Reichsdeputationshauptschluss

**Reichsdeputationshauptschluss** var Det tysk-romerske rikes siste store lov, som innebar en radikal endring i rikets territorielle struktur og maktfordeling. Den ble vedtatt den 25. februar 1803 av den tysk-romerske riksdagen i Regensburg. Dokumentets fulle navn var *Hauptschluß der ausserordentlichen Reichsdeputation*, som betyr «Sluttrapport fra den ekstraordinære riksdeputasjonen» (som var en komité nedsatt av keiseren).

## Lovens innhold
Den største endringen som *Reichdeputationshauptschluss* medførte, var at nesten 120 riksumiddelbare tyske stater forsvant fra kartet ved et pennestrøk. Så godt som alle geistlige områder (riksstifter) ble *[[sekularisering|sekularisert]]*, og mange av de mindre verdslige territoriene (bl.a. frie rikssteder) ble *[[mediatisering|mediatisert]]*. Konsekvensen var i begge tilfeller at deres områder ble slått til større nabostater.

## Lovens forhistorie
I løpet av koalisjonskrigene hadde Napoleon erobret de tysk-romerske territoriene som lå på den venstre (vestre) siden av Rhinen. Som seierherre kunne Napoleon diktere fredsbetingelsene i freden i Campo Formio (1797) og freden i Lunéville (1801). Her fikk han ikke bare anerkjent sine erobringer, men forpliktet attpåtil Det tysk-romerske rike til å kompensere de territorielle tapene som tysk-romerske fyrster hadde lidd på den venstre Rhinsiden.

*Reichsdeputationshauptschluss* var en direkte konsekvens av denne forpliktelsen. For å oppnå målet, bestemte riksdeputasjonen at de mindre riksstendene skulle mediatiseres til fordel for fyrstene som hadde tapt områder vest for Rhinen. Riksdagen godkjente loven i februar 1803.

## Lovens konsekvenser
Den mest graverende endringen var sekulariseringen av riksstiftene. Geistlige fyrster hadde alltid spilt en stor rolle i Det tysk-romerske rike, og hadde ofte vært keiserens viktigste støttespillere. *Reichsdeputationshauptschluss* avskaffet samtlige riksklostre. Av de 25 fyrstbispedømmene i riket ble 24 sekularisert. Bare høystiftet Regensburg fortsatte å eksistere som geistlig og riksumiddelbart territorium, kombinert med erkekansler- og kurfyrstetittelen som tidligere hadde tilhørt erkestiftet Mainz. Også høystiftet Salzburg fortsatte å eksistere, men som et *verdslig* kurfyrstedømme, ikke som fyrstbispedømme. I&nbsp;tillegg kunne Malteser- og Den tyske ordenen bevare noen av besittelsene sine.

Rikslandsbyene og 40 av 46 frie rikssteder led samme skjebne, dvs. ble gitt til riksfyrster eller -grever. De eneste frie riksstedene som overlevde *Reichsdeputationshauptschluss* som riksumiddelbare territorier, var Augsburg, Bremen, Frankfurt, Hamburg, Lübeck og Nürnberg.

Disse endringene forskjøv maktbalansen i riket til fordel for de større fyrstedømmene (fremfor alt Bayern, Baden og Württemberg). Videre mistet de katolske riksstendene sitt flertall i riksdagen. Alt dette førte til en svekkelse av keiserens posisjon. Denne svekkelsen hadde nok vært et av Napoleons mål. Den førte i siste instans også tre år senere til grunnleggelsen av Rhinforbundet &ndash; som bestod av franske marionettstater&nbsp;&ndash; og til oppløsningen av Det hellige romerske rike av den tyske nasjon.

## Lovens ordlyd
Hele *Reichsdeputationshauptschluss* kan leses i fulltekst (på tysk) på naboprosjektet wikisource.

## Se også
* Det hellige romerske rike av den tyske nasjon
* Koalisjonskrigene
* Riksumiddelbarhet
* Rhinforbundet