Fanden

**Fanden** (fra dansk *fanden*, på norsk også *faen* og svensk *fan*) er et folkelig, ofte litt spøkefullt navn i skandinaviske språk på «den onde» eller et ondt vesen som tilsvarer djevelen i kristendommen. Begrepet blir ikke brukt i høytidelige, religiøse og bibelske sammenhenger, men er en vanlig personifisering i folketro og folkediktning, for eksempel i eventyr og sagn, der fanden ofte er ute for å fange sjeler. Denne skikkelsen framstilles noe mindre farlig og mektig enn Satan i Bibelen, og flere folkeeventyr handler om hvordan folk lurer fanden, blant annet for inntekten hans.

Ordet *fanden* forekommer i flere ordtak og snakkemåter. Det er i ulike varianter også forsterkende kraftuttrykk og banneord både i norsk, svensk, dansk, islandsk og færøysk; i Norge er formen *faen* vanligst.

Andre folkelige betegnelser på djevelen er blant andre Gammel-Erik og Tykje.

## Etymologi og synonymer

Ordet *fanden* har sannsynligvis oppstått som en videreutvikling av det norrønne *fjándi*, «fiende», som i middelalderen også ble brukt om djevelen. En annen forklaring sier at ordet opprinnelig kommer fra det gamle tyske eller frisiske ordet *fannen*, som betyr å «friste», og særlig presens partisippformen *fandiand*, «fristende».

*Fanden* (skrevet med liten forbokstav) har også blitt vanlig i banning. På svensk er hovedformen *fan*. Den er også vanlig i Norge.

Å bruke en demons rette navn kunne ifølge folketroen i uheldigste fall virke som en påkallelse av onde krefter, og slike navn ble derfor unngått eller erstattet med nøytrale ord og mer spøkefulle eufemismer. *Fanden* er en slik formildende omskrivning av navnet på djevelen. Det er flere tilsvarende folkelige navn og betegnelser på skikkelsen.

### Banneord
* Banneordet *fanden* tilsvarer  det nyere, og mer kraftfulle, *faen* (også skrevet *fan*). På dansk (og eldre norsk) var uttrykket gjerne *Fy for fanden!* og liknende. Formene *fy faen!*, *faen ta!* og *faen i helvete!* regnes som de sterkeste språklige uttrykkene på norsk. I skandinaviske språk brukes for øvrig ofte religiøse begreper som banneord, for eksempel *faen*, *satan*, *[[helvete]]* og *herregud*, i motsetning til i engelsk, der tabuord knyttet til kropp, særlig ekskrementer, kjønnsorganer og seksualitet, for eksempel *[[fuck]]*, *[[cunt]]* og *[[shit]]*, er enda litt vanligere og oppleves grovere.
* Mindre provoserende og anstøtelige  formvarianter av *fanden* som banneord i norsk er *fanken*, *fankeren*, *fankelen*, ord som antakelig er dannet med det tyske diminutivsetterleddet *-chen* eller *-ken*  (også begrepet *veslefanden* har vært brukt i norsk). Liknende språklige varianter er *farken*, *farsken*, *fanen*, *fageren* og *fenden*.  
* Et utbredt, litt mildere synonym til kraftuttrykket *fanden* er *[[pokker]]*, et ord som opprinnelig kommer fra det tyske *Pocken*, det vil si «byller» eller «kopper».
 
Flere av navnene på fanden blir ofte brukt med gentivs-s i kraftuttrykk, for eksempel «faens kvinnfolk»,  «din fennens hurpe« (fra Gabriel Scotts roman *[[Fant]]*) og «pokkers til kar».

### Synonymer
*Andre betegnelser på Fanden er *skotteren*, etter det gammelnorske *andskoti* som betyr djevelen,  *nokkeren* og *droleren*. Navnene ble brukt både i bestemt og ubestemt form. 
* *Fanden*   har ofte blitt omtalt som *Styggen* på norsk, ofte i varianter som *Styggen sjøl* og liknende.
* Puke, fra det norrøne *púki*, betød i gammel foketro «en liten djevel» eller «ond ånd», men kunne i norske dialekter også brukes om Fanden.
* Enda et folkelig kallenavn på djevelen som har vært vanlig i Skandinavia, er Gamle-Erik og varianter av det, deriblant *Gammel-Sjur* og *Rødesimon*.
* Djevel eller fanden kan i flere dialekter også kalles *tykje*, ofte i bestemt form *tykjen* eller *han tykje*.
* Fanden kan også omtales som *haltefanden* på norsk fordi han ifølge folketroen har hestefot på det ene beinet og halter når han går. Knut Hamsun bruker dette ordet i *Konerne*.  
* Av eldre egennavn og betegnelser på djevelen i den kristne-jødiske religionen beskrevet i Bibelen, kan nevnes Satan, Lucifer og Belsebub (også skrevet *Beelsebul*). På gresk kalles djevelen *diabolos*. Satan-figuren i islam kalles på arabisk al-Shaytan eller Iblis.

## I norsk folketro og folkediktning

### Eventyr
Det er flere norske folkeeventyr der fanden opptrer, deriblant *[[Gutten og Fanden]]* (også kalt *Fanden i nøtta*), utgitt første gang i 1843 og *[[Fanden og futen]]*, utgitt i 1876.

### Fandens slåtter
Fanden ble i folketroen regnet som en mester i slåttetrall og felespill. Han ble også regnet som en dyktig læremester særlig på hardingfele. En lang rekke slåtter sies å komme fra fanden, blant andre:
* *[[Fanitullen]]*
* *Faen på bordlasset*
* *Faen veggimota*
* *Faen i kyrkjetårnet*
* *Låtten som styggen hulla då han begrov mor si*
* *Ein langeleiklått so den vonde tralla te guten so drap gjenta si*

### Ordtak
Fanden nevnes i flere ordtak og munnhell.
* *Der ikkje fanden er sjølv, der hev han sveinane sine*
* *Får fan' fyrst ein fing, tek han snart heile handa*
* *Han får gjera seg nyvd som skal få fan' til  fæla*
* *Han må sjå illa ut som skal skræma fan*
* *Han lyt skrika høgt som skal skræma han gamle-Sjur*
* *Fan' er ikkje å flå som eit anna krøter, han hev for mange fetlingar til dess*
* *Fan' er ikkje god å få skot på*
* *Den som tek fan' på ryggen, får frakta han fram*
* *Hev ein teke gamlingen i båten, får ein føra han yver sunde*
* *Ein treng 'kje ropa på fan', han kjem ubeden*
* *D'er lett få fan' inum dørgåtta, d'er verre få honnom utatt*
* *Gjerandsløysa er hovudputa åt fan*
* *Fanden er 'kje den som legg seg på late sida*
* *Mykje vil ha meir og fan' vil ha fleir*
* *Når du talar um fan' so kjem han*
* *Når fan' vert gamal vil han verta munk*
* *Når fan' gjer sine ting, legg han i ruge*
* *Han er svike næraste som er fan' kjæraste*
* *Di meire fan' sel deg, di høgare går prisen*
* *Hund på Ropeid, og båt på Tjelmane, det måtte fan' vera.*
* *Fan' kan ein fria seg fyre (krossa i frå seg), men ei gala kjering vert ein aldri kvitt (-vonde folk ikkje)*
* *Det som ikkje der i Guds kiste, fer i fan' si taske*
* *Han lyt ha jarnfingrar som skal kunna fan' flå*
* *Han treng kvasse klør som med fan' skal klorast*
* *Han lyt ha både nebb og klør som med fan' skal nappast*
* *Når mannen hev tent fan' i ungdoms- og manndomstida si, byd han Vårherre resten av levedagane sine*
* *D'er anna illt til enn berre fan*'
* *Ein skal 'kje måla fan' på veggen*
* *Fan' les bibelen som sakføraren les lova*
* *Fan' er alltid vensam mot sine*
* *Fan' hjelper sine*
* *D'er 'kje verdt måla fan' svartare enn han er*
* *Fan' er ingen i lengden god, og sine eigne verst*
* *Fan' hev stødt sine apostlar millom Herrens profetar*
* *Fan' er lettare å løysa enn å binda*
* *«Ja, tek ikkje han gamle-Erik deg, so er han ikkje den eg hev halde han fyre,» sa nordlendingen til Bergensgesellen*
* *Fan' va 'kje rædd andre enn den uvisse skyttaren* .
* *Fanden og hans [[oldemor]]*, kjent i tysk fra 1480-tallet, seinere også på dansk
* *I nøden spiser fanden fluer.*
**Fanden i vold*
* *Dyden i midten, sa Fanden, han satt mellom to prester*
* *Fanden er løs*, 'nå går det riktig galt', munnhell dannet etter Johannes' åpenbarings forestilling om at den bundne Satan slippes løs
* *Skremme Fanden på flatmark*, om en som er veldig sint)
* *Fanden og hans oldemor (eller mor)*, grunnbetydning 'alle onde makter', kjent i tysk fra 1480, i dansk fra seint på 1500-tallet
* *Male fanden på veggen (eller over døra)*, å se altfor svart på noe
### Annet

*Blomsterplanten Marihånd med svart rot kan kalles *Fandens hånd*.
*Det har blitt utgitt flere bøker og annet i moderne tid der *Fanden* inngår i tittelen, deriblant  deriblant Bertram Dybwad Brochmanns *Fandens efterlatte Papirer* fra 1934, som kom i ny utgave i 1977. Skuespilleren Karl Sundby har skrevet og spilt sin egen kabaret *Fanden i Vold*. Skuespilleren Eva von Hanno opptrådte med monologen *Christian – fandens mannfolk!* første gang i 2000.
* Fandens fødselsdag ble på 1880-tallet et spøkefullt kallenavn på datoene 11. juni og 11. desember, dager da en ifølge gammel skikk skulle betale renter på pantelån.
* *Fanden* som etternavn ble båret av blant andre de norske treskjærerne Halvor Fanden og sønnen Samuel Halvorsøn Fanden fra 1600-tallet.
*Ifølge norsk folketro  skal fanden ha skapt skjærene
* Det vesle treet geitved (*Rhamnus catharticus*) har blitt kalt «treet som fanden flådde geita under»

## Se også
*Gamle-Erik
*Satan, djevelen
*Døden, Mannen med ljåen
*Fandens fødselsdag

## Litteratur
*Asbjørnsen og Moe: Norske folkeeventyr.
* Ronald Grambo, *Djevelens livshistorie : scener fra en travel tilværelse *, 1990

## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* Søk på faen i Bokmåls- og Nynorskordboka