open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Per Henrik Borgen

**Per Henrik Borgen** (født 8. april 1921, død 26. november 2001) var en norsk diplomat og ambassadør.

Han vokste opp i Oslo og avla diplomeksamen ved Norges Handelshøyskole i 1944. Under andre verdenskrig var han lagsjef og troppssjef i Milorg. Han ble arrestert i 1945 og satt fengslet til krigen var over.

Borgen startet i utenrikstjenesten i 1946 og tok utenriksdepartementets aspirantkurs i 1950. Han tjenestegjorde i Tyskland, Frankrike, Sovjetunionen, Argentina og Sveits. I 1966 ble han byråsjef i Utenriksdepartementet, for så å bli soussjef i protokollavdelingen. Etter dette ble han stasjonert i Paris, der han var i konfrontasjon med Brigitte Bardot om selfangst. Senere hadde han posteringer i Romania, Øst-Tyskland og USA.

Borgen var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

## Posteringer
* generalkonsulatet i Hamburg, Tyskland
* konsulatet i Marseille, Frankrike
* chargé d'affaires ved Norges ambassade i Moskva, Sovjetunionen
* Norges ambassade i Buenos Aires, Argentina
* Norges ambassade i Bern, Sveits
* 1961–1963 ved Europa-avdelingen i Norges Eksportråd
* 1963 Norges eksportutsending til Haag i Nederland
* 1966 byråsjef UDs kulturavdeling
* 1970 soussjef i UDs protokollavdeling
* 1971 chargé d'affaires ved Norges ambassade i Athen
* 1972–1977 presse- og kulturråd, senere ministerråd ved Norges ambassade i Paris
* 1976–1977 ambassadør ved Norges delegasjon til OECD og UNESCO i Paris
* 1977–1982 chargé d'affaires *ad interim* ved Norges ambassade i București, ambassadør fra 1979
* 1982–1986 ambassadør ved Norges ambassade i Øst-Berlin, Øst-Tyskland
* 1986–1989 generalkonsul i San Francisco, USA

## Referanser
Sukking

**Sukking** er en reaksjon på midlertidig oppgitthet. Selv om de aller fleste mennesker sukker fra tid til annen, er sukking svært lite studert i psykologien. Den eneste kjente publikasjon er forfattet av Karl Halvor Teigen, som studerte når og under hvilke betingelser mennesker sukker i dagliglivet. «Sukket uttrykker en form for erkjennelse, idet man har håpet, tenkt eller prøvd på noe, men ikke fått det til og dermed må gi opp, forberede nye forsøk eller eventuelt begynne helt på nytt igjen», antar Teigen. Han vant Ig Nobelprisen i psykologi for denne artikkelen.

## Referanser
Yuki Matsuda

**Yuki Matsuda** (født 29. mai 1987) er en japansk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter for Japan.

## Internasjonale mesterskap
Sprint-VM på skøyter (deltatt 1 gang)
:* Heerenveen 2011.
::* Beste resultat 28.-plass sammenlagt i Heerenveen 2011.

## Personlige rekorder

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Profil på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
* Profil på  www.SpeedSkatingStats.com og på  Schaatsstatistieken.nl med internasjonale mesterskaps-plasseringer (Søster-nettsteder)
*  Profil (gammel) på data.ISUresults.eu og Profil (ny) på www.ISU.html.infostradasports.com sine nettsider. (distanseresultater (gammel) og kort biografi (ny))
*  Profil på SpeedskatingResults.com (personlige rekorder og resultater (Ufullstendig, resultater fra sesongen 2007/08 og nyere))
*  Profil  på Speedskatingbase.eu (personlige rekorder)
*  Profil på The-Sports.org (noen resultater)
*  Profil på Effesport.nl (noen resultater, *ufullstendig, gir feil personlige rekorder på 1000m, 3000m og 5000m*)
;Bilder
*  Bilder på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
Emil Mørch

**Emil Johan Leonhard Unger Mørch** (født 26. august 1850 i Fredrikstad, død 10. mai 1921) var en norsk industrimann.

Han var sønn av havnefogd Laurits Anker Mørch og Josephine Helene Unger og onkel til industrimannen Arne Stangebye. Mørch hadde examen artium fra 1869 og examen philosophicum fra 1870, hvoretter han tok handelsutdannelse i Belgia, England og Tyskland i tre år. Han ble kontorsjef ved Lisleby fabrikker (M. Peterson & Søn) i Fredrikstad i 1873 og partner i 1879, og solgte seg ut av virksomheten i 1894. I 1898 ble han medeier i sagbruket og høvleriet Selbak Bruk. Mørch hadde en rekke styreverv i trelastbransjens organisasjoner. Han var også medlem av Norsk Arbeidsgiverforenings sentralstyre og styreformann i Fredrikstad Spareskillingsbank.

Mørch var russisk konsul i Fredrikstad og ridder av St. Olavs Orden. Sykehjemmet Emil Mørchs Minne i Borge er oppkalt etter ham. Han er begravet ved Gamle Glemmen kirke.

## Se også
* Liste over norske idrettspersoner på sokkel

## Referanser


## Litteratur
*
Nana Takagi

**Nana Takagi** (født 2. juli 1992 i Makubetsu) er en japansk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter for Japan. Hun er en eldre søster av skøyteløperen Miho Takagi.

## Internasjonale mesterskap
Junior-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 10 konkurranser.
:* Moskva 2010 i sammenlagt, 500 meter,  meter,  meter og lagtempo, Obihiro 2012 i sammenlagt,  meter,  meter,  meter og lagtempo.
::* Beste resultat 2.-plass i lagtempo både i Moskva 2010 og i Obihiro 2012, og individuelt 7.-plass sammenlagt og 7.-plass på  meter begge i Obihiro 2012.

## Personlige rekorder

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*  Nana Takagi på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
*  Nana Takagi på www.ISU.html.infostradasports.com sine nettsider. (kort biografi)
*  Nana Takagi på SpeedskatingResults.com (personlige rekorder og resultater (Ufullstendig, resultater fra sesongen 2007/08 og nyere))
*  Nana Takagi på The-Sports.org (noen resultater)
*  Nana Takagi på Effesport.nl (noen resultater, *ufullstendig*)
*
Suchy Las (kommune)

**Suchy Las kommune** (tysk: *Steimersdorf*) er en polsk kommune sentralt i Storpolen fylke, nær grensa til Poznań by.

En statistikkundersøkelse i 2010 viser at kommune har 16597 innbyggere.

Kommunen består av 8 bygder: Suchy Las, Jelonek, Złotniki, Złotkowo, Golęczewo, Zielątkowo, Chludowo og Biedrusko.

I kommunen ligger også et naturreservat som består av 7 meteorittkratere samt en militærbase på Biedrusko med et skytefelt som dekker 62,6% av kommunen sitt totalareal.
Sjøvott

**Sjøvotter** har vært brukt av fiskere som har hatt særlig bruk for å holde seg varme på hendene. Sjøvottene blir laget av ull. Ull fra spelsau, fra gammelnorsk sau, eller saueraser krysset med disse, har blitt regnet som den beste ulla. Det spesielle ved sjøvotten er at den blir laget svært stor. Ulla har blitt løst tvinnet, og det har vært brukt store pinner som gir løst strikk. Votten har så blitt tovet før den har blitt tatt i bruk, eller den har blitt tovet gjennom bruk. Nystrikkede sjøvotter kan være opp til en halv meter lang.

Sjøvotter blir produsert noe ulikt alt etter hva de skal brukes til. Vavotter, som skulle brukes til å dra garn eller snøre kunne bli strikket av ull som var iblandet hestetagl eller hår frå andre dyr. Det blir fortalt at hvalfangere kunne ha votter strikket av ull og kvinnehår. De skulle være ekstra varme. Rovottene ble laget av ren ull. Væte, og gnikking mellom hånd og åre, gjorde at de tovet mest.

Sjøvotter kunne være laget med to tomler. De kunne brukes på begge hender, og ble slitt på begge sider. 
## Litteratur
* Gunvor Ingstad Trætteberg:*Skinnhyre og sjøklær* Landbruksforlaget 1999
Rørbua

**Rørbua**, også kjent som «badehuset», er en bygning som ligger i Bjørnevatn i Sør-Varanger kommune

Rørbua ble opprinnelig bygd som et badehus for arbeiderne i AS Sydvaranger som drev med gruvedrift i umiddelbar nærhet.
Det ble både benyttet av vanlige gruvearbeidere og stoll-/stull-arbeiderne som var unge gutter som borret små kanaler i berggrunnen på jakt etter malm. Stull-arbeiderne ble ofte utsatt for silikose noe som uten behandling kunne føre til en lav levealder.
Navnet Rørbua fikk bygget i 1950-årene da det ble benyttet til oppbevaring av rør og annet til bruk i gruvedriften. Rørbua var i bruk til 1980-tallet.

### 1944 - tunellen
Under andre verdenskrig og den tyske tvangsevakueringen og nedbrenningen av Finnmark og Nord-Troms i 1944 motsatte en stor del av befolkningen seg dette og flyktet fra evakueringsmaktene. Rundt 3500 personer valgte å søke tilflukt i en av tunnelene på AS Sydvaranger sitt gruveområde i Bjørnevatn. Tunnelen ble senere kjent som 1944- tunnelen.
Levevilkårene i tunnelen var ikke så gode, det var både trangt og fuktig å oppholde seg der, i tillegg var de hygieniske forholdene ikke gode. Det var allikevel et yrende liv i tunnelen ettersom folk hadde med seg hunder, katter, geiter, kyr og hester inn i tunnelen

### Frigjøringen av Finnmark
Den 25. oktober 1944 kom styrker fra Den røde armé til Bjørnevatn og frigjorde befolkningen som hadde søkt tilflukt i tunnelen. 
Dette resulterte i at Sør-Varanger var den første frie delen av Norge under andre verdenskrig

### Rørbua
Rørbua ligger i umiddelbar nærhet av 1944-tunnelen og det var her befolkningen som hadde søkt tilflukt i tunnelen samlet seg etter frigjøringen. Et norsk flagg ble heist på bygget den 25. oktober 1944, som det første norske flagget i det frie Norge. 
Den 26. samme år oktober ble det første frie herredsmøtet holdt og Sør-Varanger fikk sin ordfører som den første i det frie Norge.

### Grunnlovsjubileet 2014
I anledning Grunnlovsjubileet i Norge 2014 ble Rørbua valgt ut som Finnmark sitt forslag til markering av jubileet. Ettersom Finnmark ikke fikk sendt noen representanter til Eidsvollsforsamlinga har man valgt å se utviklingen av demokratiet i Norge i et videre perspektiv. På bakgrunn av byggets nasjonale betydning ble det restaurert i forbindelse med jubileet, og Rørbua og 1944-tunnelen ble fredet.

## Referanser


## Kilder
*
*Lunde, Aage: *Sør-Varangers historie*, 1979
*Om Rørbua på Grunnlovsjubileets hjemmeside. Besøksdato 31. januar 2014

## Eksterne lenker
*
MS «Steigtind»

**MS «Steigtind»** kan vise til:

*En hurtigbåt bygd i 1977, se MS «Steigtind» (1977)
*En hurtigbåt bygd i 2003, se MS «Steigtind» (2003)
MS «Salten»

**MS «Salten»** kan vise til flere fartøy:

*MS «Salten» (1953) - En tidligere lokalbåt og hurtigruteskip bygd i 1953, (pr 2015 er navnet «Gamle Salten») 
*MS «Salten» (1988) - En hurtigbåt bygd i 1988 (har også hett «Salten II»)
*MS «Salten» (1997) - En hurtigbåt bygd i 1997 
*MS «Salten» (2003) - En hurtigbåt bygd i 2003
Ulrich Stang

**Ulrich Herman Fredrik Stang** (født 20. januar 1887 i Stavanger, død 23. oktober 1972) var en norsk diplomat. 

Han var sønn av kjøpmann Aimar (Annar) Theophil Herman Fredrik Stang (1857-1898) og Bertha Rønneberg (1859–1924) fra Stavanger, hvis bror var høyesterettsadvokaten Hans Johndahl Rønneberg (1867-1941), som fra 1928 hadde vært Den norske frimurerordens stormester. Ulrich Stang var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.Han ble cand.jur. 1911 og var et par år i ansettelse hos en fjern slektning, skipsreder Jørgen Breder Stang (1874–1950). Fra 1914 var han tilknyttet utenrikstjenesten. 

Han var under krigen medlem av Nasjonal Samling.  

Stang ble i 1949 dømt til 8 års tvangsarbeid, rettighetstap, tap av stillingen som legasjonsråd og inndragning av 15 000 kroner. Han ble frifunnet for tiltalen om å ha holdt tilbake opplysninger om planene for invasjonen av Norge, men ble funnet skyldig i bistand til fienden. Dommen fra 1948 var først på 4 års tvangsarbeid, men dette ble doblet av Høyesterett i 1949 etter en anke fra påtalemyndighetene. Han ble samme år fratatt St. Olavs Orden. 

## Posteringer
* 1914–1915 sekretær og visekonsul ved konsulatet i Bahia, Brasil.
* 1915–1922 sekretær i UD, senere byråsjef.
: Stang var sekretær for Utenrikskommisjonen av 1919 som utredet status og videre retning for den norske utenrikstjeneste.
* 1922–1928 legasjonssekretær ved legasjonen i Berlin
* 1928–1930 legasjonssekretær ved legasjonen i Stockholm
* 1930–1934 legasjonssekretær ved legasjonen i Paris
* 1934–1940 legasjonssekretær ved legasjonen i Berlin under minister Arne Scheel
: Det var Stang som den 4. april 1940 mottok de første meldinger fra en nederlandsk militærattaché, om at Tyskland planla å angripe Norge, bekreftet den 7. april da Ulrich besøkte den danske legasjonen som kunne fortelle at flåten i Stettin skulle opp til Danmark og Norge.
* 1940–1945 sentraladministrasjonen i Oslo

## Se også
* Stang (slekt)
* Stang (slekt fra Halden)

## Referanser
MS «Ofoten»

**MS «Ofoten»** kan vise til:

*En hurtigbåt bygd i 1988, se MS «Ofoten» (1988)
*En hurtigbåt bygd i 1997, se MS «Ofoten» (1997)
*En hurtigbåt bygd i 2003, se MS «Ofoten» (2003)

**Andre betydninger**
*MS «Ofoten II», se MS «Ofoten» (1988)
William Henry Holmes

**William Henry Holmes** (1846–1933) var en amerikansk arkeolog, antropolog, illustratør og kartograf som var kjent for tekniske illustrasjoner av Vestre USA. Han var sjef ved den arkeologiske og senere den antropologiske avdelingen ved Smithsonian Institution, USAs nasjonalmuseum i Washington.

## Galleri

Fil:Grand Canyon at the foot of the Toroweap - looking east, William Henry Holmes.png|*Grand Canyon at the foot of the Toroweap - looking east*, arc VI, i Clarence E. Dutton: *The Tertiary History of the Grand Cañon District* (Holmes, 1882)
Fil:Duttonnp000086AAA2.jpg|*Panorama from Point Sublime*, i Clarence E. Dutton, *The Tertiary History of the Grand Cañon District* (Holmes, 1882), arc XV.
Fil:Holmes_1877_Kanab_Desert_dut0035b.jpg|*Sunset on the [[Kanab Desert]]*. (Holmes, 1877) 


## Publikasjoner (utvalg)
* [Ancient Art of the Province of Chiriqui, Colombia Panama: Sixth Annual Report of the *Bureau of American Ethnology* to the Secretary of the Smithsonian Institution 1884-1885, Government Printing Office, Washington, 1888, 187 pages
* Prehistoric Textile Art of Eastern United States: Thirteenth Annual Report of the *Bureau of American Ethnology* to the Secretary of the Smithsonian Institution 1891-1892, Government Printing Office, Washington, 1896 pages 3–46.
* Natural History of Flaked Stone Implements. In *Memoirs of the International Congress of Anthropology*, edited by C. S. Wake, pp.&nbsp;120–139. Schulte, Chicago, Il. (1894)
* *Archaeological Studies among the Ancient Cities of Mexico* (1895)
* Stone Implements of the Potomac-Chesapeake Tidewater Province. In *Bureau of American Ethnology Annual Report*, pp.&nbsp;13–152. vol. 15. Government Printing Office, Washington, D.C. (1897)
* *Random Records of a Lifetime, 1846-1931:  Cullings, largely personal, from the scrap heap of three score years and ten, devoted to science, literature and art.*  1932.  Description:  21 v. in 22. illus. (mounted, part col.) clippings, letters. 27&nbsp;cm. Held in the American Art Portrait Gallery Rare Book Collection.

## Referanser


## Eksterne lenker
* William Henry Holmes hos Smithsonian
* 
* 
* Holmes' 1895 ''Monuments of Yucatan'', på Reed College sin webside
* Works by William Henry Holmes Arkivert hos Internet Archive.
Bergadalstunnelen

**Bergadalstunnelen** er en tunnel på fylkesvei 48 i Kvam kommune i Vestland. Tunnelen er 188 meter lang.

## Se også
*Veitunneler i Norge

## Referanser
Natalja Gorbanevskaja

**Natalja Evgenevna Gorbanevskaja** (russisk **Наталья Евгеньевна Горбаневская**) (1936–2013) var en russisk dikter, oversetter, menneskerettighetsaktivist og medlem av den russiske dissidentbevegelsen. Hun studerte ved Leningrad-universitetet. Etter studiene arbeidet hun i Moskva som bibliotekar og oversetter og grunnla det hemmelige samizdat-tidsskriftet *Krønike over de løpende begivenheter* (russisk *Хроника текущих событий*).

Den 25. august 1968 protesterte hun mot undertrykkelsen av Prahavåren. Den 24. desember 1969 ble hun arrestert og satt i forvaring med diagnosen «svak schizofreni». Frem til 22. februar 1972 ble hun tvangsbehandlet. Allerede før hun selv ble tvangsbehandlet, beskrev Gorbanevskaya påstått misbruk av psykiatrien i jakten på dissidenter i artikkelen «*Gratis medisinsk hjelp*» (russisk Бесплатная медицинская помощь) som ble utgitt i 1971 i samizdat.

Den 17. desember 1975 kom Gorbanevskaja til Paris. Hun ble ansatt i redaksjonen i den russiskspråklige utgaven av tidsskriftet *Kontinent* og avisen *Russkaja Mys'l.* I 1999 ble hun medarbeider i det Warszawa-baserte tidsskriftet *Nye Polen* (russisk Новая Польша).

Den 28. oktober 2008 ble hun utnevnt til æresdoktor ved Marie Curie-Skłodowska-universitetet i Lublin.

## Referanser


## Litteratur
* *Lexikon der russischen Literatur ab 1917*, Stuttgart: Kröner 1976; 2. Aufl. unter dem Titel *Lexikon der russischen Literatur des 20. Jahrhunderts*, München: Sagner 1992, ISBN 3-87690-459-5; Ergänzungsband Bibliographische und biographische Ergänzungen, München: Sagner 2000, ISBN 3-87690-761-6

## Eksterne lenker
* 
* 
* Biografi
Lei Gong

**Lei Gong** (, «tordenhertugen») eller **Lei Shen** (, «tordenguden») er den kinesiske daoismes og folkereligions tordengud. Han bærer hammer og meisel, og har fuglenebb, -vinger og -føtter. 

Hans kone er Dian Mu. Hun har speil i hver hånd, og hun ledsager sin mann med lyn. 

## Litteratur
* Rachel Storm: *The Encyclopedia of Eastern Mythology: Legends of the East: Myths and Tales of the Heroes, Gods and Warriors of Ancient Egypt, Arabia, Persia, India, Tibet, China and Japan*. ISBN 978-0-7548-0069-9
Nattlandstunnelen

**Nattlandstunnelen** er en tunnel på fylkesvei 188 i Bergen kommune i Hordaland. Tunnelen er 290 meter lang.

## Se også
*Veitunneler i Norge
*Undersjøiske veitunneler i Norge

## Referanser
Kjole for Skole

**Kjole for Skole** var en innsamlingsaksjon som pågikk høsten 2013. Prosjektet Kjole for Skole samlet inn kjoler fra hele landet, auksjonerte de bort på nett, og pengene var påtenkt organisasjonen Cigiit Manyatta. Prosjektet oppsto som en samtale på Twitter under #KjoleForSkole, og ble utelukkende drevet av frivillige. Kjoleauksjonen besto av to deler. Først en nettauksjon på bazar.no, før en avsluttende fysisk auksjon. Litt over 300 kjoler ble samlet inn og auksjoner bort på nett og ved liveauksjonen den 23.september 2013. 

Prosjektet ble markedsført og driftet i sosiale medier. Flere kjente personer ble utfordret om å bidra med kjoler til auksjonen. Blant de som bidro med kjole var blant annet prinsesse Ingrid Alexandra, Gunhild Stordalen, Anita Krohn Traaseth, Karita Bekkemellem, Erna Solberg, Jenny Skavlan, Henriette Bruusgaard, Mia Gundersen, Ingrid Bjørnov, Anne-Grete Strøm-Erichsen, Inga Marte Thorkildsen og Kristin Halvorsen. Prosjektet samlet inn i underkant av 200 000 kr. I en kronikk i avisen *[[Dagbladet]]* ble aksjonen kritisert for å bidra til et tvilsomt bistandsprosjekt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nettside for prosjektet
* Nettsted for organisasjonen Cigiit Manyatta
Bogatunet

**Bogatunet** er et kulturminne i Radøy kommune i Nordhordland. Bogatunet er et såkalt sammenbygd anlegg; flere tømmerkjerner med ulike funksjoner er satt sammen og danner til sammen en bygning. Historien forteller at det tidligere var mange slike hus i Nordhordland, men bare få av dem er bevart. Bogatunet ble på 1940-tallet overtatt av Nord- og Midhordland sogelag og tilhører fremdeles dette historielaget.

Sammenbygde anlegg hadde gjerne bolig og fjøs under samme tak, på Boga er det ulike innhus som er bygd sammen: Eldhus, to stuer og matbu med lem (loftsetasje). I den eldste stua og eldhuset er det ljore. Bogatunet er datert med dendrokronologi, og årringene i tømmeret viser at de eldste deler av huset er bygd omkring år 1600. Loftet ble tatt ned tidlig på 1900-tallet, og restaurert om lag år 1950. I 2004 ble loftet på ny restaurert, og da på grunnlag av mer nøyaktige studier.

Stua i Bogatunet er dekorert med kroting, slik det var vanlig i røykstuer. Det bodde folk i huset til 1905 da eieren bygde nytt hus et annet sted på gården. Den siste krotingen som var utført i stua ble bevart ved at den ble overmalt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Foto av Bogatunet på Flickr
Slesvig-Holsten-Sønderborg

**Slesvig-Holsten-Sønderborg** (tysk: **Schleswig-Holstein-Sonderburg**) var navnet på en sidelinje av huset Oldenborg og samtidig navnet på deres område. 

Slesvig-Holsten-Sønderborg var ikke et egentlig territorialhertugdømme, men snarere et titulært hertugdømme underlagt den danske kongen. Det ble grunnlagt av kong Christian IIIs sønn, den første *[[avdelt hertug|avdelte hertug]]*, Hans den yngre med hovedsete i Sønderborg. Hertugdømmet innbefattet blant annet de danske øyene Als og Ærø og områder omkring Glücksborg, mens andre deler befant seg i selve Holsten. Etter flere år med arvedelinger endte hertugdømmet opp i mindre territorier, som i det 18. århundre ble innlemmet i den danske helstaten.  

## Referanser
Syltastova

**Syltastova** eller stua på Sylta er et hus fra slutten av 1500-tallet, beliggende på gården Utsylta i Alver kommune i Nordhordland. Stuehuset på Sylta er automatisk fredet etter kulturminneloven.

Stua er laftet av fem omfar stort ovalteljet tømmer og er plassert på et fundament av syllstein. Inngangspartiet, et lite rom som kalles *framstova* eller *døra*, er ny. I dette rommet er det en stor grue med skorstein, murt av gråstein. En går ut fra at stua opprinnelig er bygd som røykstue, og har hatt åre eller røykovn. Bordtak og sperrer er nye. Om bygningen har vært del av et sammenbygd anlegg vet en ikke.

Dateringen er basert på dendrokronologi, utført i 2006. Året 1580 er sannsynlig fellingsår for tømmeret, og huset er uansett ikke eldre enn 1550, eller nyere enn 1610.

Huset har vært bolig, men trolig også forrådsrom.

Nord- og Midhordland sogelag eier huset og har restaurert det, mens Radøy sogelag har tilsyn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kristenberget kulvert

**Kristenberget kulvert** er en veitunnel på den såkalte Solasplitten, Riksvei 509 i Sola i Rogaland. Tunnelen ble åpnet 18. desember 2012. Den er 300 meter lang.

## Se også
* Åsnuttunnelen
* Veitunneler i Norge
* Undersjøiske veitunneler i Norge

## Referanser
Richterdalen-Ulladalen

:*Må ikke forveksles med [[Ulladalen]] i Ryfylke.*

**Richterdalen-Ulladalen** er to daler som dannes av de to, seks kilometer lange elvene ***Ulla*** og ***Richterelva***, og som renner sammen i et morenedekt delta 2 km innenfor Dugurdneset innen det når ut i Van Keulenfjorden i Nathorst Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. De har utspring fra henholdsves Instebreen og Richterbreen. Mellom dalene stiger Gyllenskiöldfjellet (746 m) opp. I vest Ullaberget (524 m) og litt lengre øst Såta (958 m), Ekholmfjellet (597 m) og Kolthoffberget (676 m).

Vest i deltaet ligger *Annahamna* med rester av en fangst-lokalitet, og umiddelbart vest for denne et nyere monument fra etterkrigstiden. Øst i deltaet ligger *Svendsenhamna* med rester av en bolig og fangstplass. 

I Ulladalen stod et hus bygd i 1919 av kaptein Johannessen, da han reiste oppover med motorkutteren «Duen». Utreder og oppdragsgiver for huset var A7S Stavanger Spitsbergen. Huset tjente som norsk fangsthytte (bistasjon)  

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 5 (Midterhuken). Hytta ble brukt til norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Annahamna, gravminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnesøk.
* Svendsenhamna, gravminnets beskrivelse i Riksantikvaren kulturminnesøk.
Harald Espedal

**Harald Espedal** (født 4. mars 1972) er en norsk investor og næringslivsleder. 

Espedal er siviløkonom fra Norges handelshøyskole. Han har flere lederstillinger i næringslivet som styreleder for Lyse Energi AS, styreleder for Sandnes Sparebank, nestleder i styrene for Oslo Børs VPS Holding og Oslo Børs, styremedlem i Aspelin Ramm Gruppen, nestleder i styret for Stavanger konserthus, styremedlem i Den Norske Opera & Ballett og styreleder for Espedal & Co.

Han var tidligere administrerende direktør SKAGEN fra 2002 til 2014.
Han har også arbeidet som styreleder for Verdipapirfondenes Forening, investeringsdirektør i SKAGEN, investeringsdirektør i Vesta, europeisk aksjeforvalter og sektoransvarlig for energi i Skandia, finans- og analysesjef i Sparebank 1 SR-Bank og leder for rådgivnings- og revisjonsfirmaet Arthur Andersen i Stavanger.

Han er sønn av norsk næringslivsleder Tor Espedal.

## Referanser


## Eksterne lenker
* ''Skagenfondene:'' Harald Espedal
Aslak Reiersson Midhassel

**Aslak Reiersson Midhassel** (født 17. juli 1798, død 15. januar 1882) var en norsk skipper, gårdbruker og stortingsmann fra Vanse i Vest-Agder.

Midhassel reiste til sjøs i yngre år og tok senere styrmannseksamen. Senere tok han over farsgården Midhassel og Reiersson Midhassel drev gården til han ble gammel. Han var medlem av kommunestyret i Vanse og var ordfører i flere år. Han hadde også verv som forlikskommissær samt flere andre verv.

Midhassel var 1. representant fra Lister og Mandals amt på Stortinget i 1842. Han var medlem av kriminallovkomiteen.

Han døde på gården sin i 1882.

## Referanser


## Kilder
* Lindstøl, Tallak:*Stortinget og Statsraadet 1814-1914*. Kristiania, 1914

## Eksterne lenker
*
Aun den gamle

**Aun den gamle** (*Åne*, *Auchun*) var en mytisk konge av ynglingeætten i Uppsala i Sverige. Han er omtalt i Snorre Sturlasons Ynglingesagaen og er sannsynligvis også identisk med den *Auchun* som nevnes i Historia Norvegiæ fra 1100-tallet.

## Ynglingesagaen
Snorre beretter at Aun var sønn til kong Jørund Yngvesson som var sønn av Yngve Alreksson. Dette er mytiske figurer som inngår i anetavla til kong Harald Hårfagre. Diktet Ynglingatal av Tjodolv den kvinværske gir Hårfagreætten en slags legitimitet ved å si at de stammer fra gudene, nærmere bestemt Yngve-Frøy som har gitt navn til ynglingene.

Aun beskrives som en klok konge og en stor blotmann, men ingen typisk hærmann. Han skal ha levd samtidig med den danske kong Dan den storlåtne og hans sønn, Frode. Disse opplysningene er imidlertid ikke til å stole på; Frode nevnes som samtidig med både Fjolne flere århundrer før Aun, og også Auns sønnesønn Ottar Vendelkråke. Navnet Frode kobles til fruktbarhetsguden Frøy. Aun ble to ganger drevet på flukt fra Uppsala av danske kongssønner, men kom tilbake begge gangene. Han blotet hver gang en av sine ti sønner til Odin for at han skulle leve videre. Odin hadde gitt ham løfte om at han skulle leve i ti år for hver sønn han blotet til guden. Etter at han hadde blotet den niende sønnen var han så gammel og skral at han lå til sengs og drakk «av horn som et spedbarn». Han ville blote den siste sønnen sin, men svearne forbød ham dette, og dermed døde Aun. Den siste sønnen hans Egil ble konge etter ham.

Tjodolv den kvinværske skriver om Aun:

:*Aun, en gang,*
:*i Uppsala*
:*Ånesott*
:*tåle kunne*
:*seiglivet*
:*sugde han*
:*spebarnsmat*
:*for annen gang.*
:*Smalenden*
:*av stutens horn,*
:*kvass mot hans*
:*munn var vendt;*
:*av plogdyrets*
:*spisse verge*
:*ættmenns øder*
:*liggende drakk,*
:*grånet konge*
:*mer ei maktet*
:*sjøl å heve*
:*oksehornet.*

## Andre kilder
Kongekrøniken Historia Norwegiæ omtaler ham som kong Auchun og skriver at han «*ble så gammel og svak at han i ni år før han døde ikke kunne ta til seg fast føde, men suget melk av et horn som et spebarn.*».

## Referanser
Camp Williams

**Camp Williams** var et hus reist i 1910 av det britiske gruveselskapet Northern Exploration Company på nordbredden av Braganzavågen, nord for dagens tettsted Sveagruva. Dette huset ble brukt av selskapet vinteren 1911-1912, samme året som svenske skjerpere tok utmål på Sveagruva. Stedet ligger helt nord i Van Mijenfjorden, helt sørøst i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard.

I sør lå Camp Margareth

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 6 (Braganzafeltet). Hytta ble antakelig brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Blåhukhytta

**Blåhukhytta** var en fangsthytte reist en gang i tiden 1917–21 av ansatte ved AB Spetsbergens Svenska Kolfelt. De brukte den som hvilehytta for hundekjøring vestover mot Kaldbukta. Hytta ble satt opp under fjellet Blåhuken (589 m) noen kilometer vest for Langneset – og én km øst for Harmonhytta. Hytta ligger på nordkysten av Van Mijenfjorden, helt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. 

Anlegget inngikk i grenseområdet mellom det som utgjorde Fangstfelt 6 (Braganzafeltet). Hytta ble antakelig brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Den tilhører i nyere tid Store norske Spitsbergen kulkompani (SNSK).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Blåhukhytta, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Harmonhytta

**Harmonhytta** var en norsk fangsthytte reist i 1932 eller 1933. Den ble satt opp under Blåhuken (589 m) noen kilometer vest for Langneset - og 1 km vest for Svenskstugan (Blåhukhytta) - av mannskapet som forliste her med skipet «Harmon». Hytta ble siden benyttet som *hvitfiskstasjon*, dvs for landing og flensing av fangsten av kvithval her inne på nordkysten av Van Mijenfjorden, helt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. 

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 6 (Braganzafeltet). Hytta ble antakelig brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Blåhuken

**Blåhuken** er en odde på nordbredden av Van Mijenfjorden, helt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. Den ligger noen kilometer øst for Kaldbukta og 500 meter vest for Dom Miguelodden, med det massive fjellet Blåhuken (589 m) innenfor. På Blåhuken er det flere kulturminner, først og fremst Blåhukhytta. Like innenfor denne ligger Vrakbukta med både rester av fangstplasser, og skipsvrak.

Ved  Blåhuken lå også en *claim hut* eller sommerhus oppført av Northern Exploration Company, som siden ble overtatt av Staten. 

Anlegget inngikk i grenseområdet mellom det som utgjorde Fangstfelt 6 (Braganzafeltet) og Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Blåhukhytta, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Vrakbukta, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Michelsenhuset

**Michelsenhuset** er flere hytter oppført for skipsreder Christian Michelsen, av ishavsskipper Ivar Stenehielm fra Vardø, på følgende steder:
*Michelsenhuset ved Calypsostranda på Svalbard
*Michelsenhuset ved Camp Morton på Svalbard.
Camp Morton

**Camp Morton** var en norsk fangsthytte ved neset Kapp Morton fem km øst for Fridtjovhamna, på nordvestbredden av Van Mijenfjorden, helt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. Om lag ti km lengre øst starter Kaldbukta. Anlegget ble opprinnelig reist som **Camp Mansfield** med to ferdigfabrikerte hus i 1918 på vegne av det britiske Northern Exploration Company. Stedet ble brukt som base for å undersøke forekomster av kull i Kolfjellet.

En tredje historisk bebyggelse her er *Clara ville*, som ble reist her i 1913 og forble beboelses- og fangsthus til nærmere andre verdenskrig da bare dette huset fortsatt stod. Dette lå ved restene av det eldre Michelsenhuset reist av ishavsskipper Ivar Stenehielm (Vardø) i 1901, og betalt av Christian Michelsen. 

Her er det rester av gruveanlegg, kullmasser med en tipphaug, skinneganger, og et skipsvrak nede ved stranda i sør.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Stedet fikk navn etter Shalto George Watson Douglas, jarlen av Morton (1844–1935), som besøkte Spitsbergen i 1906 og tok utmål i områder lengre nordvest på øygruppen.

Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av dette kulturminnestedet, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Camp Morton, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Camp Millar

**Camp Millar** var en britisk skjerpestasjon ved Vårsolbukta under Ingeborgfjellet nord i Bellsund, vest for Fridtjovbreen langt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen på Svalbard. I samme området lå Camp Bell 1 km lengre vest og Hageruphuset 1 km lengre øst.

Camp Millar ble reist av Northern Exploration Company i 1910, angivelig for å skjerpe etter gull. Det stod to hus her, som forfalt utover mellomkrigstiden. Det er rester etter jernbane og gruveanlegg noen hundre meter lengre nord. 

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Camp Millar er fredet, og den vedlikeholdes av Longyearbyen Jeger- og Fiskeforening som også formidler bruk av hytta blant sine medlemmer. Sysselmesteren på Svalbard fører utvidet oppsyn og vedlikehold av dette kulturminnestedet, som inngår i de 50 mest prioriterte kulturminnene på Svalbard.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Camp Millar, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Camp Millar, gruvestasjonens beskrivelse i kulturminnesøk.
Camp Bell

**Camp Bell** var en britisk skjerpestasjon ved Vårsolbukta under Ingeborgfjellet nord i Bellsund, vest for Fridtjovbreen langt sør i Nordenskiöld Land på sentrale Spitsbergen, Svalbard. I samme området lå Camp Millar 1 km lengre øst og Hageruphuset 2 km lengre øst.

Camp Bell ble reist av Northern Exploration Company i 1908, angivelig for å skjerpe etter sinkblende og kull. Briten Ernest Mansfield overvintret her allerede første vinteren. Det britiske anlegget ble overtatt av norske fangstmenn i mellomkrigstiden, og brukt som hovedstasjon for norsk fangst på nordkysten av Bellsundet. Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Det ble før krigen overtatt av den norske stat.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Camp Bell, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Hiroki Abe (skøyteløper)

**Hiroki Abe** (født 29. september 1986 i Kitamy, Hokkaidō) er en japansk skøyteløper som deltar i nasjonale og internasjonale konkurranser i hurtigløp på skøyter for Japan.

## Meritter
### Internasjonale mesterskap
VM på skøyter (deltatt 1 gang) 
:* Hamar 2013.
::* Beste resultat 19.-plass sammenlagt i Hamar 2013.

Junior-VM på skøyter deltatt i 2 VM ved 4 konkurranser.
:* Seinäjoki 2005 i sammenlagt og lagtempo, Erfurt 2006 i sammenlagt og lagtempo.
::* Beste resultat 4.-plass i lagtempo i Seinäjoki 2005, og individuelt 11.-plass sammenlagt i Erfurt 2006.

### Sammenlagt i [[Verdenscupen på skøyter|Verdenscupen]]

## Personlige rekorder

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Profil på Jakub Majerski's Speedskating database (Adelskalender distanser og sammenlagt)
*  Profil (gammel) på data.ISUresults.eu og Profil (ny) på www.ISU.html.infostradasports.com sine nettsider. (distanseresultater (gammel))
*  Profil på SpeedskatingResults.com (personlige rekorder og resultater (Ufullstendig, resultater fra sesongen 2007/08 og nyere))
*  Profil på The-Sports.org (noen resultater)
*  Profil på Effesport.nl (noen resultater, *ufullstendig, gir gale personlige rekorder*)
;Bilder
*  Bilder på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
Kapp Martin

**Kapp Martin** er et nes nord i Bellsund, mellom Van Muydenbukta og Lågnesbukta – helt sørvest i Nordenskiöld Land på det sentrale Spitsbergen, Svalbard. I vest ligger odden Lågneset på andre siden av Lågnesbukta. Dette avslutter den helt flate Lågnesflya.

Kapp Martin har en fyrlykt – Bellsund fyr – og innenfor odden en del innsjøer. Fyret hadde også losstasjon allerede i mellomkrigstiden.

Stedet er oppkalt etter den svenske botanikeren Anton Rolandsson Martin som foretok en reise på Svalbard i 1729.
Et hus ble her reist av Northern Exploration Company, uvisst når men sannsynligvis en gang omkring 1900–1915. Stedet forfalt og ble i 1932 overtatt av Staten. Dette oppgis tidvis å være en ekspedisjonslokalitet for Johan Hagerup, men denne lå antakelig lengre vest på Lågneset.

Det er videre en hytte enda litt lengre nordøst, i Slettnesbukta som er en del av Van Muydenbukta.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

Stedet inngår i Nordenskiöld Land nasjonalpark.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kapp Martin (fyr og losstasjon), kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Kapp Martin (ekspedisjonslokalitet), kulturminnets beskrivelse i kulturminnedatabasen.
* Sletnesbukta (hytte), beskrivelse i kulturminnedatabasen.
Lågneset

**Lågneset** er et nes nordvest i Bellsund, mellom Skumvika-Marvågen i vest  og Lågnesbukta i øst – helt sørvest i Nordenskiöld Land på det sentrale Spitsbergen, Svalbard. I vest ligger Diabaspynten og i øst odden Kapp Martin på andre siden av Lågnesbukta. Dette avslutter den helt flate Lågnesflya.

Kapp Martin har holmer og skjer, og innenfor odden en del innsjøer. Odden kan være lokasjonen for den meteorologiske målestasjonen som Johan Hagerup utførte på Nordre Lavnesodde eller på østsiden av neset, vinteren 1910–1911.

Stedet hadde en pomor-russisk fangsthytte på 1800-tallet. Ved Lågnestjørna en del lengre vest på neset er det funnet rester av fangstinnretninger fra den senere norske fangstperioden.

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Lågneset (russisk tufte), kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Lågneset (fangstinnretning), beskrivelse i kulturminnedatabasen.
Donald Johanson

**Donald Johanson** (født 28. juni 1943 i Chicago i Illinois) er en amerikansk arkeolog og antropolog. Den 24. november 1974 fant han de tre millioner år gamle skjelettrestene av verdens mest berømte førmenneske, Lucy, som utgjør det viktigste referansepunktet for dagens evolusjonsforskning.

## Publikasjoner (utvalg)
* Donald Johanson og Maitland Edey, *Lucy: The Beginnings of Human Evolution*, Simon and Schuster, New York, NY, 1981.
* Donald Johanson og James Shreeve, *Lucy's Child: The Discovery of a Human Ancestor*, Viking, London, England, 1989.
* Donald Johanson og Blake Edgar, *From Lucy to Language*, Simon & Schuster, 1996.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi: Donald C. Johanson
* ''Origins of Modern Humans: Multiregional or Out of Africa?'' (2001)
Vinkelhake

**Vinkelhake** er et konstruksjons-, tegne- og måleredskap eller -instrument. Vinkelhake brukes også som et symbol, bl.a. innen frimureriet, i våpenskjold og andre kjennetegn.

Vinkelhaken er formet som to linjaler montert i 90 grader vinkel, derav navnet. Hvis rotert 45 grader vil figuren ligne en hake. Den brukes også av håndverkere og ingeniører når de trenger å måle vinkelen 90 grader, derav det engelske navnet *engineer's square*, altså «ingeniørens firkant». I noen tilfeller er de to linjalene ikke fast montert, men løst montert slik at brukeren kan løsne skruen og variere vinkelen. En variabel vinkelhake, eller «stillbar vinkelhake».

Vinkelhake kan også være en trekant, altså tre linjaler der man har lagt koblet den opprinnelige vinkelhakens to linjaler sammen med en tredje linjal.  De tre linjaler kan nå stå i vilkårlig vinkel til hverandre, for eksempel med 45, 45 og 90 grader, eller 30, 60 og 30 grader. En slik utvidet vinkelhake nyttes for å tegne geometriske figurer i matematikken.

Vinkelhake benyttes bl.a. i seglet til byggmester Fabian Stang, senere brukt som slektsvåpen av etterkommere.

## Galleri

Fil:Vinkel byggfag.jpg|En vinkel i bruk av en tømrer. 
Fil:Square compasses.svg|Krysslagt passer og vinkelhake som brukt i frimurernes symboler. Vinkelhaken nederst. 


## Referanser
Atlungstad Brenneri

**Atlungstad Brenneri** er et spritbrenneri ved Mjøsa på Stange i Innlandet. Det ble anlagt i 1855 av ei gruppe gårdbrukere. Den regelmessige brenninga tok slutt i 2000, men det ble seinere gjennomført prøveproduksjoner. Brenneriet står siden 2012 oppført på Riksantikvarens liste over tekniske og industrielle kulturminner, og har siden da fått bevilga rundt 7 millioner kroner for å bli satt i stand slik det en gang var. Det eies av Atlungstad Brenneri AS, som tok over eierskapet i 2011. I oktober 2013 skreiv eierne under på en samarbeidsavtale med selskapet Arcus om at det igjen skal produseres akevitt regelmessig på Atlungstad Brenneri. Anlegget er åpent for omvisninger om sommeren.

## Historie
Atlungstad Brenneri ble etablert i 1855, da ei rekke gårdbrukere slo seg sammen i et andelslag, og det erstata flere mindre brennerier i området. Fordi vann var viktig for mange av brenneriets prosesser, ble det anlagt ved utløpet til Fjetreåa på Nedre Atlungstad ved Mjøsa. Bygningene ble oppført av rød teglstein, som er typisk for industriarkitekturen fra slutten av 1800-tallet, og den fikk også ei smie og et fjøs. Karakteristiske trekk ved konstruksjonen er den 15 meter høye spritkolonnen og den 30 meter høye fabrikkpipa. Bygningene inneholder blant annet potetmottak, sprit- og destillasjonsapparat og akevittlager. Brenneriet brant i 1864, men det ble gjenoppbygd to år seinere med de samme veggene. I 1911 ble det utvida, og i 1954 ble det bygd et nytt frørenseri.

I 1920 ble Atlungstad Finspritfabrik oppløst, og den lagra spriten ble delt ut til aksjonærene. Det ble imidlertid oppretta et nytt selskap, Stange Brænderi, få dager seinere. I 1925 tok Vinmonopolet over finspritdestillasjonen, og året etter fikk selskapet navnet Stange Brænderi & Frøforretning. I 1957 gikk det sammen med Tangen og Romedal brenneriet og danna Hedmark Frøforretning og Brenneri. I 1995 ble det kjøpt opp av Hoff Norske Potetindustrier.

Den regelmessige brenninga ved Atlungstad Brenneri ble avslutta i 2000, og det ble gjort om til et såkalt reservebrenneri som var i drift kun når det var behov for det. I 2008 tok også det slutt, men i 2011 ble det kjøpt opp av Atlungstad Brenneri AS, som satte i gang prøveproduksjon samme høst. I 2013 signerte selskapet en avtale med Arcus om igjen å produsere akevitt på fast basis.

I 2019 ble Atlungstad Håndverksdestilleri opprettet. Atlungstad Håndverksdestilleri holder til i Atlungstad Brenneris historiske lokaler og driver med småskalaproduksjon av norsk akevitt og andre brennevinstyper for å videreformidle den nasjonale kulturarven.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*Atlungstad Håndverksdestilleri
* Atlungstad Brenneri hos Riksantikvaren
* 
* Atlungstad Brenneri hos Akevittruten
* Atlungstad Brenneri hos Norske Akevitts Venner
Norges ambassade i Budapest

**Norges ambassade i Budapest** ble åpnet i 1968 og huser Norges ambassadør til landet Ungarn. Adressen er Norvég Királyi Nagykövetség Ostrom u. 13. 1015 Budapest.

Diplomatiske forbindelser ble etablert den 12. februar i 1920. Først var her ingen sendemann stasjonert i byen, men man fikk av og til besøk fra en sideakkreditert minister i naboland. I 1957 var det for eksempel Jørgen Finne-Grønn som tok turen for å ordne opp da de ungarske myndigheter hadde arrestert den norske studenten Einar Roos. Først de sideakkrediterte:
*1923–1940 Arne Scheel fra Berlin
*1946–1948 Carl Ferdinand Sandberg fra Beograd
*1948–1952 Knut Lykke fra Beograd
*1952–1958 Jørgen Finne-Grønn fra Praha
*1959–1960 Peter Martin Anker fra Wien
*1960–1965 Torfinn Oftedal
*1965–1968 Thor Brodtkorb fra Wien
Det var i 1968 man opprettet ambassade her med Jens Boyesen som utpekt ambassadør, først tilreisende som chargé d'affaires, men så ble det opptøyer i Tsjekkoslovakia mens han var i Budapest og han forflyttet til andre oppgaver. Ny ambassade tilkom i 1998, der arkitekt og senere professor i arkitektur Jan Digerud hadde tegnet for Statsbygg så tidlig som i 1991. Ambassadører siden 1968 har vært:
*1968–1973 Tancred Ibsen jr.
*1973–1976 Tor Stokke
*1976–1981 Rolf Jerving
*1981–1987 Per Thee Nævdal
*1987–1991 Leif Edward Edwardsen
*1991–1994 Tormod Petter Svennevig
*1994–1999 Bjørn Frode Østern
*1999–2001 Arne Sivertsen
*2001–2005 Jan Gunnar Jølle
*2005–2007 Bente Angell-Hansen
*2008–2012 Siri Ellen Sletner
*2012–2016 Tove Skarstein
* 2016–2020 Olav Berstad
* 2020– Trine Skymoen

## Referanser


## Eksterne lenker
* http://www.norvegia.hu/Norsk/
Reiniusøyane

**Reiniusøyane** er to øyer som ligger vest for Vårsolbukta og øst for Van Muydenbukta, helt nord i stredet Bellsund, som er lokalisert langt sørvest i Nordenskiöld Land på det sentrale Spitsbergen, Svalbard. Øygruppen består av den 500 meter lange, smale Bellsundholmen i nordvest, og den 80 meter lange Sinkholmen i sørøst. Mellom disse og fastlandet (Skjerpeneset) går Holmsundet.

Her lå på en liten holme nordvest for Sinkholmen en britisk skjerpestasjon reist av Northern Exploration Company for å skjerpe etter sinkblende. Denne hadde bruforbindelse fra Bellsundholmen som også hadde et gruveanlegg.

Øyene inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Anleggene ble før krigen overtatt av den norske stat.

Øyene har navn etter den svenske Spitsbergen-utforskeren Gustav Paul Reinius.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Sinkholmen, kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
* Bellsundholmen. kulturminnets beskrivelse i kulturminnesøk.
Hageruphuset

**Hageruphuset** eller *Hagerups hus*, var en norsk fangststasjon vest i Diabasbukta, og en kilometer øst for Vårsolbukta under Ingeborgfjellet nord i Bellsund, og sørvest for Fridtjovbreen i sørligste Nordenskiöld Land på det sentrale Spitsbergen, Svalbard. I samme området lå Camp Millar én km lengre vest og Camp Bell to km lengre vest.

Hageruphuset ble reist av A. Hagerup i 1898. Det forfalt totalt utover mellomkrigstiden. 

Anlegget inngikk i det som utgjorde Fangstfelt 7 (Lågneset). Området ble brukt i norsk pelsdyrfangst i tiden før andre verdenskrig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Hageruphuset (Ingeborgfjellet), kulturminnets beskrivelse i Riksantikvarens kulturminnedatabase.
Hvåra bru

**Hvåra bru** er ei veibru på fylkesvei 306 over Numedalslågen i Larvik kommune.

## Se også
*Liste over broer i Norge
*Liste over broer i Norge etter lengde

## Referanser
Smørkjøler

**Smørkjøler** er en beholder for oppbevaring og servering av smør. Den består av en lav terrakottakrukke med lokk, og i krukken er det plassert en skål av glass til å legge smør i. Når smørkjøleren er i bruk, står den med vann i krukken, og fordampningen gjennom de porøse veggene i terrakottakrukken holder smøret kjølig.

I første halvdel av 1900-tallet var det også brukt smørkjølere der smøret lå på en glass-skål som sto i en halvkulekuleformet vannbeholder med tre føtter av metall. Over beholderen var det så et litt større halvkuleformet lokk som kunne åpnes og svinges under beholderen bed bruk.

## Litteratur
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.
Smørrulle

**Smørrulle** er en bred trinse med skåret mønster. Dekoren i trinsen gir avtrykk i smøret, og den ble brukt til å dekorere smør med før servering. Smørruller er laget i tre.

Jf. Smørrose.

## Litteratur
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.
Smørrose

**Smørrose** eller *smørstempel* er et stempel av tre med skåret dekor, brukt til å dekorere smør med før servering.

Jf. ostestempel og smørrulle

## Litteratur
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.

## Eksterne lenker
* Se smørroser i DigitaltMuseum
Smørstett

**Smørstett** er et serveringsfat for smør. Smørstetter er laget av tre og har et rundt fat på en skåret eller dreid stett. Midt i fatet står det en spiss tapp til feste for smøret. Tilsvarende stettefat uten en slik tapp kan også ha vært brukt til smør, men også til ost og annen mat.

## Se også
* Staup

## Litteratur
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.

## Eksterne lenker
* Se smørstetter i DigitaltMuseum
Stettefat

**Stettefat** er et fat til servering av kaker, ost, smør eller annen mat. Betegnelsen er brukt om alle fat med stett eller føtter. De kan være laget av tre, glass, keramikk eller metall.

## Se også
* Staup
* Smørstett

## Litteratur
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.

## Eksterne lenker
* Se stettefat i DigitaltMuseum
Ørnulv Vorren

**Ørnulv Vorren** (født 12. mars 1916 i Harstad, død 17. januar 2007 i Tromsø) var en norsk etnograf, med studium av samisk kultur som spesialfelt.

Vorren flyttet sammen med familien sin fra Harstad til Neiden i Sør-Varanger i 1923. Samfunnet i Neiden var preget av både skoltesamer, samer fra Varanger, kvener og nordmenn, og disse inntrykkene var trolig medvirkende til at han valgte yrkeskarriere med studier av samene. Ørnulv Vorren ble ansatt ved Tromsø museum i 1949, og var viktig for utviklingen av den samiske etnografiske avdelinga ved Tromsø Museum. Han var en av grunnleggerne av tidsskriftet *[[Ottar (tidsskrift)|Ottar]]* i 1954. Professor i samisk etnografi ved Universitetet i Tromsø fra 1971. Æresdoktor ved Umeå universitet 1973. 

*Festskrift til Ørnulv Vorren* ble utgitt av museet i 1994.

## Referanser


## Eksterne lenker