk-romerske keiseren og frankiske kongen Ludvig den fromme hans karolingiske rike i tre kongedømmer. 

*Vestfranken ble regjert av Karl II. (Karl den skallete)
*Østfranken ble regjert av Ludvig II. (Ludvig den tyske)
*Midtriket ble regjert av Lothar I.

Alle brødrene var allerede etablert i hvert sitt kongedømme, Lothar i Italia, Ludwig i Bayern og Karl i Aquitaine. Lothar fikk den sentrale delen, Lavlandene (det nåværende Benelux), Lorraine, Alsace, Burgund, Provence og Italia, og som romersk keiser også overherredømme over brødrenes kongeriker. Ludvig fikk den østlige delen, som utviklet seg til dagens Tyskland, og Karl fikk den vestlige delen, som kom til å utvikle seg til dagens Frankrike.

Selv om traktaten ofte anses som begynnelsen på slutten av Karl den stores rike, reflekterte den i virkeligheten bare fortsettelsen av den frankiske idéen om delelig arv fremfor primogenitur.
Norair

**Norair** er navnet den norske helikoptervingen som er stilt til rådighet for internasjonale oppdrag for bl.a. Nato og FN.

Norair var stilt til rådighet for FNs fredsbevarende styrker i Libanon (UNIFIL) (1978–79). Den 3. februar 1979 krasjer et norsk helikopter i et luftspenn i Sør-Libanon og seks mennesker omkommer, derav fire nordmenn. Den 26. juli samme år reiser Norair hjem fra Libanon, og overlater oppgaven til italienske Italair.

Den norske helikoptervingen på fire helikoptre ble etablert som del av UNPROFOR sommeren 1993 og opererte ut fra Blue Factory i Bosnia-Hercegovina til høsten 1995.

Under navnet LIS/Helikopter var vingen i Kosovo (2001).

FIST-L/H var en av Luftforsvarets innsatsstyrker for deltakelse i internasjonale fredsoperasjoner.

## Eksterne lenker
* http://www.lis-helikopter.no
* Forsvarets innsatsstyrke - Helikopter
* Minner om en far – og litt til
Rådet for Den europeiske union

**Rådet for Den europeiske union** (noen ganger bare kalt **Rådet**, i mediene også omtalt som *Unionsrådet* eller *Ministerrådet*) er medlemslandenes organ i EU. Det består av 27 fagministre, én fra hvert av EUs medlemsland. Hvilke ministre som møter, avhenger av sakstypen. Rådet deler lovgivningsmakten med Europaparlamentet. Rådets ledelse, formannskapet, rullerer mellom EU-landene, med skifte hver sjette måned. 

Rådet har sin historiske opprinnelse i Det Særlige Ministerråd for Det europeiske kull- og stålfellesskap stiftet i 1952.

## Oppgaver
Rådet er sammensatt av utenriksministrene eller fagministrene, avhengig av hvilke saker som skal behandles. Rådet deler lovgivningsmakten med Europaparlamentet. Det treffer alene beslutninger innen Den felles utenriks- og sikkerhetspolitikken. Det fastsetter alene de obligatoriske bidrag til EUs budsjett, men treffer sammen med Europaparlamentet beslutninger om budsjettets utgifter.

Lovforslagene kommer som regel fra Europakommisjonen. I Rådet forberedes sakene først av en av Rådets 150 komiteer. Deretter drøftes den av De faste representantenes komité (Coreper), for så endelig å bli behandlet av Rådet.

Formannskapet (etter dansk: *formandskabet*) i Rådet skiftes mellom landene hver sjette måned. Formannskapet organiserer og leder alle møter og må være i stand til å komme frem til gode kompromisser mellom medlemslandene. Det aktuelle formannskapsland arbeider alltid i en trio sammen med to andre land.

## Avstemningsregler
Avhengig av sakens karakter, avgjør Rådet sakene ved enten

* simpelt flertall (14 medlemsland stemmer for forslaget)
* kvalifisert majoritet (55 % av medlemsstatene som representerer minst 65 % av EUs befolkning stemmer for)
* enstemmighet (alle medlemslandene stemmer for)

## Sammensetninger av Rådet

Juridisk sett er Rådet én enkelt institusjon. Ved behandlingen av saken blir det imidlertid sammensatt av fagministrene for det aktuelle politikkområdet som saken er knyttet til.

Det finnes ti ulike sammensetninger av Rådet:

# Allmenne saker (**', GAC)
# Utenrikssaker (**', FAC)
# Økonomi- og finanssaker (**', ECOFIN)
# Jordbruk og fiskeri (**', AGRIFISH)
# Justis- og innenrikssaker (**', JHA)
# Sysselsetting, sosialpolitikk, helse- og forbrukersaker (**', EPSCO)
# Konkurranse (**', COMPET)
# Transport, telekommunikasjon og energi (**', TTE)
# Miljø (**', ENVI)
# Utdanning, ungdom, kultur og sport (**', EYC)

Av disse er det GAC, FAC, ECOFIN og AGRIFISH som møtes oftest, typisk en til to ganger hver måned. De andre ulike sammensetningene møtes typisk tre til fire ganger i året.
Fil:European Council (38185350775).jpg|Rådet har sitt faste møtested i Europabygningen i Brussel.
Fil:EU-ESA informal space ministerial meeting in Swissôtel Tallinn EU-ESA informal space ministerial meeting (COMPET) (37529700654).jpg|Rådet sammensatt som COMPET i uformelt møte i Helsingfors i 2017. 


## Rådgivende organer
Rådet, Kommisjonen og Europaparlamentet bistås av Det europeiske økonomiske og sosiale utvalg og Regionkomitéen med rådgivende funksjoner.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Wartburg

**Wartburg** er en borg ved byen Eisenach i den tyske delstaten Thüringen. Borgen ble i 1999 oppført på UNESCOs verdensarvliste.

## Historie
Ifølge legenden ble borgen bygget omkring 1067. Den eldste skriftlige kilde til borgens navn er et dokument fra 1080, der Bruno biskop av Merseburg, nevner «En borg kalt Wartburg».

Under Hermann I (1190&ndash;1216) var borgen et hovedsamlingspunkt for tysk diktning. Dikteren Walter von der Vogelweide beskriver hofflivet og mytene om sangerkonkurransen (sangerkrigen) på slottet, og som igjen inspirerte Richard Wagner til operaen Tannhäuser.

Den hellige Elisabeth av Thüringen tilbragte en del av sitt liv her (fra 1211 til 1228).

Martin Luther søkte tilflukt her fra tidlig mai 1521 til mars 1522. I slutten av mai var han blitt lyst fredløs av riksdagen i Worms (se Wormser-ediktet). Under oppholdet oversatte han på 11 uker Det nye testamente fra gresk til tysk.

Johann Wolfgang von Goethe besøkte borgen første gang 1777 og etterlot seg flere tegninger fra det fem uker lange oppholdet.

I 1817 ble 300-årsjubileet for reformasjonen feiret på borgen og det var dessuten fire år etter folkeslaget ved Leipzig. 18. oktober 1817 samlet 500 studenter seg til Wartburgfesten som ble den første borgerlig-demokratiske forsamling i Tyskland. Under mottoet *Ære - frihet - Fedreland* *( tysk: Ehre - Freiheit - Vaterland)* startet de kampen for en nasjonalstat.

Borgen gjennomgikk i perioden 1838 til 1890 en omfattende renovering. Borgen var eiet av erkehertug Carl Alexander og arbeidet ble ledet av arkitekturprofessor Hugo von Ritgen. Wartburgstiftelsen ble etablert i 1922. Borgen ble i perioden 1952 til 1954 gjenstand for omfattende renovering og deler av slottet ble brakt tilbake til romansk stil.

DDR avviklet i 1967 - «året for nasjonale jubileer» - borgens nihundreårsjubileum, 450-årsjubileet for reformasjonen og 150-årsjubileet for Wartburgfesten, den første borgerlig-demokratiske forsamling i Tyskland.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Schindler (firma)

**Schindler** (tysk: *Schindler Aufzüge AG*) er et internasjonalt selskap. Selskapet er verdens største produsent av rulletrapper og nest størst på heiser.

Firmaet ble grunnlagt i Luzern i Sveits i 1874 av ingeniøren Robert Schindler. Det har 43&nbsp;320 ansatte, og omsatte for over 43 milliarder kroner i året (13&nbsp;835 mill. CHF i 2007).

Schindlergruppen er aktiv i mer enn 130 land. Produksjonsanleggene ligger i Brasil, Frankrike, Kina, Slovakia, Spania, USA og Østerrike. I Norge drives virksomheten gjennom selskapet Reber Schindler Heis A/S som er eid 100 % av Schindlergruppen.

## Norge
**Reber Schindler Heis** A/S er den norske delen av Schindler-konsernet. Det norske selskapet hadde i 2022 om lag 380 ansatte og var det største i denne bransjen i Norge. Hovedkontoret ligger i Vennesla kommune i Agder.

Selskapet ble etablert av brødrene Emil og Alfred Reber i 1945. Siden 1977 har selskapet vært eid 100 % av Schindlergruppen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
KONE

**KONE**  er et heis- og rulletrappselskap som ble etablert i Finland i 1910. Selskapet har aktivitet i mer enn 60 land, og har installert 1,2 millioner heiser og rulletrapper. I 1996 lanserte KONE verdens første maskinromsløse heis. Bedriften har flere år på rad blitt rangert blant de 50 mest innovative selskapene i verden av *[[Forbes]]*. 

I Norge har selskapet KONE AS i underkant av 230 ansatte fordelt på 21 avdelinger. Hovedkontoret ligger i Oslo.
## Referanser

## Eksterne lenker
*
Thyssen

**Thyssen** er navnet på en tysk industrifamilie og flere selskaper

* personer:
** August Thyssen (1842–1926)
** Fritz Thyssen (1873–1951)
** Heinrich Thyssen (1875–1947)
** Joseph Thyssen (1844–1915)
** Hans Heinrich Thyssen-Bornemisza de Kászon (1921–2002)
* selskaper:
** ThyssenKrupp
** Thyssen-Schulte
** Thyssen Telecom
* tidligere selskaper:
** Thyssen-Foussol
** Walzwerk Thyssen
** August Thyssen-Hütte
** Thyssen AG
** August-Thyssen-Bank i Amsterdam og senere Sveits
Regionkomitéen (Den europeiske union)

**Regionkomitéen** (dansk tittel: *EU's forsamling af regionale og lokale repræsentanter*) er et rådgivende organ i Den europeiske union bestående av representanter for medlemsstatenes regionale og lokale myndigheter. Komiteen kontrollerer at regionale og lokale interesser og myndigheter respekteres. Komiteen skal alltid høres i spørsmål om blant annet regionalpolitikk, miljø og utdannelse, i praksis 70 % av all lovgivning.

Antallet medlemmer skal ifølge TEUV artikkel 305, ikke overskride 350 personer. Den har pr. 2020 329 medlemmer. Komiteen møtes seks ganger i året. Den har seks underutvalg. Komitémedlemmene danner politiske grupper på tvers av landegrensene, i likhet med det som skjer i Europaparlamentet.

Tre firedeler av EUs lovgivning blir gjennomført på lokalt eller regionalt nivå, noe som medfører behov for å gi de lokale og regionale representantene innflytelse på utformingen av ny lovgivning. Ved etableringen av komiteen i 1994 var EU dessuten bekymret for en økende avstand mellom opinionen og prosessen med europeisk integrasjon. Involvering av forvaltningsorganer nærmest innbyggerne, ble ansett som en måte å redusere denne avstanden på.


Fil:Jacques Delors Building 02.jpg|Jacques Delors-bygningen der regionkomiteens administrasjon holder til.
Fil:Voting distribution of the Committee of the Regions sv.svg|Stemmefordeling i komiteen mellom medlemsstatene.


## Referanser


## Eksterne lenker
* Regionskomitéen
Den europeiske ombudsmann

**Den europeiske ombudsmannen** er et embete i Den europeiske union som beskytter medlemsstatenes borgere og virksomheter mot feil og forsømmelser i unionens institusjoner og organer. Ombudsmannsordningen i EU ble etablert i Maastricht-traktaten. 

## Utnevnelse

Den europeiske ombudsmannen utnevnes av Europaparlamentet for en periode som tilsvarer perioden mellom to valg til Europaparlamentet og utnevningen kan fornyes. Ombudsmannen kan på oppfordring fra Europaparlamentet avsettes av Den europeiske unions domstol, ved grov uforstand i utførelsen av embetet eller at vedkommende av andre grunner ikke lenger er skikket til å inneha embetet.

## Oppgaver
Ombudsmannen skal opptre uavhengig og upartisk, kontrollere EUs institusjoner og byråer, og oppfordre til god forvaltningsskikk. Ombudsmannen bistår innbyggere, næringsdrivende og organisasjoner som opplever problemer med EUs administrasjon og undersøker klager på myndighetsmisbruk. Embetet skal også proaktivt gå inn i systemiske spørsmål.

## Ombudsmenn

* Jacob Söderman 1. september 1995 – 31. mars 2003
* Nikiforos Diamandouros 1. april 2003 – 30. september 2013
* Emily O’Reilly 1. oktober 2013 – 27. februari 2025
* Teresa Anjinho siden 27. februari 2025

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Alsace-Lorraine

**Alsace-Lorraine** (tysk: **Elsass-Lothringen**) er et historisk område øst i Frankrike, som består av landskapene Alsace og deler av Lorraine og utgjør dagens Alsace-Moselle. I 1905 hadde det en befolkning på  og et areal på &nbsp;km².

Provinsene har vært tyske og franske om hverandre i løpet av historien. Lothringen var en del av det tysk-romerske rike gjennom omkring tusen år frem til 1648, da den ble avstått til Frankrike ved freden i Westfalen. Etter den fransk-prøyssiske krig i 1871, som Frankrike tapte, ble Alsace og Lorraine avstått til det nye tyske keiserriket. Grunnen til dette var at mesteparten av befolkningen var tyskspråklig. Frankrikes ønske om å gjenerobre den tapte provinsen var en utløsende årsak til fransk revansjisme og til alliansesystemet som førte til utbruddet av første verdenskrig. Provinsen ble i pakt med våpenstillstanden i Compiègneskogens betingelser igjen fransk etter denne krigen, var tysk 1940–1945 og etter 1945 igjen fransk. Under både tysk og fransk styre forsøkte myndighetene å undertrykke det andre språket.

I det tyske rike 1871–1918 utgjorde territoriet et autonomt riksland (*Reichsland*) eller den keiserlige provinsen Elsass-Lothringen, som hadde stor grad av uavhengighet under den tyske føderasjonen, med sitt eget parlament og lover (forøvrig i likhet med andre tyske delstater). Da området ble overført til Frankrike (som er en sentralstat, ikke en føderasjon), ble disse privilegiene delvis tapt. Men på enkelte områder har dagens Alsace-Moselle fremdeles lover som er annerledes enn i resten av Frankrike.

I Alsace og Lorraine snakkes også et eget blandingsspråk basert på tysk, men med mange franske ord, og det er vanlig å gi barn dobbeltnavn av tyske og franske navn.

## Eksterne lenker
* 
* «Alsace-Lorraine – historie», fra *[[Store norske leksikon]]*
Den europeiske revisjonsretten

**Den europeiske revisjonsretten** er en av Den europeiske unions institusjoner. Den ble opprettet i 1977 for å revidere EUs finanser. 

## Grunnlag for arbeidet
Utgangspunktet for Revisjonsrettens revisjon er EUs budsjett og policy, særlig innenfor områder med relasjon til vekst og sysselsetting, merverdi, offentlige finanser, miljø og klimatiltak. Revisjonsretten reviderer både inntektene og utgiftene på budsjettet.

## Medlemmer
Den består av et medlem fra hvert EU-land. Medlemmene utnevnes for en periode på seks år som kan fornyes. Medlemmene utnevner presidenten for tre år, som også kan fornyes. Alle medlemmer skal uføre sine verv i EUs generelle interesse og med fullstendig uavhengighet.

## Hva revisjonsrettens arbeid består i
Revisjonsretten prøver lovligheten og det formelt korrekte ved unionens inntekter og utgifter, og for alle organer som opprettes av EU eller forvalter EUs midler. Retten skal forsikret seg om at den økonomiske forvaltning er forsvarlig. Den rapporterer til Europaparlamentet og Rådet. En årlig regnskapsrapport kunngjøres i Den europeiske unions tidende.

Dersom revisorene oppdager uregelmessigheter, skal den underrette  OLAF – Det europeiske kontor for bedrageribekjempelse.

## Liste over rettens ledere
* Norman Price Storbritannia (1977–1981), 
* Michael Murphy, Irland (1981–1984)  
* Pierre Lelong, Frankrike   
* Marcel Mart, Luxembourg (1988-1989)   
* Aldo Angioi, Italia (1990–1992)   
* André Middelhoek, Nederland (1993–1995)   
* Bernhard Friedmann, Tyskland (1996–1999)  
* Jan O. Karlsson, Sverige (1999–2001)  
* Juan Manuel Fabra Vallés, Spania (2002–2005)  
* Hubert Weber (2006, Østerrike (2005–2008) 
* Vítor Manuel da Silva Caldeira, Portugal (2008–2016) 
* Klaus-Heiner Lehne, Tyskland (2016–2022)
* Tony Murphy, Irland (2022– )

## Referanser


## Eksterne lenker
*
EUs politi- og strafferettslige samarbeid

**Det politi- og strafferettslige samarbeid** var den tredje av Den europeiske unions (EU) *tre søyler*, også kalt *pillarstrukturen*. De to øvrige søylene var Det europeiske fellesskap og Den felles utenriks- og sikkerhetspolitikk. Samarbeidet ble ved Amsterdam-traktaten i 1999 tilpasset Schengen-samarbeidet.

## Historie
Samarbeidet begynte som TREVI, opprettet som et samarbeid utenfor EU i 1975. 

Ved Maastricht-avtalen fra 1992, ble justis- og rettssektoren – *Det Retts- og indrepolitiske samarbeidet (RIA), (engelsk:  Justice and Home Affairs (JHA)) –* fellesskapets tredje søyle. 

Amsterdam-traktaten fra 1999, tilpasset samarbeidet med Schengen-avtalen. Da ble ulovlig innvandring, visapolitikk, asylpolitikk og justissamarbeid inkludert.

## Organer
Det er opprettet to organer – Europol og Eurojust – for å bistå EUs medlemsstater i samarbeidet om bekjempelse av internasjonal organisert kriminalitet. Europol begynte sin virksomhet i 1999 mens Eurojust ble opprettet i 2002. Begge organene har hovedkvarter i Haag i Nederland.

## Referanser


## Eksterne lenker
*Stortingsmelding om Norge og Europa ved inngangen til et nytt århundre
Den liberianske katalog

***Den liberianske katalog*** er en liste over paver som ble redigert omkring 354 av Furius Dionysius Philocalus. Katalogen består av en oversikt over paver fra St. Peter til Liberius; den har sitt navn fra den siste paven som er med. 

Katalogen angir for hver pave hvor lenge de var paver, datering med konsulære årstall, navnet på sittende keiser og i mange tilfeller noen biografiske data.

Man antar at den eldste delen av katalogen, fram til pave Pontian (230-235) er sammensatt av Hippolyt av Portus. Listen skal ha inngått i Hippolyts verk *Chronica*, som har gått tapt. Hippolyt ble sammen med pave Pontian dømt til tvangsarbeid i gruvene på Sardinia, hvilket forklarer hvorfor hans liste stoppet der. 

Katalogen stemmer med Ireneus av Lyons liste over pavene, bortsett fra at Kletus opptrer to ganger, som Kletus og Anakletus, og at Klemens I kommer før disse to navnene. Rekkefølgen mellom Pius I og Anicetus har også blitt byttet om. Det er grunn til å tro at dette er avskrivningsfeil, og ikke feil i den opprinnelige katalogen.
Maas

**Maas** (nederlandsk), eller **Meuse** (fransk), er en 925 km lang elv i Frankrike, Belgia og Nederland. Den har sin kilde i det nordøstlige Frankrike, og flyter gjennom Belgia og Nederland før den munner ut i Nordsjøen. Maas, med sine kanalforbindelser, er en viktig vannvei i Vest-Europa. Elven er seilbar mesteparten av sin lengde.

## Elveløp og nedbørfelt
Meuse springer ut ved landsbyen Pouilly-en-Bassigny på Plateau de Langres i Frankrike, og renner nordover gjennom byene Verdun, Sedan og Charleville-Mézières inn i Belgia. Ved Namur mottar den sideelven Sambre. Etter Namur svinger Meuse østover, og passerer gjennom Ardennene og byen Liège før den svinger nordover igjen. Elven danner grensen mellom Nederland og Belgia, bortsett fra ved Maastricht hvor grensen går lenger vest. I Nederland fortsetter den nordover forbi Venlo, svinger deretter vestover, og slutter seg til Rhinen i et stort elvedelta. Elva deler seg nær Heusden i Afgedamde Maas («Oppdemmede Maas») og Bergse Maas. Hovedarmen Bergse Maas fortsetter via Amer, og danner sammen med Nieuwe Merwede munningsarmen Hollandsch Diep, som til slutt flyter ut i Nordsjøen ved Haringvliet.

Det meste av nedbørfeltet ligger i Vallonia (≈ km²), etterfulgt av Frankrike (≈ km²), Nederland (≈ km²), Tyskland (≈ km²), Flandern (≈ km²) og Luxembourg (noen få km²).

## Historie
Selv om verken nasjonalstaten Tyskland eller noen tysk småstat noensinne har grenset mot denne elven, har Maas i patriotisk tysk diktning markert den tradisjonelle vestgrensen for Tyskland (ved Limburg). Dette kommer til uttrykk i strofen «von der Maas bis an die Memel» i det verset av den tyske nasjonalsangen som idag sjelden synges. Hertugdømmet Limburg var dog en del av Det tyske forbund, og et historisk territorium i det tysk-romerske rike.

Elven utgjorde tidvis frontlinje under første og andre verdenskrig, og har en rekke befestninger og slagmarker, blant annet ved Verdun, Sedan, Namur og Liège.

## Bilder

Bassin de la Meuse.svg|Maas' løp og nedbørfelt
Meuse, in the french ardennes.JPG|Meuse i Ardennene i Frankrike
01-Namur-290305 (1).jpg|Meuse i Namur
Dinant Meuse R01.jpg|Meuse i Dinant
Rijn Maas Delta.jpg|Maas' og Rhinens munningsarmer


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Aktuell informasjon om Maas i Nederland – Rijkswaterstaat (nederlandsk)
Rettsbelæring

En **rettsbelæring** er et foredrag som en dommer holder for en jury mot slutten av en rettssak. I rettsbelæringen gjennomgår dommeren i korte trekk saken og dens bevisligheter og forklarer de rettssetninger som hen mener juryen skal legge til grunn for sin avgjørelse.

I Norge holdt lagmannen i en lagmannsrettssak rettsbelæring for lagretten (juryen) før lagretten trakk seg tilbake for å drøfte skyldspørsmålet. Foredraget skulle inneholde en gjennomgang av bevisene i saken og en gjennomgang av rettsspørsmålene den reiste. Juryordningen ble opphevet i Norge i 2017.
## Referanser
Evaristus

**Evaristus** var pave fra omkring 97 til omkring 105. Han kalles **Aristus** i *[[liberianske katalog|Den liberianske katalog]]*. Ifølge Liber Pontificalis var han av gresk opprinnelse, og hans far var en jøde fra Betlehem; intet annet er kjent om hans bakgrunn. 

Han ble valgt til pave i keiser Domitians tid, mens den andre store kristenforfølgelsen foregikk. Hans forgjenger, pave Klemens I, døde som martyr.

Evaristus skal ha lagt grunnlaget for opprettelsen av kardinalkollegiet. På grunn av det økende antall kristne i Roma delte han byen inn i syv menigheter, og han grunnla syv diakonater. Disse ble betrodd til erfarne geistlige, og det er i Romas første sogneprester og diakoner man finner opphavet til kardinalembetet. Opplysningen i *Liber Pontificalis* om at det var Evaristus som sto bak dette er skrevet ned langt senere og er derfor usikker. Det er mulig at han sto bak inndelingen i menigheter, men utviklingen av kardinalembetet og -kollegiet er antagelig av senere dato. To brev og to fragmenter av dekretaler er bevart, men disse ser ikke ut til å være ekte. 

Tradisjonen hevder at han døde som martyr, men det finnes ikke bevis for dette. Han skal ha blitt gravlagt på Vatikanhøyden, nær St. Peters grav. Hans minnedag er 26. oktober.

## Referanser


## Kilder
* 
*
Alsace-Moselle

**Alsace-Moselle** er et *collectivité territoriale* basert på det nåværende navnet på det historiske Alsace-Lorraine (Elsass-Lothringen).

Det består av tre departementer, Haut-Rhin og Bas-Rhin i Alsace samt Moselle i Lorraine. Området har i historiens løp vært under skiftende tysk og fransk styre. En stor del av befolkningen taler tysk som morsmål, og det eksisterer et eget blandingsspråk basert på tysk, men påvirket av fransk.

Selv om Alsace-Moselle er en integrert del av Frankrike, har provinsen av historiske grunner annerledes lover og praksis på enkelte områder, særlig der hvor Frankrike vedtok standarder eller prinsipper i perioden 1871-1919, da dette området var tysk. Et av de viktigste skillene er fraværet av skille mellom kirke og stat, i et land som mer hårdnakket enn noe annet insisterer på en sekulær stat. Et annet er at de fleste tog kjører på høyre side, som i Tyskland, mens de i Frankrike normalt kjører på venstre.
## Referanser
Rabbanittisk jødedom

**Rabbanittisk jødedom** (, *Yahadut Rabanit*) er den hovedretningen av jødedommen som regner Misjná og Talmúd som religiøst autoritative skrifter ved siden av Tanákh. Rabbanittene blir regnet som arvtagere etter fariseerne.

I motsetning til rabbanittisk jødedom står *[[karaittisk jødedom]]* &#8212; en retning som mener at Tanákh (som de gjerne kaller Mikrá) alene er religiøst bindende, og at Misjná og Talmúd ikke har noen kanonisk autoritet. Karaittene selv regner seg som arvtagere etter saddukeerne.

Rabbanittisk jødedom er videreført hovedsakelig gjennom mizrahisk, sefardisk, italiensk, jemenittisk og askenasisk jødedom.

Rabbinsk jødedom har sine røtter i den fariseiske skolen for det andre tempelets jødedom, og er basert på troen på at Moses ved Sinaifjellet mottok både den Skrevne Tora (*Torah she-be-Khetav*) og den Muntlige Tora (*Torah she-be-al Peh*) fra Gud. Den muntlige tora, overført muntlig, forklarer den skriftlige tora. Til å begynne med var det forbudt å skrive ned den muntlige tora, men etter ødeleggelsen av det andre tempelet ble det besluttet å skrive det ned i form av Talmud og andre rabbinske tekster for bevaringens skyld.

Grupper som ikke kjente til den talmudiske litteraturen, og som dermed faller utenfor skismaet mellom rabbanismen og karaismen omfatter Beta Israel fra Etiopia og Bené Israel fra India. Disse gruppene er i nyere tid i økende grad blitt integrert i rabbanittisk jødedom.

## Referanser


## Litteratur
* Neusner, Jacob (1999): ''The Four Stages of Rabbinic Judaism'', London; New York: Routledge.
* Neusner, Jacob (2002): *[http://books.google.com/books?id=MXrbipOpyhQC Rabbinic Judaism: Theological System*], Boston; Leiden: Brill Academic Publ.

## Eksterne lenker
* 
* «Rabbinic Judaism», *Oxford Bibliographies*
Pim Fortuyn

**Wilhelmus Simon Petrus Fortuyn** (1948–2002), kjent som **Pim Fortuyn**, var en nederlandsk politiker, forfatter, spaltist og grunnlegger av Lijst Pim Fortuyn. Offisielt var etternavnet hans Fortuijn, men han stavet det Fortuyn. Han ble myrdet av Volkert van der Graaf under valgkampen i Nederland i 2002.

Han var utdannet sosiolog og var professor (nederlandsk: *buitengewoon hoogleraar*) i sosiologi ved Universitetet i Groningen en kort periode. Ved siden av hans syn blant annet på islam og hvordan regjeringen burde omgås med asylsøkere og immigranter, sørget måten han opptrådte på innen politikken for at i første rekke hans motstandere ga ham stempelet høyrepopulistisk.

Han hadde en svært fargerik personlighet, noe som kom til uttrykk blant annet i en uvanlig debatteknikk. En del av hans uttalelser understreket dette også. Takket være dette og temaene han valgte var han i en periode på et halvt år meget dominant til stede på den politiske scenen. Hans opptreden under debatter sørget ofte for at andre debattanter ikke visste hvordan de burde reagere. Etter hans død har andre politikere tatt opp ulike punkter av hans agenda, Geert Wilders er en av disse, og man kan si at hans tankegang fremdeles er til stede innen nederlandsk politikk.

## Referanser


## Eksterne lenker
*