Alexandre Le Roy

**Alexandre-Louis-Victor-Aimé Le Roy**  (født 19. januar 1854 i Saint-Sénier-de-Beuvron i Manche i Normandie i Frankrike, død 21. april 1938 i Paris)  var en fransk katolsk erkebiskop. Han virket som misjonær i Afrika og ble valgt til generalsuperior for spiritanerordenen.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Alexandre Le Roy ble født den 19. januar 1854 i Saint-Senier-de-Beuvron i Frankrike, som sønn av normanniske bønder. Etter å ha frekventert folkeskolen, gjennomgikk Alexandre Le Roy først «guttseminar» i Martain. Etterpå gikk han på det av sulpicianerne ledede presteseminaret i Coutances, som den gang hadde den kjente predikant pater Marty til forstander. Misjonsarbeidet lå særlig denne nidkjære leder på sinne, og hans begeistring kunne ikke unnlate å øve en avgjørende virkning på den unge Le Roys følsomme og kunstneriske temperament. 

Det var særlig den form som misjonsprestene av den Hellige ånd - C.S.Sp. — drev arbeidet under og dette samfunns ledende prinsipper som tiltalte ham, og han gjennomførte derfor sitt novisiat i kongregasjonens ordenshus i Chevilly ved Paris.

### Prest
Alexandre Le Roy ble presteviet i Chevilly den 10. august 1876 av biskop François-Marie Duboin C.S.Sp., apostolisk vikar i Senegambia. Hans lengsel hadde nå kun ett mål: å komme ut på misjonsmarken — helst til Afrika. Men han skulle først prøves grundig i den offervillige tålmodighet som ingen misjonær kan være foruten om han skal kunne holde ut i sitt krevende kall. 

Han ble først utsendt til to helt andre steder hvor arbeidet tross hans og hans medarbeideres lysende vilje og personlige nidkjære og kjærlighetsfylte innsats slo helt feil, så stasjonene måtte nedlegges og han selv reise tilbake til Frankriké. Det neste sted var i India, hvor han ledet en skole i Pondichéry. 

I 1881 ble han sendt til kongregasjonens østafrikanske misjonsfelt med sete i Zanguebar. Ved siden av sitt misjonsarbeid var han også noe av en oppdagelsesreisende. Hans reiser gikk dypt inn i det ennå helt mørke fastland. 

Som Livingstone, Stanley og flere var han medlem av det da berømte «Internasjonale afrikanske Selskap», og hans meddelelser til dette vakte betydelig opsikt innenfor fagfolkenes kretser. Med sitt utpregede språktalent hadde han lett for å sette seg inn i og beherske de forskjellige distrikters dialekter — og samtidig med at hans iver vant sjeler for evangeliet gjorde han nye og betydningsfulle etnografiske og geografiske landevinninger.

Overalt fulgte han sin kongregasjons ledende prinsipp: å gjøre de innfødte selvhjulpne og lære dem arbeidsgleden å kjenne, og han høstet store og varige resultater. 

En farlig øyenlidelse tvang ham i noen år til et høyst ufrivillig opphold i Europa — men han benyttet dette til å skape interesse om misjonen i Afrika, og da han vendte tilbake hadde han den glede at hans misjonsmark fra å være et prefektur ble opphøyet til et apostolisk vikariats verdighet.

En stor forandring var forøvrig inntrådt i de ytre forhold, da Tyskland hadde fått størsteparten av distriktet utlagt som koloni for seg og derved fikk det sivile overherredømmet — men de nye makthavere forstod å vurdere de franske misjonærers religiøse, sosiale og kulturelle innsats og det ble etablert et utmerket samarbeid. Det var også med støtte fra den tyske øvrighet på stedet at mgr. Le Roy sammen med en del av sine dyktigste med arbeidere i 1890 kunde foreta sin berømte ferd til det høye Kilimanjarofjellet, og opprettet  misjonsstasjoner på veien, forkynte og rådet bot etter evne på de stakkars innfødtes legemlige og sjelelige nød. På selve Kilimanjarofjellet leste mgr. Le Roy messen i 4800 meters høyde og til minne oppreiste han og hans ledsagere et mektig kors på stedet, oppbygd av stein og slagg. 

Etter tilbakekomsten fortsatte det utmerkede samarbeid med de sivile tyske myndigheter og mangt et opprør blant de innfødte ble forhindret eller neddempet ved patrenes innskriden. Meed sorg fikk han så en utnevnvnelse dom bragte han på lang avstand fra dette misjonsområdet.

### Titulærbiskop, apostolisk vikar for Gabon
Den 3. juni 1892 ble han utnevnt av pave Leo XIII til apostolisk vikar for Gabon i Vestafrika, og til titulærbiskop; han ble bispeviet den 9. oktober samme år av Abel-Anastase Germain av Coutances; medkonsekranter var hjelpebiskop Félix-Jules-Xavier Jourdan de la Passardière O.C. av Rouen, og biskop Magloire-Désiré Barthet C.S.Sp., apostolisk vikar av Senegambia. Han opprettet mange nye misjonsstasjoner og foretok nye oppdagelsesreiser. 

### Spiritanernes generalsuperior
I 1896 ble han valgt til sin kongregasjons generalsuperior, og dette vervet forble han i frem til 1926. Hans hjerte var stadig ved misjonsvirksomheten i Afrika, og han forsterket ordenssamfunnets virkekraft ved å grunnlegge flere nye hus. Således at det var representert i Sveits, Belgia, Nederland og Tyskland — forøvrig også i Canada. 

Et tungt slag rammet kongregasjonen da den i 1901 med mange andre kongregasjoner ble utvist fra Frankrike, men takket være den store anseelse mgr. Le Roy nøt samt hans forhandlingsdyktighet oppnådde man imidlertid tillatelse til å beholde fem hus i landet, hvorved misjonsarbeidet i Afrika kunne fortsette uforstyrret. Også på andre områder oppstod der vanskeligheter, ja tunge prøvelser for kongregasjonens arbeid — verst av alt var imidlertid Første verdenskrig. 

**Erkebiskop:** Den 16. juni 1921 ble han elevert til tittel som erkebiskop. Da han i 1926 av helbredshensyn måtte nedlegge sitt verv som den øverste leder var det mange av Helligåndsfedrene som følte det som det tyngste slag. Men fortsatt stod tilbake en innsats for mgr. Le Roy å gjøre: sitt livs erfaringer, sin lærdom og sin erkjennelses frukter nedla han i flere videnskapelige verker, som hører til det ypperste i sin genre — ikke minst fordi de fleste av dem ble gjennomillustrert av hans egne tegninger og akvareller.

I forordet til verket om naturfolkenes religion skriver han: 

::*«Alt jeg møter gir meg anledning til å observere og studere, og jeg tør si at i de tyve år jeg har levd i Afrika er de ikke gått noen dag, hvori jeg ikke har lært noe nytt — fått en idé belyst, en tvil undersøkt, en hypotese formet eller omformet, en kjensgjerning slått fast. Overalt fant jeg det som utdypet min erkjennelse eller beriktiget en villfarelse.»* 

Det foreligger fra hans hånd en lang rekke fulle publikasjoner — særlig berømt er hans verk om Afrikas dvergbefolkning som han kjente av selvsyn. For den sammenlignende religionsvitenskap har særlih hans bok *«La Religion des Primitifs»* hatt betydning — en autoritet på området som pater Wilhelm Schmidt S.V.D., en tysk etnolog, betegnet den som intet mindre enn banebrytende.

Endelig må hans *«Credo»* nevnes — en fremstilling av den katolske troslære, som kom i mange opplag.

Han døde den 21. april 1938. Bisettelsen, som fant sted fra Notre Dame de Paris, hadde samlet én fyldig representasjon fra det franske åndslivs verden.

## Bibliografi
* *Au Kilima-Ndjaro (Afrique orientale)*, 1893 
* *Sur terre et sur l’eau. Voyage d’exploration en Afrique orientale*, 1894 
* *Un coin de l’Arabie heureuse. — Le Long des côtes d’Aden à Zanzibar*, 1894
* *À travers le Zanguebar. Voyage dans l’Oudoé, l’Ouzigoua, l’Oukwèré, l’Oukami et l’Ousagara*, 1899 
* *Les Pygmées. Négrilles d’Afrique et Négritos de l’Asie*, 1905 
* A. L. R., *Catéchisme illustré des vérités nécessaires :12 Images, 12 Leçons,* t. Pour les Missions, Paris, Procure générale de la Congrégation du Saint-Esprit, 1906 ( Wikisource), « Catéchisme illustré des vérités nécessaires »
* *La religion des primitifs*, Paris, Beauchesne, 1925 (première édition en 1908), prix Juteau-Duvigneaux de l’Académie française en 1910
* *Au Kilima-Ndjaro. Histoire de la fondation d’une mission catholique en Afrique orientale*, 1930

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
* Kardinal Giacinto Placido Zurla (1769-1834) *1824
* Kardinal Antonio Francesco Orioli (1778-1852) *1833
* Kardinal Henri-Marie-Gaston Boisnormand de Bonnechose (1800-1803) *1848
* Biskop Abel-Anastase Germain (1833-1897) *1876
* Kardinal *Alexandre Le Roy* (1854-1938) *1892

## Referanser


## Litteratur
* Nekrolog i tidsskriftet St. Olav, 5. januar 1939, s. 3-5