open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hajeren

**Hajeren** er en innsjø i Kongsberg kommune, Buskerud. En liten krok på østsiden ligger også i Holmestrand kommune, Vestfold.

Vannet er regulert med en dam bygget ca. 300 meter nedenfor det naturlige utløpet i sørenden. Reguleringshøyden er 408-412,8 meter over havet. Vannet ledes i tunnel over til Øksne, som er magasin for Hakavik kraftverk på vestsiden av Eikeren.

I vannet finnes ørret, ørekyt og rikelig med abbor. I forbindelse med Hakavikreguleringen, blir det jevnlig satt ut ørret i vannet. Det er begrenset rekruttering av den ville ørretbestanden, og utsettingen bidrar helt klart positivt til ørretbestanden.

## Fotnoter



## Referanser
Forminx

**Forminx** (gammelgresk φόρμιγξ) er et av de eldste strengeinstrumentene fra den greske antikken. 

Instrumentet hadde fra to til sju strenger som ble knipset med fingrene eller med et plekter.  Instrumentet kan dokumenteres fra det 9. til 6. århundre før vår tidsregning. Senere ble forminx erstattet av de beslektede instrumentene kithara og lyre.

Forminx var akkompagnementsinstrument for epos-sangerne. Arkeologiske funn, musikkteoretiske skrifter fra antikken og andre kilder, som Hesiod og Aristofanes, tyder på at forminx til forskjell fra lyra opprinnelig bare hadde fire strenger og dermed ikke kunne frambringe mer enn fire toner. Martin Litchfield West mente stemmingen av firestrengers forminx kunne være avledet fra den gamle joniske tonerekka *e&nbsp;f&nbsp;a&nbsp;c'&nbsp;d' *, slik at den relative stemmingen var *e&nbsp;f&nbsp;a&nbsp;d*'.  Senere versjoner av instrumentet hadde opp til sju strenger.

Ifølge Homer, Hesiod og Aristofanes var instrumentene belagt med gull og elfenbein, og ble brukt til å akkompagnere rapsodene.

Forminxen kom antakelig fra Mesopotamia.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Nancy Sultan: «Phorminx φόρμιγξ», *Perseus Digital Encyclopedia*
* Forminx på univie.ac.at
* Bilder som viser forskjellen på forminx, kithara og lyra
Frisco Bay

***Frisco Bay*** (originaltittel: ***Hell on Frisco Bay***) er en amerikansk dramafilm fra 1955, regissert av Frank Tuttle og produsert av Jaguar Productions. I hovedrollene spiller Alan Ladd og Edward G. Robinson. Filmen handler om en tidligere politimann som søker hevn etter å ha blitt uskyldig dømt for mord. Manuset er skrevet av Sydney Boehm og Martin Rackin, basert på romanen *The Darkest Hour*, skrevet av William P. McGivern, fra 1955.

## Handling
Etter fem år i San Quentin State Prison blir den tidligere politimannen Steve Rollins løslatt, etter å ha blitt uskyldig dømt for drap etter at en arrestert mann døde. Steve blir møtt av en tidligere venn fra politiet, Dan Bianco, og hans kone Marcia, som Steve misliker fordi hun har vært utro mot ham. I San Francisco forsøker Steve å finne en fisker ved navn Rogani, som angivelig sitter på bevis som kan frikjenne Steve. Men to kjeltringer, Lye og Hammy, som arbeider for gangsteren Victor møter Steve og advarer ham om å ikke etterforske saken videre.

## Rolleinnehavere
* Alan Ladd som Steve Rollins
* Edward G. Robinson som Victor Amato
* Joanne Dru som Marcia Rollins
* William Demarest som Dan Bianco
* Paul Stewart som Joe Lye
* Perry Lopez som Mario Amato
* Fay Wray som Kay Stanley
* Renata Vanni som Anna Amato
* Nestor Paiva som Louis Fiaschetti
* Stanley Adams som Hammy
* Willis Bouchey som politiløytnant Paul Neville
* Peter Hansen som politietterforsker Connors
* Anthony Caruso som Sebastian Pasmonick
* George J. Lewis som pater Larocca
* Tina Carver som Bessie Coster

## Eksterne lenker
* 
*
The Fat Spy

***The Fat Spy*** er en amerikansk komedie fra 1966, regissert av Joseph Cates og produsert av Phillip Productions. I hovedrollene spiller Phyllis Diller, Jack E. Leonard, Brian Donlevy, Johnny Tillotson og Jayne Mansfield. Filmen handler om en gruppe menneskers jakt på ungdomskilden. Manus er skrevet av Matthew Andrews.

## Handling
En gruppe tenåringer reiser til en liten øy utenfor Florida på jakt etter en sunken skatt. På samme øyen befinner også Irving Gonjular seg. Han har fått i oppdrag av kosmetikkprodusenten Wellington å finne ungdomskilden. Da Wellington får vite at tenåringene har ankommet ønsker han å få dem bort fra øyen. Han sender datteren sin, Junior, for å assistere Irving med dette. Hun er svært forelsket i Irving, men han er mest opptatt av blomster og sykkelen sin.

Wellingtons konkurrent, kosmetikkprodusenten Camille Salamander, ønsker også å finne ungdomskilden. Hun samarbeider med Irvings tvillingbror, Herman Gonjular, som jobber for Wellington, for å oppnå dette. De to sniker seg inn i Wellington-bygget, og finner ut at ungdomskilden er to svarte roser. Junior tar dem på fersken og får dermed også vite det. Camille og Herman legger en plan for å ødelegge Wellington-bygget, mens Junior befinner seg inni det, men mislykkes.

I mellomtiden har Irving funnet rosene, mens han ventet på Junior. Han plukket med seg den ene for å ha som pynt på jakken sin. Da Camille og Herman til slutt finner ungdomskilden er det derfor bare én rose igjen, og de spiser den. En stund senere finner Junior og Irving dem og oppdager at de er blitt forvandlet til små barn. Junior mener at den siste rosen bør gå til noen som virkelig trenger den, og hun og Irving gir den derfor til en gammel mann og kvinne. Da de snur seg har de blitt unge igjen, og mannen presenterer seg som Ponce de León.

## Rolleinnehavere

* Phyllis Diller som Camille Salamander
* Jack E. Leonard som tvillingene Irving og Herman Gonjular
* Brian Donlevy som George Wellington
* Johnny Tillotson som Dodo Bronk
* Jayne Mansfield som Junior Wellington
* Lauree Berger som Nanette
* Jordan Christopher som Frankie
* The Wild Ones som seg selv
* Lou Nelson som sikhen Punjab
* Toni Lee Shelly som havfruen Naiomi
* Penny Roman som seg selv
* Adam Keefe som fortellerstemmen

## Bakgrunn og produksjon
Filmen ble spilt inn i Cape Coral i Florida.

## Mottakelse
*[[Los Angeles Herald-Examiner]]* slaktet filmen og mente at den var bortkastet både når det gjaldt tid og talent. Filmen ble i 2004 inkludert i dokumentaren *The 50 Worst Movies Ever Made*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
The Challenge (1960)

***The Challenge*** er en britisk kriminalfilm/neo noir fra 1960, regissert av John Gilling, som også skrev manuset, og produsert av Alexandra. I hovedrollene spiller Jayne Mansfield og Anthony Quayle. Filmen handler om en enkemann som blir lurt inn det kriminelle liv av sin kjæreste.

## Handling
Enkemannen Jim bor hos svigerforeldrene sine sammen med sønnen sin, Joey. Jim har et forhold til Billy, som er leder for en gruppe kriminelle. Hun overtaler han til å delta på et ran av en pengetransport. Ranet er vellykket og Jim er ansvarlig for å oppbevare pengene på et sikkert sted. Kort tid senere blir han imidlertid angitt på bakgrunn av en anonym telefonsamtale, arrestert og må sone i fengsel i fem år. 

I mellomtiden fortsetter Billy og gjengen hennes sin kriminelle virksomhet. Billy innleder et forhold til Kristy, et annet medlem i gjengen. Da Jim til slutt slipper ut av fengsel blir han oppsøkt at Billy som vil vite hvor han har gjemt pengene. Han ønsker imidlertid ikke å fortelle henne det. Kristy og de andre i gjengen kidnapper da Joey. Jim forsøker å finne pengene, men oppdager at det lagres eksplosiver der han hadde gravd de ned. Han tar kontakt med Kristy for å få mer tid på seg, men Kristy vil ikke høre.

Billy er ikke fornøyd med det Kristy har gjort. Hun forteller Jim hvor Joey er, og ender opp med å bli skutt i et basketak med en av de andre i gjengen. I mellomtiden er det blitt bestemt at Joey skal bli drept. Dette mislykkes og Jim blir til slutt gjenforent med Joey. Jim besøker Billy på sykehuset, og han utelukker ikke at de kan ha en fremtid sammen. Politiet har arrestert de andre i gjengen, og Jim får vite at politiet hadde funnet pengene og gravd de opp for tre år siden.

## Rolleinnehavere

* Jayne Mansfield som Billy
* Anthony Quayle som Jim
* Carl Möhner som Kristy
* Peter Reynolds som Buddy
* Barbara Mullen som Ma Piper
* Robert Brown som Bob Crowther
* Patrick Holt som Max
* John Bennett som Spider
* Dermot Walsh som politietterforsker Willis
* Edward Judd som politietterforsker Gittens
* John Stratton som Rick 
* Lorraine Clewes som fru Rick 
* Peter Pike som Joey 

## Bakgrunn og produksjon
Jayne Mansfield hadde sin første toppløsscene under innspillingen av filmen, da hun tok av seg bhen et kort øyeblikk. Det ferdige resultatet ble rimelig uskyldig, men Mansfield uttalte til pressen at det hadde tatt tre timer å overbevise henne om å spille inn denne scenen. 

## Sanger
* «The Challenge of Love» fremført av Jayne Mansfield (dubbet av Joan Small)

## Mottakelse
Mansfields kostymer skapte problemer for filmsensuren i USA, og filmen fikk bare en begrenset visning i landet. *[[Variety]]* lot seg ikke imponere og satte spørsmålstegn ved Mansfields begrunnelse til å være med i filmen. De mente imidlertid at hennes nærvær, sammen med Quayle og Möhner, ville bidra til brukbart billettsalg. *[[The New York Times]]* gikk enda lenger og mente Mansfield var talentløs, men at hun likevel var seg selv lik.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tonje Vråle

**Tonje Vråle** (født 27. september 1971) er en norsk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte på mellomdistansene med 800 meter som beste øvelse, der hun har personlig rekord på 2.05,54 fra 1993. Samme år satte hun også personbeste på 400 meter med 54,77 og er per juni 2012 nummer 25 gjennom alle tider i Norge i begge øvelser. Hun vant sølv på 800 meter under NM 1991. Vråle representerte IF Sturla.

Vråle er bosatt i sin barndomsby, Drammen, og arbeider som jordmor.

## Referanser
* Friidrett.no: Statistikk resultater utøvere på V
Boulevard Saint-Germain

**Boulevard Saint-Germain** er en boulevard på Seinens venstre bredd i Paris. Den er oppkalt etter biskop Germain av Paris og navnevalget har sammenheng med boulevardens nærhet til kirken Germain des Pres dedikert til hans minne.

## Gateløpet

Boulevarden er 3&nbsp;150 m lang med en bredde på 30 meter. Den har sitt løp fra Seinen på hjørnet av Quai Saint-Bernard og forsiden av Île Saint-Louis i 5. arrondissement, langs elva noen hundre meter under Mount St. Genevieve, krysser deretter 6. arrondissement og møter så Seinen igjen ved Quai d'Orsay i 7. arrondissement.

Bolevarden er den viktigste trafikkåren i Latinerkvarteret, sammen med Boulevard Saint-Michel  og Faubourg Saint-Germain.

## Referanser
Follow the Sun (TV-serie)

***Follow the Sun*** er en amerikansk eventyrserie som ble sendt på ABC fra 1961 til 1962. Barry Coe og Brett Halsey spilte hovedrollene som Ben Gregory og Paul Templin, to frilansjournalister som bodde på Honolulu, Hawaii. Øvrige roller ble spilt av Gary Lockwood, som assistenten Eric Jason, Gigi Perreau, som den vakre sekretæren Katherine Ann «Kathy» Richards og Jay Lanin, som politiløytnanten Frank Roper.

En rekke kjente personer spilte gjesteroller i serien, inkludert Keenan Wynn, Rhonda Fleming, Julie London, Yvonne De Carlo, Jayne Mansfield, Brian Keith, Dyan Cannon, James Dunn, Inger Stevens, Robert Vaughn, Joanna Moore, Keith Andes, Tuesday Weld, Dennis O'Keefe, Stella Stevens, William Bendix, Yvonne Craig, Diane Baker og David Janssen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Greatest Hits Vol. 2

***Greatest Hits Vol. 2*** kan vise til flere album:

*''Greatest Hits Vol. 2'' (Titanic-album) (1977)
*''Greatest Hits Vol. 2'' (ABBA-album) (1979)
*''Greatest Hits Vol. 2'' (Elisabeth Andreassen-album) (1985)
*''Greatest Hits Vol II'' (Alan Jackson-album) (2003)
Latin Quarter (nattklubb)

**Latin Quarter** (også kjent som **LQ**) er en nattklubb i New York.
Den åpnet opprinnelig i 1942, og hadde de neste årene kjente artister som Frank Sinatra, Ella Fitzgerald og Mae West på scenen. Etter å ha gjennomgått en rekke forandringer er fokuset nå på hiphop, reggaeton og salsamusikk.

## Eksterne lenker
* lqny.com
* LQ på nocheLatina
Fremont Hotel and Casino

**Fremont Hotel and Casino** er et hotell og kasino på Fremont Street i Las Vegas i Nevada. Det er en del av Fremont Street Experience, og  åpnet 18. mai 1956.

Scener fra feriestedet er blitt brukt i filmene *[[Kjære, jeg forstørret barnet]]* og *[[Swingers (1996)|Swingers]]*.

Fremont drives av Boyd Gaming Corporation.   

## Eksterne lenker
*
The Best of Kylie Minogue

***The Best of Kylie Minogue*** er et samlealbum av den australske sangeren Kylie Minogue, utgitt den 1. juni 2012 med EMI for å minnes den tjuefemte år siden Minogues karriere, som en del av hennes *K25*-feiringer. Utgivelsen følger de tidligere store samleplater *[[Greatest Hits (Kylie Minogue)|Greatest Hits]]* (1992), *[[Hits+]]* (2000) og *[[Ultimate Kylie]]* (2004). En spesialutgave ble også utgitt, inkludert en bonus-DVD med musikkvideoer.

## Listeplasseringer
*The Best of Kylie Minogue* debuterte som nummer elleve på UK Albums Chart og solgte 9.700 eksemplarer i sin første uke. Men i sin tredje uke, fikk albumet ut av topplisten til nummer førtisyv. Det gikk så til nummer nittisyv for sin siste uke, bor der i fire uker totalt. Albumet klarte å nå topplisten i land som Skottland, Irland, Tsjekkia og Spania.

Albumet ble utgitt i Nord-Amerika den 19. juni 2012 og nådde nummer tretten på Billboard (Dance/Electronic Albums). Men i sin andre uke, gikk albumet ned til nummer tjuetre.

## Sporliste
#«Can't Get You Out of My Head» – 3:51
#«Spinning Around» – 3:28
#«I Should Be So Lucky» – 3:24
#«Love at First Sight» – 3:57
#«In Your Eyes» – 3:19
#«Kids» – 4:18
#«Better the Devil You Know» – 3:54
#«All the Lovers» – 3:20
#«Give Me Just a Little More Time» – 3:08
#«Celebration» – 3:57
#«Slow» – 3:15
#«Red Blooded Woman» – 4:19
#«I Believe in You» – 3:21
#«On a Night Like This» – 3:31
#«Confide in Me» – 4:26
#«Get Outta My Way» – 3:38
#«The Loco-Motion» – 3:14
#«Tears on My Pillow» – 2:33
#«Wow» – 3:12
#«In My Arms» – 3:32
#«Better than Today» (Japansk bonusspor) – 3:26
#«Never Too Late» – 3:21

## Topplisten

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sigurd Trygve Ekeland

**Sigurd Trygve Ekeland** (født 1921, død 1973) var en norsk diplomat. Han hadde tjeneste blant annet ved ambassadene i Moskva, Wien og Brüssel. 16. februar 1973 ble han utnevnt til Norges faste delegerte ved Organisasjonen for økonomisk samarbeid og utvikling. Han etterfulgte Rolf Fredrik Hancke, som hadde vært Norges faste delegerte fra 1968. I 1974 etterfulgte Georg Kristiansen ham.

## Referanser


## Kilder
* Hvem Hva Hvor 1974 side 165: Sigurd Trygve Ekeland
Give Myself a Party

**«Give Myself a Party»** er en amerikansk sang, skrevet av Don Gibson.

Innspillingen til Gibson ble utgitt på singlen RCA Victor 47-7330 i 1958. Produsent var Chet Atkins. B-siden var «Look Who's Blue».

## Svensk versjon
Gösta Rybrant har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Minnenas fest».

### Innspilling
*Towa Carson. Utgitt på EP-platen *Towa C* (RCA EPS&nbsp;184) i 1962.

## Listeplasseringer
Versjonen til Gibson lå som # 5 på Billboards countryliste og som # 46 på Billboard Hot 100-listen.

## Referanser
Tåtten om Egil Side-Hallsson

**Tåtten om Egil Side-Hallsson** (norrønt *Egils þáttr Síðu-Hallssonar*, *Egils þáttr Hallsonar ok Tófa Valgautssonar* eller *Egils þáttr austfirzka*) er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår i Norge, Danmark og Sverige i kong Olav den hellige styretid (1020-1028) og handler om *Egil* og vennen *Tove Valgautson* som er i kong Olavs tjeneste. Sagaen har blitt beskrevet som «an early exemplary narrative, written to illustrate the power and the glory of St Óláfr during his life.»

Egils venn Tove er sønn av Valgaut, som er jarl i Götaland. Tove har blitt kristen under sine vikingferder, mens Valgaut fremdeles er gammeltroende - i tråd med tættenes tendens til å beskrive Sverige som arnestedet for hedenskap. Egil og Tove er i tjeneste hos kong Olav, og følger ham på hærferd til Danmark. De kommer i unåde hos kongen da de befrir en flokk danske bønder som har blitt tatt til fange. Når Egil siden blir syk, fordi en trollkyndig same i kong Knuts tjeneste har kastet sykdom over det norske skipsmannskapet, må kong Olav derfor nødes tre ganger før han kommer til Egils sykeleie og gjør ham frisk ved håndspåleggelse. For å bøte for sin ulydighet må Egil og Tove deretter reise til Valgaut for å overtale ham til å oppsøke kong Olav og å ta kristentroen. Valgaut er først motvillig, men blir siden kristen og lar bygge en kirke. Egil forsones med kongen, og vender hjem til Island, hvor han fikk et godt omdømme. Hans dattersønn blir Jon biskop.

Finnur Jónsson (1858-1934) mente at «Bortset fra enkelte udsmykninger er þáttr'en utvivlsomt historisk. Egils udenlandsrejse omtales også i biskop Jons saga, begyndelsen.»

Tåtten er kjent fra Flateyjarbók og Tómasskinna, og det er forskjeller mellom de to versjonene. Et kort sammendrag finnes også i Den legendariske saga om Olav den hellige og i Olav den helliges saga i Heimskringla. Den er oversatt til nynorsk i 1939 og i 1980 som *Tåtten om Egil Side-Hallsson*. Siste oversettelse som *Tåtten om Egil Side-Hallsson* ved Arnhild Mindrebø i fembindsverket *Islendingesagaene*, 2014.

## Referanser


## Eksterne lenker

* heimskringla.no, dansk fulltekst
Ramblin’ Rose

**«Ramblin' Rose»** er en amerikansk populærmusikksang fra 1962, skrevet av brødrene Noel og Joe Sherman. Den ble popularisert av Nat King Cole. Hans innspilling ble utgitt på singlen Capitol 4804. Produsent var Lee Gillette. Singlen solgte i mer enn én milliion eksemplarer. «Ramblin' Rose» var også på Coles album album of the same name, som også var en milliionselger. Sangen ble nominert til en Grammy Award i kategorien Record of the Year.

Flere artister har gjort coverversjoner av den, slik som Johnny Lee og Hank Snow.
En franskspråklig versjon med Petula Clark med tittelen «Les Beaux Jours» ble utgitt i 1962.

## Svensk versjon
Stig Rossner har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Törnrosen».
### Innspilling
Carli Tornehave. Utgitt på EP-platen Philips 433&nbsp;415&nbsp;PE i 1962.

## Norsk versjon
Arve Sigvaldsen skrev en norsk tekst med tittelen "Kom, kom, kom" som Stein Ingebrigtsen spilte inn i på albumet Bare Stein i 1973.

## Listeplasseringer

## Referanser


## Kilder
*Hyatt, Wesley (1999): *The Billboard Book of #1 Adult Contemporary Hits* (Billboard Publications)
Huset Gonzaga

**Gonzaga** er en fyrstefamilie med navn etter borgen Gonzaga ved Mantova. 

Familien var ledende i bykommunen, senere markiet og til slutt i hertugdømmet Mantova. I første halvdel av 1600-tallet tilfalt hertugdømmet Mantova den yngre linjen Gonzaga-Nevers.

## Eksterne lenker
*
Huset Este

**Este** var en av de eldste italienske adelsfamiliene.

Familien regjerte Ferrara fra 1240 til 1597 og Modena fra 1288 til 1796. Fra 1452 var representanter for familien hertuger av Modena. Flere av familiemedlemmene var viktige meséner i den italienske renessansen.

## Eksterne lenker
* 
* Artikkel i ''Encyclopædia Britannica'', 1911
Jordmorvegen

**Jordmorvegen** (1–9, 4–14) er en ca 200 meter lang blindvei i Sogndal som starter ved Kreklingevegen og ender i et boligområde. Navnet stammer fra jordmor Karen Petra Egeland, født 1907, som bodde på nedsiden nær enden av veien. Hun var jordmor i Balestrand i mange år. Hennes arbeidsplass var Røde Kors Sjukestove i Balestrand. De fleste i Balestrand ble født der før det ble vanlig å dra til sykehus i Lærdal og senere Førde.

## Referanser
Profitt

I bedriftsøkonomi er **profitt** differansen mellom innkjøpspris og kostnader og salgspris. 

## Definisjon
Det finnes flere former for måling av profitt. Merk at ordene *resultat* og *inntekt* brukes som erstatning i noen tilfeller. 

* **[[Bruttofortjeneste]]** er et bedriftsøkonomisk begrep for forskjellen mellom innkjøpspris og utsalgspris for en vare på selgers hånd. Bruttofortjeneste er salgs- og driftsinntekter eksklusive mva (omsetning) minus den varekostnad som er brukt for å oppnå omsetningen.

* **[[Driftsresultat]]**, også kjent under begrepene ***driftsoverskudd*** eller ***driftsmargin*** (i prosent), er et begrep som benyttes i bedriftsøkonomi og regnskap for å vurdere lønnsomheten av driften i en bedrift. En bedrifts driftsresultat er lik bedriftens overskudd på den operative driften, det vil si driftens salgs- og driftsinntekter (omsetning), minus driftens kostnader (varekostnad, lønnskostnader, og andre driftskostnader). Driftsresultatet viser lønnsomheten av selve virksomheten, men tar ikke opp i seg finansielle kostnader, beskatning og investeringer. Det varierer litt hvilke kostnader som ellers tas med i dette resultatbegrepet.
Come Go with Me

***Come Go With Me*** er en sang skrevet av C.E. Quick (a.k.a. Clarence Quick), et originalt medlem (bassvokalist) av den amerikanske  doo-wop-vokalgruppen The Del-Vikings. Sangen ble opprinnelig spilt inn av The Del-Vikings (ledersanger Norman Wright) i 1956, men ble ikke utgitt før i juli 1957 på Luniverse LP "Come Go With The Del Vikings". Den endelige versjonen av sangen ble gitt ut den andre uken i januar 1957 og ble ledet av Gus Backus. Da Joe Averbach, eieren av Fee Bee Records ikke kunne håndtere etterspørselen, signerte han med Dot Records i slutten av januar 1957; sangen ble en hit, og nådde toppen på nr. 5 på de amerikanske Billboard Top 100 Pop Charts (en forgjenger til 1958 etablerte Billboard Hot 100). Den nådde også #2 på R&B-diagrammet.  

Den var senere med i filmene *[[Siste natt med gjengen]]* (1973), *[[Stand by Me (film)|Stand by Me]]* (1986) og *[[Joe Versus the Volcano]]* (1990). *Come Go with Me* solgte mer enn  én millioner eksemplarer og ble tildelt gullplate.

I 2004 rangerte magasinet Rolling Stone sangen som # 449 på sin liste over The 500 Greatest Songs of All Time. 

## Andre versjoner
*En coverversjon med The Fleetwoods ble utgitt på gruppas album *Mr. Blue* (1959)
*Dion gjorde en coverversjon av sangen på sitt album *[[Lovers Who Wander]]* (1962). Den ble også utgitt på single og nådde en 48.-plass på Billboard Hot 100-listen i 1963.
*The Strangers & Doris gjorde en coverversjon på singlen Polydor NH&nbsp;10921, som ble utgitt i 1962.
*Sha Na Na, en rock and roll revival-gruppe, fremførte «Come Go with Me» live på Woodstockfestivalen sommeren 1969.
*En coverversjon av «Come Go with Me» ble senere gjort av det amerikanske rockbandet The Beach Boys og var med på dets album *[[M.I.U. Album]]* (1978). Selv om den ikke ble utgitt på single den gangen, ble sangen tatt med på samlealbumet *[[Ten Years of Harmony]]* i 1981. Den ble så utgitt på single for å promotere samlealbumet og steg så til en 18.-plass på Billboard Hot 100-listen i januar 1982. Da samlingen ble gjenutgitt på CD var det et alternativt opptak av sangen som ble anvendt.
*Den israelske artsisten Danny Sanderson fremfører en a cappella-versjon av sangen på hebraisk med tittelen «Bo'ee Motek/בואי מותק». Den ble utgitt på hans album *חף מפשע* på CBS International-labelen.
*I episoden *Who Gives A Hootennay?* av TV-serien *[[Happy Days]]* i 1982 gjorde Scott Baio og Erin Moran en coverversjon av denne låten i folkesangstil.
*I episoden *Slater's Sister* av TV-serien *[[Skulk (TV-serie)|Saved By the Bell]]* i 1992 fremførte gjengen denne sangen i The Max som bandet The Five Aces.
*I 2007 utgav den britiske avisen *[[Liverpool Echo]]* et éngangs-musikkmagasin, *Sound 08*, og gav bort en gratis CD, som inneholdt en coverversjon med The Coral.
*Kenny Loggins gjorde en coverversjon på sitt album *[[All Join In]]* (2009).
*I episoden *Party On!* av TV-serien *[[Det søte liv til sjøs|Suite Life On Deck]]* i 2010 fremførte Sean Kingston en hip-hopversjon av sangen.

## Referanser
Elaine Cunningham

**Elaine Cunningham** (født 12. august 1957) er en amerikansk fantasy- og science fictionforfatter, mest kjent for sine bidrag til rollespillet *[[Dungeons & Dragons]]*.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Maic Sema

**Maic Ndongala Namputu Sema** (født 1988) er en svensk fotballspiller som fra den 31. desember 2023 er klubbløs.

Han har tidligere spilt for . Han debuterte i Tippeligaen den 25. mars 2012 mot . I 2011 ble han kåret til åretsspiller av supporterklubben til Hammarby IF.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profile
Awaruitt

**Awaruitt** (også kalt **Josephinitt**) er en naturlig forekommende legering av nikkel og jern, med komposisjon fra Ni2Fe til Ni3Fe. Det ble første gang påvist i 1885 langs elven Gorge i Awarua Bay på South Island, New Zealand. Mineralet er også påvist i større mengder i Josephine County, Oregon, USA – hvorfra det alternative navnet josephinitt stammer. 

Awaruitt ble første gang påvist i Norge ved innsjøen Feragen ved Røros, Trøndelag under leting etter platina i 1961-63 av geologen Ivar Grette Hultin. Forekomsten ble dengang ikke funnet drivverdig. I 2012 fikk det kanadiske gruveselskapet First Point Minerals konsesjon til å drive utvinning her.

Awaruitt kan brukes til utvinning av nikkel for produksjon av stål, uten å gå veien om forurensende nikkelsulfider.

## Kilder
* *Dagens Næringsliv* 16. juli 2012
Ramciel

**Ramciel**, også stavet **Ramshiel** eller **Ramchiel**, er en liten by, beliggende på den vestre bredd av Den hvite Nil i delstaten Lakes i Sør-Sudan hvor det er foreslått at det skal anlegges en planlagt by som skal være landets fremtidige hovedstad i stedet for dagens Juba. Denne vil ligge nærmere landets geografiske sentrum da den ligger et område i delstaten Lakes nær grensene til Central Equatoria, Eastern Equatoria og Jonglei.

Slik kan landets politiske tyngdepunkt bli flyttet nærmere landets sentrum, samtidig som at den raskt voksende byen Juba ikke har infrastruktur til å være en funksjonell hovedstad.

## Etymologi
«Ramciel» er et Dinka-navn og betyr: «sentralt møtested».

## Ny hovedstad
Sør-Sudans hovedstad er Juba, som også er administrasjonssenteret for delstaten Central Equatoria og fylkessetet for Juba fylke (county), og er landets største by. Imidlertid mangler Juba den infrastrukturen som en hovedstad trenger og er lite sentralt plassert i landet. Regjeringen vedtok derfor i februar 2011 om å utrede etableringen av en ny, planlagt by som kan være regjeringssete. De foreslåtte prosjektet er tenkt å skulle fungere som de andre tilsvarende planlagte og utviklede nasjonale hovedsteder i moderne tid, som Abuja i Nigeria, Brasília i Brasil og Canberra i Australia.

I september 2011 kunngjorde en talsmann for regjeringen at den politiske ledelsen hadde gått inn for utviklingen av en ny hovedstad ved Ramciel. 

Den avdøde lederen John Garang skal også ha hatt planer om å utvikle en hovedstad i dette området før sin død i 2005. Forslaget ble støtte av delstatsmyndighetene i Lakes og i hvert fall en stammehøvding i Ramciel. regjeringsmedlemmer har uttalte at utvikling, planlegging og bygging av byen vil sannsynligvis ta så mye som fem år og flytting av de statlige institusjonene vil bli gjennomført i ulike stadier.

## Referanser
Bandidos-drapet

**Bandidos-drapet** var et drap i Mjøndalen. Den 15. juli 1996 ble gjengmedlemet og motorsykkelklubblederen Jan Krogh Jensen skutt og drept på Steinberg i Nedre Eiker. 

Jan «Face» Krogh Jensen ble født i 1958 i Danmark, men bosatte seg senere i Helsingborg i Sverige. I Helsingborg var han med på å grunnlegge motorsykkelklubben White Trash MC, sammen med Michael Ljunggren på midten av 1980-tallet. Han ble på begynnelsen av 1990-tallet medlem av Bandidos.

Krogh Jensen var 15. juli 1996 på vei til Bandidos sin avdeling i Drammen sammen med Michael Lerche Olsen, Sveriges Bandidos-sjef, og et antall norske medlemmer da han ble skutt og drept i Mjøndalen i Nedre Eiker. Han ble fraktet til Ullevål sykehus i Oslo, hvor han ble erklært død.

I ettertid antok politiet at Lerche Olsen var det egentlige målet for drapet. Et medlem av Hells Angels ble i 1997 tiltalt for drapet, men ble senere frikjent i retten.

## Se også

* Liste over norske uoppklarte drapssaker

## Referanser
Krekling stasjon

**Krekling stasjon** er en jernbanestasjon ved Krekling i Øvre Eiker. Den ble åpnet i 1874, tre år etter at sidelinjen til Kongsberg på Randsfjordbanen ble tatt i bruk. Strekningen er i dag del av Sørlandsbanen.

13. november 1967 ble stasjonen fjernstyrt, og persontrafikken ble lagt ned 29. mai 1994, siden brukes stasjonen som fjernstyrt kryssingsspor.

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase om Krekling stasjon
Meheia stasjon

**Meheia stasjon** er en jernbanestasjon som ligger i Kongsberg kommune. Den ble åpnet da jernbanelinjen mellom Kongsberg og Hjuksebø ble tatt i bruk. 15. mars 1968 ble stasjonen fjernstyrt. Etter at  persontrafikken ble nedlagt 28. mai 1989 brukes stasjonen som fjernstyrt kryssingsspor. Stasjonen har også et sidespor. 9. februar 2012 ble en omfattende restaurering av stasjonsbygningene avsluttet.

I løpet av årene 2022 til 2025, ble stasjonsbygningen totalrenovert, mye av tømmeret i veggene måtte byttes pga feil maling og andre problemer fra tidligere restaurering.

## Referanser
 

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Kåre Gisvoll

**Kåre Gisvoll** (født 29. november 1930 i Bø i Vesterålen, død 4. februar 2005 i Trondheim) var en norsk sosialøkonom,
offentlig tjenestemann og politiker for Venstre.

Han var cand.oecon. fra Universitetet i Oslo fra 1957. Han kom deretter til NTH i Trondheim, hvor han i 1965 ble førsteamanuensis. Fra 1970 til 1975 var han utbyggingsdirektør ved Universitetet i Trondheim på Dragvoll. Gisvoll var også medlem av Strinda kommunestyre og Trondheim bystyre og formannskap for Venstre.

Gisvoll var statssekretær i Handelsdepartementet under Korvald-regjeringen fra 1972 til 1973, da handelsavtalen med EF kom i stand. Gisvoll styrte i realiteten departementet under statsråd Hallvard Eikas sykdom.

Gisvoll var fylkesrådmann i Sør-Trøndelag fylkeskommune fra 1976 til 1986, assisterende banksjef i Kreditkassen i Trondheim fra 1986 til 1991 og deretter direktør for Trondheims byjubileum i 1997.

Fra 1980 til 1982 var han leder for «Utvalg for vurdering av utslippsavgifter som virkemiddel i forurensingspolitikken».

Han vokste opp i Bø med foreldre fra Foldereid i Nord-Trøndelag. Faren var lærer.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
USAs stillehavsflåte

**Stillehavsflåten**, eller **United States Pacific Fleet** (USPACFLT), er den amerikanske marinens flåte i Stillehavet. Hovedkvarteret er Joint Base Pearl Harbor-Hickam, som ble opprettet i 2010 da Hickam Air Force Base og Pearl Harbor Naval Station ble slått sammen. Siden 1947 har flåten operativt vært underlagt U.S. Pacific Command.

Stillehavsflåten ble dannet i 1907 da den asiatiske divisjonen og Stillehavsdivisjonen i den amerikanske marinen ble slått sammen. I 1910 ble dog den første divisjonen omorganisert tilbake til en separat asiatisk flåte (Asiatic Fleet). Fra 1922 ble Stillehavsflåten slått sammen med Atlanterhavsflåten til United States Fleet. Stillehavsflåten fikk sin nåværende form ved at United States Fleet ble delt igjen i 1941, i tre flåter: Stillehavsflåten, Den asiatiske flåten og Atlanterhavsflåten, i forbindelse med andre verdenskrig.

Stillehavsflåten hadde fram til mai 1940 base på den amerikanske vestkysten, men på grunn av Japans ekspansjonisme og krigshandlinger i Asia fikk den amerikanske flåten ordre om å flytte til en mer fremrykket stilling i Stillehavet ved Pearl Harbor.

## Eksterne lenker
*
Grøvelsjøen

**Grøvelsjøen** (svensk: *Grövelsjön*, sørsamisk: *Guevteljaevrie*) er en innsjø på grensa mellom Engerdal kommune i Norge og Älvdalen kommune i Sverige.

Sjøen er på norsk side omgitt av Grøvelsjøen naturreservat, men sjøen selv ligger ikke i reservatet. På svensk side ligger store deler av sjøen i Långfjällets naturreservat. I nordenden ligger den veiløse bygda Sylen, omtalt i TV-programmet *[[Der ingen skulle tru at nokon kunne bu]]*.

I strandsonen ved sjøen ligger vraket av et tysk fly som nødlandet her den 2. juni 1940.

## Referanser
Joint Base Pearl Harbor–Hickam

**Joint Base Pearl Harbor–Hickam** (**JBPHH**) er et amerikansk forsvarsanlegg som ble opprettet 1. oktober 2010 ved samlokalisering av Pearl Harbor Naval Station og Hickam Air Force Base. Anlegget ligger i Pearl Harbor ved Honolulu på øya Oahu i Hawaii.

Basen er en av 12 samlokaliserte baser som er opprettet etter at Base Closure and Realignment Commission Act ble vedtatt i 2005.

## Referanser
Tåtten om Gunnar Tidrandebane

**Tåtten om Gunnar Tidrandebane** (norrønt *Gunnars saga þiðrandabana* eller *Gunnars þáttr Þiðrandabana*) er en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår øst på Island ca år 1006-1008 og handler om nordmannen Gunnar som blir trukket inn i en feide om gjeld, og må flykte over hele Island. Tåtten/sagaen tilhører den gruppen av tætter som har blitt sammenlignet med lengre islendingesagaer med sine ættefeider; den er også et karakteristisk eksempel på det fenomenet i islendingesagaenes æresbegrep at tjenestefolk med sine ord eller gjerninger kan sette husbonden i en æres-knipe som medfører mange drap.

Gårdsarbeideren Asbjørn Vegghammar setter seg i gjeld, og unndrar seg å betale gjelden. Asbjørn er først i tjeneste hos Bjørn Koreksson og brødrene hans, deretter hos Kjetil i Njardvik. Bjørn er i utgangspunktet god venn med Kjetils fostersønn Tidrande Geitesson. Tittelens Gunnar er en nordmann som har kommet til Island for å drive handel sammen med vennen Tormod; de blir boende hos Kjetil. Bjørn og seks andre menn, blant dem Tidrande, reiser til Njardvik for å stevne Asbjørn. Sju menn døde i det første møtet: Asbjørn, Kjetil, Bjørn, Tore Englandsfarar fra Bjørns følge og to av Kjetils gårdsgutter. Til sist dør Tirande da Gunnar kaster et spyd etter ham.

Sagaens avsnitt 3 til 6 forteller deretter om Gunnars flukt fra Tidrandes bror Torkjell; hvor Gunnar finner tilflukt på flere gårder på øst-Island. I det siste og sjuende avsnittet finner han hjelp hos Gudrun Osvivsdatter vest ved Helgafell. Hun hjelper ham også tilbake til Norge. Dette siste avsnittet gjengis også i *[[Laksdøla saga]]*, hvor det kalles *Njarðvikingasaga*.

Sagaen eller tåtten står i gjeld til flere andre sagaer. *[[Laksdøla saga]]* har blitt nevnt som en kilde, mens andre mener at Laxdøla har brukt denne sagaen som kilde. Forfatteren ser ut til å anta at leseren er kjent med Droplaugarsona saga. De fleste mener at sagaen er identisk med den tapte *Njarðvikingasaga*, mens andre finner det usannsynlig at en nordmann skal ha gitt sitt navn til en hel saga.

Sagaen ble oversatt til norsk i 1939 og i 1980 som *Tåtten om Gunnar Tidrandebane*. Siste utgave på nynorsk ved Børge Nordbø i fembindsverket *Islendingesagaene*, 2014.

## Referanser


## Eksterne lenker

* heimskringla.no, dansk fulltekst
Fritz Semb Thorstvedt

**Fritz Semb Thorstvedt** (født 18. mai 1892 i Hædrum, død 21. november 1975 i Oslo) var en norsk idrettsutøver. Som tolvåring var han i 1904 med på å stifte Frigg i Kristiania, og han representerte klubben i fotball og skisport.

## Fotball
Semb Thorstvedt ble norgesmester for Frigg to ganger, i 1916 og 1921. Han spilte tre kamper for det norske landslaget, ytre venstre mot Danmark i 1918, venstre half mot Sverige og mot Danmark igjen i 1919. Som spiller var han kjennetegnet som sterk, ikke spesielt elegant, men med god kondisjon og arbeidsmoral. Hans yngre bror Rolf Semb Thorstvedt ble også landslagsspiller og norgesmester for Frigg.

## Skisport
Fritz Semb Thorstvedt ble nummer to i kombinert under Holmenkollrennene i 1917. Han hoppet seg opp fra 13.-plass i langrennet til 2.-plass, bare slått av Otto Aasen som tok kongepokalen.

## Etter karrieren

Etter sin aktive karriere hadde Semb Thorstvedt flere lederverv. Han var formann i Frigg, i ledelsen av Oslo skikrets og i styret i Oslo kjøpmannsforening. «Der alte Fritz», som han ble kalt, ble som førstemann utnevnt til æresmedlem av Frigg.

Han krediteres for å ha vært den som først foreslo navnet Lillomarka. Dette gjorde han i 1931 i Skiforeningens årbok.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ted Nelson

**Theodor Holm Nelson** (født 17. juni 1937) er en amerikansk sosiolog, filosof og datapioner. Han skapte begrepene hypertekst og hypermedia i 1963 og publiserte dem i 1965.

Ted Nelson er sønn av skuespillerinnen Celeste Holm (Oscar 1947). Han har forelest i Norge flere ganger, sist i 2011.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Rolf Semb Thorstvedt

**Rolf Semb Thorstvedt** (født 3. april 1898 i Kristiania, død 15. oktober 1972 i Oslo) var en norsk fotball- og bandyspiller. Han var angrepsspiller og representerte Frigg. Semb Thorstvedt var med på Frigg-laget som vant norgesmesterskapet i fotball i 1921, og han scoret ett mål i finalen mot Odd. Han var dessuten tapende finalist i 1919 og 1920. I 1920 spilte han to kamper på det norske landslaget, den ene mot Italia under OL i Antwerpen.

Hans eldre bror Fritz Semb Thorstvedt var også landslagsspiller og norgesmester for Frigg.

## Eksterne lenker
*
Tåtten om Tidrande og Torhall

***Tåtten om Tidrande og Torhall*** (norrønt: *Þiðranda þáttr ok Þórhalls* eller *Þiðranda þáttr Síðu-Hallssonar*, «Tåtten om Tidrande Side-Hallson») er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår øst på Island i 996 og handler om Tidrande som ignorer spåmannen Torhalls advarsler, og går ut i vinternatten, hvor han blir drept av et rytterfølge av ni svartkledde kvinner med dragne sverd.

Bonden Hall feirer høstgilde. Hele selskapet blir advart av Halls venn, nordmannen Torhall - som er omtalt som en vismann eller spåkyndig, om at ingen må gå ut etter mørkets frembrudd. Tre ganger banker det på døren i løpet av natten, og den tredje gangen går Tidrande ut for å se hvem det er. Ute på tunet får han se to ulike følger av ni ridende kvinner: ni svartkledte med sverd nordfra, og ni hvitkledte på hvite hester sørfra. Tidrande blir dødelig såret av det sortkledte følget, og rekker så vidt å forklare resten av husfolket hva som har skjedd, før han dør. Torhall forklarer rytterne som  fylgjer eller diser, og tolker hendelsen som et forvarsel om trosskiftet på Island.

Teksten er kjent fra *[[Flateyjarbók]]*, hvor den er skrevet inn som en del av *[[Den større saga om Olav Tryggvason]]*. Den er oversatt til norsk som en del av denne. Oversatt til nynorsk som *Tåtten om Tidrande og Torhall* ved Børge Nordbø, 2014.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* heimskringla.no, dansk fulltekst
Ditlef Knudsen

**Ditlef Knudsen** (født 15. mars 1911 i Oslo, død 23. desember 1981 i Asker) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1929 studerte han sosialøkonomi ved Université Libre de Bruxelles i 1934. Han tok utenriksdepartementets aspirantkurs i 1939 og tjenestegjorde deretter ved norske utenriksstasjoner i Beograd, New York og Montreal. Han ble utnevnt til ambassadør til Thailand i 1959, til Chile i 1969 og til Tyrkia i 1973. 

Ditlef Knudsen ble i 1968 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

## Stasjoneringer
* 1947 chargé d'affaires ved legasjonen i Beograd
* 1948–1952 konsul ved generalkonsulatet i New York City
* 1952–1959 konsul ved generalkonsulatet i Montréal, Canada. Generalkonsul fra 1957.
* 1959–1963 ambassadør ved Norges ambassade i Bangkok sideakkreditert til  Jakarta og Manila 1959, 
* 1963–1969 protokollsjef UD
* 1969–1973 ambassadør ved Norges ambassade i Santiago, Chile 
* 1973– ambassadør ved Norges ambassade i Ankara, sideakkreditert til Kabul.

## Familie
Han var sønn av ingeniør Anton Marius Knudsen (1881-1959) og Mary Døscher (født i 1882). I 1939 giftet han seg med Alyce V. Siqveland (1912–1947). Han var senere gift med Anna Sophie Broch (1918–2000). De ble foreldre til billedkunstner Cecilie Broch Knudsen (født 1950).

## Referanser
Huế erkebispedømme

**Huế erkebispedømme** (latin: *Archidioecesis Huéensis*) er et katolsk erkebispedømme som dekker det sentrale Vietnam.

Det ble etablert i sin nåværende form 24. november 1960, og dekker et område på &nbsp;km² og har siden 1998 blitt ledet av erkebiskop Etienne Nguyên Nhu Thê som tidligere var koadjutor erkebiskop av Huế.

Bispedømmene i erkebispedømmet er: 
* Ban Ma Thuot bispedømme, Ban Ma Thuot
* Ðà Nang bispedømme, Da Nang
* Kontum bispedømme, Kontum
* Nha Trang bispedømme, Nha Trang
* Quy Nhon bispedømme, Quy Nhon

Notre-Dame-katedralen i Huế er erkebispedømmets katedral.

I 2004 utgjorde katolikkene i erkebispedømmet rundt  personer, noe som utgjør 3,3 % av befolkningen. Erkebispedømmet har 93 prester og totalt 177 menigheter.

## Ordinarier
Følgende har vært ordinarius i erkebispedømmet:
*François Pellerin, MEP, 1850-1862
*Joseph Sohier, MEP, 1862-1876
*Jean Pontvianne, MEP, 1877-1879
*Louis Caspar, MEP, 1880-1907
*Eugène Allys, MEP, 1908-1931
*Alexandre Chabanon, MEP, 1931-1936
*François Lemasle, MEP, 1936-1946
*Jean-Baptiste Urrutia, MEP, 1948-1960
*Pierre Martin Ngô Đình Thục, 1960-1968
*Philippe Nguyên-Kim-Diên, 1968-1988
*ledig (1988-1998)
*Etienne Nguyên Nhu Thê, 1998–present

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Kita Abashidze

Prins **Kita (Ivane) Abashidze** (georgisk კიტა აბაშიძე), født 1870, død 1917) var en georgisk litteraturkritiker, journalist og politiker.

Abashidze var født inn i en adelig familie i regionen Guria. Etter å ha fullført ved Kutaisi Klassiske Gymnasium i 1889, tok han fag i filosofi og kunstteori i Paris, samt studerte jus ved Odessa universitet. På slutten av 1890-tallet arbeidet Abashidze for Tbilisis kontrollkomité, og som mekler i Racha og Tsjiatura i det vestlige Georgia. Fra 1893 av var Abashidze engasjert i journalistikk, hvor han jevnlig skrev litteraturkritikk for georgisk presse. Hans estetikk og syn på samtidens verdenslitteratur, samt georgisk litteratur, ble formet under innflytelse av georgiske intellektuelle på 1860-tallet, samt den franske litteraturkritikeren Ferdinand Brunetière.

Tidlig i 1900-årene var Abashidze engasjert i ledelsen av Chiaturas mangan-industri, og senere ledet han et manganindustriråd. Han sluttet seg også til Georgias sosial-føderale parti, og ble et av partiets ledere. Etter Det russiske keiserdømmets fall i februarrevolusjonen 1917, ble Abashidze utnevnt til kommissær for utdanning innenfor Ozakom, som var en regional administrasjon, som eneste georgiske medlem i komitéen. I mars 1917 ble han erstattet av sosialdemokraten Akaki Chkhenkeli.

## Referanser
Ferdinand Brunetière

**Ferdinand Brunetière** (19. juli 1849 – 9. desember 1906) var en fransk Journalist, kritiker og litteraturhistoriker.

## Liv og virke
Brunetière ble født i Toulon i departementet Var i provinsen Provence. Etter skole i Marseille studerte han i Paris ved Lycée Louis-le-Grand. Han satte seg i fore å bli lærer, og forsøkte å komme inn på École normale supérieure, men klarte det ikke opptakskravene. Utbruddet av krigen i 1870 forhindret ham å prøve igjen. Han ble privatlærer og skrev bokanmeldelser. Etter utgivelsen av en rekke vellykte artikler i *Revue Bleue*, ble han knyttet til *Revue des Deux Mondes*, først som bidragsyter, deretter som sekretær og underredaktør, og til sis i 1893 som hovedredaktør. Det samme år ble han valgt inn i Académie française (Franske akademiet).

I 1886 ble Brunetière utpekt som professor av fransk språk og litteratur ved École Normale, en stor ære for en som ikke hadde kommet seg fram gjennom de akademiske gradene; senere hadde flere posisjoner ved Sorbonne og andre steder. Han ble dekorert med æreslegionen i 1887.

Blant Brunetières mest representative verk finner vi samlinger av artikler, som *Études critiques sur l´historie de la littérature française* (8 band, 1880-1907), samt forelesninger, som *L´évolution des genres dans l´historie de la littérature français* (1892), *Essais sur la littérature contemporaine* (1892-95), *L´évolution de la poésie lyrique en France au dix-neuvième siècle* (1894), *Vicot Hugo* (1902), *Honoré de Balzac* (1906) samt *Historie de la littérature française classique* (1904-17), fullført etter Brunetières død av hans elever.

## Referanser


## Litteratur
* Faure, Michel (mai 1981): «Le Retour au jansénisme dans l’institution critique» i: *Littérature*, nr. 42. 
* Hecht, Jennifer Michael (2003): *The End of the Soul: Scientific Modernity, Atheism and Anthropology in France*, New York: Columbia University Press, s. 172–176. ISBN 978-0-231-12846-9 

## Eksterne lenker
*
Sad Movies (Make Me Cry)

**«Sad Movies (Make Me Cry)»** er en amerikansk popsang fra 1961, skrevet av John D. Loudermilk. Versjonen til Sue Thompson ble utgitt på singlen Hickory 45-1153 i 1961. B-siden var «Nine Little Teardrops». «Sad Movies» finnes også på hennes album *Meet Sue Thompson*, utgitt for Hickory Records i 1962. 
 
Selv om Thompson var i trettiårene da hun spilte inn «Sad Movies» appellerte hennes sangstil og stemme, som hørtes ung ut, til mange av Baby Boomerne, hvis innflytelse begynte å bli tydelig på de amerikanske musikklistene. Loudermilk ble inspirert til å skrive sangen etter at ei venninne av ham dro for å se filmen *[[Spartacus (film fra 1960)|Spartacus]]* (1960): *«Etter at filmen begynte slukket de de sterke lysene og det var bare en stemningsdreper. Personen jeg var sammen med hadde tårer i sine øyner og sa: «Triste filmer får meg til å gråte»»*.

## Andre versjoner
Artister som har gjort coverversjoner av sangen innbefatter:

*The Lennon Sisters
*Den brasilianske gruppa Trio Esperança spilte i 1962 inn en versjon med tittelen «Filme Triste». Teksten ble skrevet av Romeu Nunes
*Den britiske popsangeren Carol Deene
*I 1961 spilte den franske popsangeren Sylvie Vartan inn en versjon med tittelen «Quand le film est triste»
* I 1970-årene hadde discogruppen Boney M. en versjon
*En spansk versjon med Queta Garay . Den bar tittelen «Las caricaturas me hacen llorar»

## Svensk versjon
Britt Lindeborg har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Trist story».

### Innspilling
*Lil Malmkvist. Utgitt på EP-platen *Säterjäntans lördag* (Bonniers Folkbibliotek BFB&nbsp;1073) i 1962.

## Listeplasseringer

## Referanser
Shiyi

***Shiyi*** (; betyr «ti vinger») er en gruppe konfucianske kommentarer til Yijing, *Forvandlingenes bok*.  De er: 

* Tuanzhuan (; 2 deler)
* Xiangzhuan (; 2 deler)
* Xici (; 2 deler)
* Wenyan ()
* Shuogua ()
* Xugua ()
* Za gua ()

## Litteratur
* Richard Wilhelm: *I Ging. Das Buch der Wandlungen*. Anaconda, Köln 2007, ISBN 978-3-86647-079-8.
* Rudolf Ritsema, Hansjakob Schneider (utg.): *Eranos. Yi Jing (I Ging). Das Buch der Wandlungen. Mit Konkordanz*, O. W. Barth, Bern u. a., 2001, ISBN=3-502-61053-3
Aimargues

**Aimargues** er en kommune i departementet Gard i regionen Occitanie sør i Frankrike. Aimargues ligger 20&nbsp;km øst for Montpellier.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Aimargues***

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
Elisabeth Vannebo

**Elisabeth Vannebo** (født 23. mars 1966 i Trondheim) er en norsk musiker og komponist. Hovedinstrumentet er tuba, og hun spiller også didgeridoo. Som komponist og arrangør har hun en stor produksjon og hun har også laget læreverk for instrumentalopplæring både på egen hånd og i samarbeid med andre. Elisabeth er bosatt i Bergen.

## Karriere

Hun er utdannet tubaist fra Griegakademiet med Stein Erik Tafjord som lærer. 
Hun var en av grunnleggerne av folkemusikkgruppa Yggdrasil i 1993.
Elisabeth er fast tilknyttet Bergen kulturskole som lærer og utøver. Siden 1991 har hun vært engasjert ved Griegakademiet som metodikk- og praksislærer.
Hun underviser også ved Ole Bull-akademiet.

## Plateutgivelser
* *[[Herrelaus]]* – med Yggdrasil (Grappa, 1998)
* *Eg vil møte deg* – med Kvann (Grappa, 2006)
**Felabaluba med Askeladden* (Grappa, 2018)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Elisabeth Vannebos hjemmeside
Anders Waernelius

**Anders Waernelius**, tidligere *Anders Jonsson* (født 17. september 1955 i Stockholm, Sverige) er en svensk folkemusiker (perkusjonist). Han har vært bosatt i Göteborg siden 1988.

## Karriere

Han har spilt med en rekke bandkonstellasjoner, og har vært fast medlem av folkemusikkgruppa Yggdrasil siden 1996.

## Plateutgivelser
* *Tunga* – Råmantik (Liphone Records, 1996)
* *[[Herrelaus]]* – Yggdrasil (Grappa, 1998)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Yggdrasils hjemmeside