open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Møns Klint

**Møns Klint** er Danmarks høyeste klippevegg helt øst på øya Møn sør for Sjælland. Selve veggen (klinten) er seks kilometer lang og opptil 128 meter høy. Bak klinten innover på øya er høyden opptil 143 meter.

Området er en samling biotoper. Kombinasjonen av kalkstein i grunnen, et tørt lokalklima og begrensninger i landbrukets utnyttelse av området har bidratt til en biologisk avgrensning som gir besøkende en anelse av hvordan landet så ut før industrialiseringen av landbruket startet.

Klippeveggen er en severdighet med trapp ned til havoverflaten. Helt ufarlig er det ikke, flere ganger de siste hundre årene er det observert at store biter av veggen har falt ned i Østersjøen.

## Geologi

Møns Klint ble dannet i slutten av krittiden for 75 millioner år siden. Den består av kritt, en kalkstein som er dannet av skallene til mikroskopiske alger (kalkflagellater) som fantes i havet. Senere har istider og annen erosjon formet landskapet slik det er i dag.

## Verdensarv
I 2025 ble Møns Klint tatt opp på UNESCOs verdensarvliste.

## Referanser

 
 


## Eksterne lenker
* 
* visitvordingborg.dk Møns klint
* Møns klint et 75 millioner år gammelt landskap 
* GeoCenter Møns klint
Taurini

**Taurini**, eller **taurinerne** var et gammelt keltisk-ligurisk folk som bodde rundt de øvre deler av Poelvens dal, i de midtre deler av dagens Piemonte i Italia. 

I 218 f.Kr. ble de angrepet av Hannibal, ettersom de i lange tider hadde ligget i feide med Hannibals allierte insubrene. Hannibal erobret deres hovedby,  *[[Taurasia]]*, etter en tre dager lang beleiring (kilde: Polybius iii. 60, 8). Taurinerne er lite omtalt i de historiske kilder.

Det antas at en romersk militærkoloni ble anlagt i 27 f.Kr. med navnet *Castra Taurinorum*, noe senere endret til *[[Julia Augusta Taurinorum]]* (Torino). 

Både Livius (v. 34) og Strabo (iv. s. 209) beretter at taurinernes land omfattet et av fjellpassene over Alpene, noe som peker mot at navnet til tider ble brukt om et noe videre geografisk område.
Salvatore Quasimodo

**Salvatore Quasimodo** (født 20. august 1901, død 14. juni 1968) var en italiensk lyriker og litteraturkritiker. Han ble tildelt Nobelprisen i litteratur i 1959.

I 1908, da Quasimodo var 7 år gammel, flyttet familien til Messina, ettersom hans far hadde blitt sendt dit for å hjelpe befolkningen som var rammet av et ødeleggende jordskjelv. Inntrykkene han fikk fra effektene av naturkreftene hadde en stor innvirkning på den unge Quasimodo. I 1917 var Quasimodo med på å grunnlegge avisen *Nuovo Giornale letterario* hvor han publiserte sine første dikt. I 1919 flyttet han til Roma for å fullføre sine ingeniørstudier, men dårlige økonomiske forhold tvang ham til å finne en jobb som teknisk designer. I mellomtiden studerte han gresk og latin. 

I 1929 ble Quasimodo invitert til Firenze av Elio Vittorini, som hadde giftet seg med Quasimodos søster. Her møtte han kjente poeter som Alessandro Bonsanti og Eugenio Montale. I 1930 tok Quasimodo en jobb ved Italias ingeniørkorps i byen Reggio Calabria. Selv om han var en frittalende anti-fascist tok ikke Quasimodo del i den italienske motstanden mot den tyske okkupasjonen under den andre verdenskrig. I juni 1968 ble Quasimodo rammet av en hjerneblødning, og han døde noen dager senere på sykehuset i Napoli. Han ble begravet i Milano.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
PGA-touren 2007

**2007-sesongen på [[PGA-touren]]** omfatter store endringer fra 2006. Sesongen blir «kortere og mer konsis», og sesongavslutningen legges helt om for å ta opp konkurransen med andre idretter som preger høstsesongen på TV. Hovedelementet i den nye tour-sesongen er en poengbasert serie, med navnet FedEx Cup, der spillerne vil samle poeng på grunnlag av resultatene i turneringer. Vinneren av FedEx Cup vil motta «den største utbetalingen innen konkurranseidrett». FedEx Cup avsluttes med en mesterskapsserie på fire turneringer (*Championship Series*), som kulminerer med The Tour Championship i september.

Etter FedEx Cup følger høstserien (*[[Fall Finish]]*), der spillerne fortsetter å konkurrere i håp om å ende blant de 125 beste på pengelisten som får spillerett til neste sesong.

## Turneringer

### FedEx Cup

:*Utdypende artikkel: [[FedEx Cup]]*

### Fall Finish

:*Utdypende artikkel: [[Fall Finish]]*

Etter sesongavslutningen deltar mange av spillerne i andre turneringer som ikke inngår i PGA-touren og som ikke har betydning for pengelisten. Blant disse er PGA Grand Slam of Golf, Merrill Lynch Skins Game og WGC&ndash;World Cup.

## Se også

* PGA-touren 2006
* Golf 2007
* Europatouren 2007
* LPGA-touren 2007
* Ladies European Tour 2007

## Eksterne lenker
*
Arnfinn Kolerud

**Arnfinn Kolerud** (født 1968) er en norsk lærer og forfatter som hovedsakelig skriver barne- og ungdomslitteratur.

Kolerud har blitt tildelt  en rekke priser for bøkene sine. Han bruker ofte humor i bøkene sine, og særlig de første utgivelsene utmerker seg også ved å være stillferdige bøker som med konkrete sansninger fra oppvekst på 1970-tallet gir innblikk i gutteliv, tidsbilde og bygdeliv. 

## Forfatterskap
I 1996 ga Kolerud ut sin første bok, *Berre ikkje brøyteplogen kjem…* . I 1999 ga han ut voksenromanen *Langt frå bambus*. Romantrilogien om den fiktive bygda «Vassbygda» er også myntet på voksne lesere, og har blitt beskrevet som en «heilsprø humor-trilogi[---]».

Ved utgivelsen av barneromanen *Ivar får ansvar* i 2024 skrev NRKs anmelder Anne Cathrine Straume: «Arnfinn Kolerud treff blink igjen».

## Bøker
* : *Berre ikkje brøyteplogen kjem…* (barnebok), Det Norske Samlaget
* : *Langt frå bambus* (roman), Det Norske Samlaget
* : *Den som ikkje har gøymt seg no* (barnebok), Det Norske Samlaget – første bok i serien «Odd og Per Tore»
* : *Zoomarferien* (barnebok), Det Norske Samlaget – andre bok i serien «Odd og Per Tore»
* : *Jakta på Andy Anderssons Eftf.* (barnebok, lettlest), Det Norske Samlaget
* 2010: *Når ein først skal skyte nokon* (roman), Det Norske Samlaget – første bok i «Vassbygdatrilogien»
* : *Kom ikkje inn i mitt hus* (roman), Det Norske Samlaget – andre bok i «Vassbygdatrilogien»
* : *Snillionen* (barnebok), Det Norske Samlaget
* 2021: *Gamle menn i syningom* (roman), Det Norske Samlaget – tredje bok i «Vassbygdatrilogien»
* 2024: *Ivar får ansvar* (barneroman, 10–14&nbsp;år, lettlest), Det Norske Samlaget

## Priser
* 1996 – Kulturdepartementets debutantpris – for *Berre ikkje brøyteplogen kjem…*
* 1996 – Nynorsk barnelitteraturpris
* 2004 – Norsk litteraturkritikerlags barnebokpris – for *Den som ikkje har gøymt seg no*
* 2004 – Nynorsk barnelitteraturpris
* 2005 – Guro Sandsdalens litteraturpris
* 2017 – Kulturdepartementets litteraturpris (for *Snillionen*)

## Referanser


## Kilder
* Presentasjon av Arnfinn Kolerud i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
* Arnfinn Kolerud i NRK Forfatter
* Forfattarar frå Sogn og Fjordane  Arnfinn Kolerud hos Sogn og Fjordane fylkesbibliotek
* Arnfinn Kolerud hos allkunne.no
Giorgos Seferis

**Giorgos Seferis** (Γιώργος Σεφέρης, nyere norsk transkripsjon *Jórgos Seféris*) (født , død 20. september 1971) var en gresk forfatter og diplomat. Seferis var et pseudonym, en variasjon av hans egentlige etternavn, Seferiadis. 

Familien flyttet i 1918 til Paris, der Seferis studerte juss. Etter at han i 1925 vendte tilbake til Hellas, ble han å arbeide i det greske utenriksdepartementet. Han var stasjoner i Storbritannia og Albania og under andre verdenskrig fulgte han den greske regjeringen i eksil. Etter verdenskrigen ble han stasjonert i Ankara og London, før han fra 1953 til 1956 var minister i Libanon, Syria, Jordan og Irak. Fra 1957 til 1961 var han ambassadør i Storbritannia.

Seferis debuterte som forfatter i 1931 med diktsamlingen *Vendepunkt*. Han skrev også litterære essay og oversatte utenlandsk litteratur til gresk. Seferis ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1963. Svenska Akademien tildelte ham prisen for «framstående lyriske diktning, inspirert av dyp følelse for den hellenske kulturverdenen».

Seferis var æresdoktor ved Universitetet i Cambridge (1960), Universitetet i Oxford, Universitetet i Thessaloníki og ved Princeton University.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Amedeo Avogadro

Grev **Lorenzo Romano Amedeo Carlo Avogadro di Quaregna e Cerreto** (født 9. august 1776 i Torino i kongedømmet Sardinia, død 9. juli 1856 samme sted) var en italiensk vitenskapsmann, mest kjent for sine bidrag til teorien om molar masse og molekylvekt.  Avogadros konstant (antallet molekyler i en mol) og Avogadros lov er oppkalt etter ham. 

Hans viktigste arbeid ble publisert i 1811. Her diskuterte han teorien for molekyler som var tidligere foreslått av John Dalton og hvordan den passet inn med de eksperimentelle undersøkelsene til den franske ingeniør og fysiker Gay-Lussac. Avogadro konkluderte med at molekylene i gassene til hydrogen, oksygen og nitrogen måtte bestå av to atomer som vi vet i dag er riktig. Atomvekten til nitrogen måtte være 13,2 ganger større enn for hydrogen som heller ikke er langt unna den riktige verdien som er 14. Ved bruk av sin gasslov kunne han også for første gang vise at vannmolekylet måtte bestå av to hydrogenatomer og et oksygenatom. 

## Referanser
Alessandro Baricco

**Alessandro Baricco** (født 25. januar 1958 i Torino, Italia) er en italiensk forfatter. Hans romaner er oversatt til en rekke språk.

På norsk finnes *Rasende Kasteller*, *Havoseanet*, *Silke*, *City* og *Denne historien*. Baricco er en typisk postmodernistisk forfatter, med et klart slektskap til Italo Calvino.

Han har også jobbet med den franske musikkgruppen Air.  Deres eneste utgivelse sammen er kalt *[[City Reading]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Carla Bruni

**Carla Bruni Tedeschi** (født 1967) er en modell og sanger. Hun er søster til skuespilleren Valeria Bruni Tedeschi.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carla Bruni er arving til en italiensk dekkformue (bildekk), og har aldri hatt behov for inntektsarbeid, men innen 1988 var hun en godt betalt modell. Hun ble født i Torino, Italia, men flyttet sammen med familien til Paris da hun var 5 år gammel. Hun vokste opp i Frankrike, og hadde sin skolegang i Sveits inntil hun kom tilbake til Paris for å studere arkitektur og kunst.

### Motemodell
Fra 19 års alder ga hun opp studiene for å bli en fulltids motemodell, og ble blant de tyve best betalte med inntekt på rundt 7,5 millioner dollar (ca. 60 millioner i norske kroner) i året. Hun har vært omslaget til en rekke kjente moteblader, fra franske *[[Match]]* og italienske *[[Moda]]* til *[[Vogue (magasin)|Vogue]]* og *[[Marie Claire]]*. Som motemodell har hun representert blant annet Valentino, Christian Dior, Givenchy, og Yves Saint Laurent frem til hun sluttet som modell i 1998.

### Sangerinne
I 2002 kom hennes debutalbum som artist: *Quelqu'un m'a dit*. I 2006 bar hun det italienske flagget under åpningen av Vinter-OL 2006 i Torino.

### Ekteskap
Carle Bruni giftet seg med Frankrikes president Nicolas Sarkozy 2. februar 2008, og hun har tidligere vært gift med filosofiprofessoren Raphaël Enthoven (som var tidligere gift med Justine Lévy) og som hun har sønnen Aurelien med. Bruni har også tidligere vært sammen med Mick Jagger og Eric Clapton.

25. mars 2008 ble det kjent at auksjonshuset Christie's i New York skulle selge flere bilder, deriblant en bilde av en toppløs Bruni tatt av fotografen Michel Comte i 1993. Bruni selv reagerte med fortvilelse på dette og sa «Dette er utrolig upassende og vondt». Bildet ble etter massiv mediaomtale til slutt solgt for 450.000 kroner.

## Diskografi
* *Quelqu'un m'a dit* 2002
* *No promises* 2007
* *Comme si de rien n'était* 2008

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Situasjonskomedie

**Situasjonskomedie** (engelsk teleskopord: *sitcom*) komediesjangre som har faste gjennomgangsfigurer som deler et felles miljø, eksempelvis et hjem eller et arbeidssted, og de involverte figurer havner i morsomme situasjoner og benytter en humoristisk dialog seg imellom. Eksempler er TV-serien *[[Cosby med familie]]* som var sentrerte rundt en afroamerikansk familie, eller *[[Venner for livet]]* som var sentrert rundt seks venner, tre av hvert kjønn i samme alder, som mer eller mindre bodde sammen. Slik programmer har sin opprinnelse i radio, men er særlig blitt populær underholdning på fjernsynet som en dominerende fortellerform, også i Norge med eksempelvis *[[Mot i brøstet]]* på TV 2 og *[[Side om side]]* på NRK. Denne formen for komedier inkluderer også liksom-dokumenterer som *[[Kontoret]]* med Ricky Gervais og det som har blitt gjort ulike nasjonale versjoner av.

Det første situasjonskomedie på TV hevdes å være *[[Pinwright's Progress]]*, ti episoder som ble vist på BBC i Storbritannia mellom 1946 og 1947. I USA er regissør og produsent William Asher blitt kreditert for å være den «mannen som oppfant sitcom» Han regisserte over to dusin ulike situasjonskomedier, inkludert den nær evigvarende *[[I Love Lucy]]* med Lucille Ball fra 1950-tallet og fram til 1970-tallet.

## Karaktertrekk
De første situasjonskomediene besto av individuelle episoder der man ikke trengte noen introduksjon for å komme inn i handlingen. Hovedpersonene var statiske og utviklet seg lite fra gang til gang. Mange tok etter denne formen, og hendelser ble ikke nevnt i senere episoder. Dette er tydelig i for eksempel *[[The Brady Bunch]]*, der man ofte ble presentert for venner eller slektninger som bare var med i en episode.

På 1990-tallet begynte mange serier å ha en tilbakevendende historie som man kunne følge i en hel sesong, i tillegg til alt det andre som skjedde. Man hadde sett hvor populært dette var i såpeoperaene, og ville dra nytte av dette. Et godt eksempel på dette er *[[Venner for livet]]*, der flere kjærlighetshistorier dannet bakgrunnen for handlingen. 

Serien *[[Seinfeld]]* tok dette til motsatt kant etterhvert som serien utviklet seg, og i de siste sesongene var det alltid en eller flere referanser til tidligere episoder i hver ny episode.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Situation Comedy Bibliography (via UC Berkeley) — hovedsakelig amerikanske program
* Sitcoms Online
* British Comedy Guide
Norges luftfartøyregister

**Norges luftfartøyregister** er et register over norske sivile luftfartøyer.

Norges luftfartøyregister (NLR) føres av Luftfartstilsynet og alle sivile fly som skal fly i norsk luftrom skal ha gyldig registreringsbevis fra NLR. Kun fartøyer som registrert i NLR får utstedt norsk sivilt registreringsbevis. Registrering i NLR gir også rettsvern for registrerte hjemmels- og heftelsesdokumenter.
Registreringsmerket består av 5 bokstaver; LN-(XXX). 
Det er avsatt  følgende for:
*Seilfly: LN-G(XX)
*Helikoptre: LN-O(XX)
*Ballonger: LN-C(XX)
*Mikrofly: LN-Y(XX)

Med disse begrensninger kan eieren selv velge registreringsmerke. Mange flyeiere velger et registreringsmerke som svarer til ens egne initialer.
Ved eierskifte følger den tidligere eiers registrering

## Eksterne lenker
* Luftfartøyregisteret inkludert månedlige endringer 
* Oversikt over alle norske luftfartøy (LN)
* Velg ditt registreringsmerke
Michael Rösch

**Michael Rösch** (født 4. mai 1983) er en tysk tidligere skiskytter som konkurrerte for Belgia fra 2014 til han la opp i februar 2019.

Michael Rösch har blitt juniorverdensmester fire ganger, tre ganger på stafetten og på sprintdistansen i 2003. 16. desember 2005 fikk han sin første pallplassering i verdenscupen med en andreplass på 10&nbsp;km, og 15. januar 2006 tok han sin første seier i verdenscupen da han vant jaktstarten i Ruhpolding ved å slå Raphaël Poirée på målstreken.

Under OL 2006 i Torino gikk han for det tyske laget som vant stafetten.

Michael Rösch er sønn av den tidligere verdensmesteren i skiskyting Eberhard Rösch.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Website Michael Rösch
Carlo Levi

**Carlo Levi** (født 29. november 1902 i Torino i Italia, død 4. januar 1975 i Roma) var en italiensk jødisk maler, forfatter, aktivist, anti-fascist og lege.

Han er mest kjent for boken *Kristus kom bare til Eboli* (italiensk: *Cristo si è fermato a Eboli*), en skildring av hans eksiltilværelse i Lucania (som omtrent tilsvarer det nåværende Basilicata) i Italia etter å ha blitt arrestert for sin politiske aktivitet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Grønningen fyr

**Grønningen fyr** er et innseilingsfyr som markerer det østlige rundingspunktet ved innseilingen til Kristiansandsfjorden og Kristiansand. Fyrbygningen ligger 5 moh. og er bygd i betong. Tårnet er 14 meter høyt.

Fyret på Grønningen ble tent 1. september 1878. Det andre fyret som markerer innseilingen til Kristiansand, Oksøy, ligger 2,2&nbsp;km mot vest.

Sammen med Oksøy fyr og Odderøya fyr danner Grønningen en sammenhengende kjede av navigasjonshjelpemidler for skip som skal inn i fjorden og Vesterhavnen.

Fyret og fyrbygningen er hvitmalt. Gavlen på fyrbygningen utgjør fyrtårnets fjerde vegg. Fyrstasjonen omfatter også fyrbetjentbolig med maskinrom samt uthus og to naust. I tillegg har Grønningen kaianlegg med molo. Anlegget har stor grad av opprinnelighet og bygningene er godt bevart.

Fyrstasjonen var bemannet frem til 1980 da fyret ble automatisert. Anlegget ble fredet i 1994.

Nærmeste havn på fastlandet er Kongshavn i Randesund.

Fyret driftes i dag av Bragdøya kystlag og er åpent for allmennheten. I skolens sommerferie er der vertskap som viser gjester til rette.

## Eksterne lenker
* Grønningen fyr  Bragdøya kystlag
* Grønningen fyr på www.ut.no
*
Grande Traversata delle Alpi

**Grande Traversata delle Alpi** (GTA) er en vandrevei som i 55 dagsetapper fører gjennom alpene i Piemonte.

Veien begynner ved Domodossola, og fører forbi Monte Rosa, Gran Paradiso og Monte Viso, krysser de oksitanske alpedalene (*Valle Stura, Valle Maira, Valle Maraita, Valle del Po, Valle del Chisone, Val Pellice, Valle di Susa, Valle d'Aosta*) og ender i De liguriske Alpene. Man kan gå over til Frankrike i Mercantour og fortsette til Middelhavet i få etapper, og eller fortsette vandringen på Appenninene. Det er mulig å overnatte underveis i såkalte *Posti Tappa*.

## Eksterne lenker
* GTA wiki (engelsk)
Novara

**Novara** er en by i Piemonte i det nordvestlige Italia. Den ligger rett vest av Milano, og er hovedsete for provinsen Novara. Byen har  innbyggere (2018).

## Historie

## Sport

* 2. etappe av Giro d’Italia 2021
* 5. etappe av Giro d’Italia 2010
* 6. etappe av Giro d’Italia 2010
* Gran Premio Nobili Rubinetterie
* Novara Calcio

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Nick Frost

**Nicholas Frost** (født 1972) er en britisk komiker og skuespiller kjent for sitt arbeide med Simon Pegg.

Frost ble født i Essex, men flyttet til London der han ble kjent med Simon Pegg. Frost hadde ingen skuespillererfaring før Pegg ga han rollen som den militærgale Mike i *[[Speisa]]*, og jobbet som kelner da han fikk rollen.

I 2002 skrev og ledet Frost TV-programmet *[[Danger! 50.000 Volts!]]*, et program der publikum ble presentert for et worst-case scenario og hvordan man på best mulig måte kan redde seg ut av det. Alt presentert med Frost sin humor. I forbindelse med filmen *[[Shaun of the Dead]]*, der Frost hadde rollen som den sløve bestekompisen Ed, ble det laget en spesialepisode av serien der Frost og Pegg presenterer idiotsikre måter å komme seg unna zombier på. I 2005 spilte han i sketsjprogrammet *[[Man Stroke Woman]]*.

Frost jobber med serien *[[La Triviata]]*, en situasjonskomedie om et pubquiz-lag, der han spiller rollen som Ben Cherry. Serien er basert på Frosts og Peggs eget pubquizlag, QWA (Quizzas With Attitude). Han spiller også hovedrollen i en sci-fi situasjonskomedie, *[[Hyperdrive]]*.

## Utvalgt filmografi
* *[[The Huntsman: Winter’s War]]* 2016
* *[[Unfinished Business (film)|Unfinished Business]]* 2015
* *[[The World’s End]]* 2013
* *[[Istid 4: Kontinenter på avveie]]* 2012
* *[[Snow White and the Huntsman]]* 2012
* *[[På eventyr med Tintin: Enhjørningens hemmelighet]]* 2011
* *[[Paul (film)|Paul]]* 2011
* *[[La Triviata]]* 2006
* *[[Hot Fuzz]]* 2006
* *[[Hyperdrive (britisk TV-serie)|Hyperdrive]]* 2006
* *[[Man Stroke Woman]]* 2005
* *[[Kinky Boots (film)|Kinky Boots]]* 2005
* *[[Spider-Plant Man]]* 2005
* *[[Straight 8]]* 2004
* *[[Shaun of the Dead]]* 2004
* *[[Danger! 50,000 Zombies!]]* 2004
* *[[Speisa]]* 1999

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Klaus Ostwald

**Klaus Ostwald** (født 1958) er en tidligere østtysk skihopper. Han representerte DDR. Han ble verdensmester i skiflyging i 1983 i Harrachov med et hopp på 183 meter.

Han deltok i OL i 1980 og 1984, men oppnådde ikke noen fremskutte plasseringer. Under VM i laghopping i Engelberg i 1984 var han med på å ta sølvmedaljene for DDR. Under hoppuka ble han nummer to sammenlagt i 1983/84 og året etter nummer tre.

Han la opp i 1987.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Conran av Orknøyene

**Conran av Orknøyene** var «biskop» i den skotske øygruppen Orknøyene. Noen kilder opplyser at han levde på 600-tallet, men det finnes få kilder om hans eksistens. 14. februar er hans minnedag. Betegnelsen som biskop må antagelig regnes som lovprisningstittel ettersom Henrik av Lund regnes som den første biskop av Orknøyene, på midten av 1000-tallet.
Lavazza

**Lavazza** (egentlig **Luigi Lavazza S.p.A.**) er en italiensk kaffeprodusent. Selskapet ble grunnlagt i Torino i 1895 av Luigi Lavazza (1859–1959). 

## Historie

Selskapets grunnlegger kjøpte i 1895 en liten kolonialbutikk, *Paissa Olivero*, i det gamle kommersielle distriktet i Torino. Kjøpet kostet ham 26&nbsp;000 lire, hvilket tilsvarte omkring 20 amerikanske dollar etter datidens verdi. 

Det var på den tiden vanlig å drive både produksjon og utsalg i kaffebutikkene. Kaffebønnene ble kjøpt inn rå, og så ristet og blandet etter kundenes ønsker. Luigi Lavazza fant dette interessant, og hadde allerede vist at han var en dyktig kaffeblander. Selskapet vokste jevnt, og i 1910 utvidet de til grossistsalg. Under første verdenskrig sluttet hans tre sønner Mario, Beppe og Pericle seg til selskapet. De solgte på denne tiden fortsatt andre varer i tillegg til kaffe. 

I 1927 ble det moderne Luigi Lavazza S.p.A. organisert. Etter Folkeforbundets økonomiske sanksjoner mot Italia og utbruddet av andre verdenskrig valgte selskapet å fokusere kun på kaffeproduksjon. Omsetningen nådde på det tidspunkt tusen tonn i året. 

Luigi Lavazza trakk seg tilbake i 1936, og overlot selskapet til sine sønner. Det er fortsatt i slektens eie, pr. 2006 i fjerde generasjon. Det er den desiderte største kaffeprodusenten i Italia, med omkring 45 % markedsandel i 2004, og selger til mer enn 60 land.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Selskabet for Oslo Byes Vel

**Selskabet for Oslo Byes Vel** ble stiftet i 1811 under navnet *Selskabet for Christiania Byes Vel*, med *[[Morgenbladet]]s* grunnlegger Niels Wulfsberg (1775–1852) som initiativtaker og første formann.

Oslo Byes Vel er en medlemsforening som arbeider å fremme en god byutvikling og -kultur, og et godt bymiljø i Oslo. Foreningen beskjeftiger seg også med kulturformidling med vekt på byens historie og særpreg. Foreningen utgir tidsskriftet *[[St. Hallvard (tidsskrift)|St. Hallvard]]* og deler ut æresprisen «Bypatrioten».

Fra 29. mai 1987 har Oslo Byes Vel utplassert over 250 kulturhistoriske blå skilt på bygninger og andre steder knyttet til en betydningsfull person, begivenhet eller virksomhet, eller at objektets alder er bemerkelsesverdig. Formen på skiltene er en superellipse.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Caffarel

**Caffarel** er en italiensk produsent av sjokolade med hovedkvarter i Torino. Det ble grunnlagt i 1826 av Pierre Paul Caffarel (1801&ndash;1871). 

I 1826 kjøpte Pierre Paul Caffarel inn en ny og revolusjonerende maskin som kunne produsere mer enn 300 kg sjokolade pr. dag. Sjokolade i fast form hadde først blitt laget i Torino på slutten av det 18. århundre, og med den nye maskinen ble Caffarel det første selskapet som kunne selge produktet i større kvanta.
Nanni di Banco

**Nanni di Banco** (født rundt 1390, døde i 1421) var en italiensk skulptør, som var virksom i Firenze.

I likhet med Donatello, gikk Nanni di Banco ut i fra klassiske modeller i sin skulpturering.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
IPod nano

**iPod nano** er en MP3-spiller laget av Apple. Lagringsmetoden til iPod nano-er, i likhet med dens forgjenger iPod Mini, flash-basert i stedet for harddiskbasert.

Den første generasjonen iPod nano ble lansert 7. september 2005, og kom i to farger; hvitt og sort. Rent kosmetisk virket den akkurat som storebroren iPod, bare mye mindre. 
 
Den 12. september 2006 ble andregenerasjons iPod nano lansert. Disse spillerne kom i mange forskjellige farger, og hadde en lagringskapasitet på henholdsvis 2, 4 og 8 GB. 2 GB-versjonen ble kun produsert i sølv, 4 GB-versjonen i grønt, blått og rosa, mens 8 GB-versjonen kun kom i sort. En rød utgave ble laget i samarbeid med veldedighetsorganisasjonen Product Red for å samle inn penger til bekjempelse av aids; denne kom med 4 og 8 GB lagringsplass.

Det er ikke bare fargen og lagringsplassen som er forskjellig mellom de to generasjonene. iPod nano kom i aluminium, slik som iPod mini gjorde i sin tid. Den var i tillegg litt tynnere enn den første generasjonen.

1. september 2007 lanserte Apple 3. generasjons iPod nano, med helt nytt design, og med mulighet for å spille av video.

Sommeren 2010 lanserte Apple 4. genrasjon iPod nano. Denne også med helt nytt disign, og det tradisjonelle klikkhjulet var erstattet med multi-touch.

## Modeller

## Tekniske detaljer
* Lagringsplass:  4 eller 8GB
* Batteritid: opptil 24 timer musikk 5 timer video
* Tilkoblingsmuligheter: stereo 3,5mm minijackutgang, dock-tilkobling
* Lydformater: AAC (16 til 320 Kbps), beskyttet AAC (fra iTunes Store), MP3 (16 til 320 Kbps), MP3 VBR, Audible (formatene 2, 3, og 4), Apple Lossless, AIFF og WAV
* Størrelse (i centimeter): 6,98 x 5,23 x 0,65
* Vekt: 49,2 gram
* Medfølgende tilbehør: stereo hodetelefoner, USB 2.0-kabel, dock-adapter og hurtigstartguide

## Eksterne lenker
*
Danvikens hospital

**Danvikens hospital** er en bygning i Danviken i Nacka kommune i Sverige, som tidligere har vært sykehus, gamlehjem og mere. Området på 1,24&nbsp;hektar ble overført fra Stockholm kommune til Nacka kommune i 1984.

## Flytting på kongelig initiativ
Danvikens Hospital ble startet på initiativ av Gustav Vasa. Den 21. februar 1551 skrev han et brev fra Västerås hvor han bodde, og beordret Stockholms innbyggere til å flytte det daværende sykehuset, Stockholms hospital eller Helgeandshuset på Helgeandsholmen. I brevet klagde kongen på *en mechtig ondh stanck* som ble spredt derfra. Han ville derfor at det skulle flyttes så langt bort som mulig. I brevet utpekte han Damsviken som et passende sted, og ga 400&nbsp;mark til bygginga av ei kirke der. Borgerne i Stockholm var &ndash; ikke uventa &ndash; uvillige til å flytte sykehuset til Danviken. På Hospitalet bodde også såkalte *fribrødre*, det vil si eldre personer som hadde betalt for å få bo der. Man kan anta at de og deres nærmeste så det som en forvisning å måtte flytte til det avsidesliggende Damsviken, til tross for at avstanden til Gamla stan bare er tre kilometer.

Flyttinga tok lenger og lenger tid, og kongen skrev flere sinte brev til borgerne der han anklagde dem for uærlighet og svik. Det fantes imidlertid uklarheter om hvordan sykehusets økonomi skulle bli, og for å sikre den beslutta kongen 15. mar 1557 at gårdene Duvnäs, Järla og Hammarby, samt leilighetene Skuru og Sickla, samt kverna Danviks kvarn. Det gjorde at sykehuset ble en stor jordeier i nåværende Nacka kommune. Sykehuset ble også finansiert av donasjoner og tollavgifter, blant annet Danvikspenningen.

Hammarby sjö hadde sitt utløp her i en liten elv kalt Danviks ström eller Kvarnströmmen, og takket være den og fallhøyden mellom den og Saltsjön hadde kongen allerede i 1540 fått Danviks kvarn bygget. Kverna var meget lønnsom, og var i mange år en god inntektskilde for sykehuset.

## 1558&ndash;1700

Det drøyde (troligvis) til 1558 innen flyttinga til Danviken skjedde. Da hadde sykehusledelsen oppført en liten trekirke, samt innreda to nærliggende bygninger som sykesaler. Tanken var at de syke kunne ligge i sengene sine, og derfra høre prekenene og slik bli friske. Fra begynnelsen var sykehuset først og fremst ment for spedalske. Dette var imidlertid aldri en vanlig sykdom i Sverige, så det ble også gjort plass for eldre, fattige, krigsskadde, foreldreløse barn, folk som led av kjønnssykdommer og sinnssyke.

### Administrasjon og personal

I 1568 bodde det omkring 100&nbsp;syke på sykehuset. Dessuten besto personalet av 50&nbsp;ansatte, og siden sykehuset var selvforsynt, fantes det en rekke boder og hus til dette formålet. Også personalet bodde på området. Det var tjenestepiker, skomakere, gravgravere, barberere (også lege/kirurg), ordningsmann, skolemester, bokholder (også revisor) og en prest. Alt ble styrt av sysselmannen, som kan sies å motsvare dagens direktørstilling. Sysselmannen var ansvarlig for både økonomien og den daglige drifta.
Jessica Hynes

**Jessica Hynes** (født **Tallulah Jessica Elina Stevenson** 30. oktober 1972 i Lewisham) er en engelsk skuespiller og skribent, mest kjent som en av skaperne av TV-serien *[[Speisa]]*. Hun endret etternavn fra Stevenson til Hynes i 2007.

Stevenson vokste opp i Brighton. Som tenåring var hun med i National Youth Theatre, og hadde sin første store rolle som jordmor i en oppsetning av Peter Greenaways stykke *The Baby of Mâcon*. Sammen med fremtidig *Speisa*-kollega Katy Carmichael, dannet hun tomannstroppen The Liz Hurleys. Sin TV-debut fikk hun i sykepleierserien *Staying Alive* mellom 1995 og 1997, samt delroller i sketsjprogrammene *Six Pair of Pants* og *Asylum*. Det var i de to sistnevnte at hun møtte Simon Pegg og regissør Edgar Wright.

I 1998 fikk hun rollen som naboen Cheryl i suksesserien *[[Familien Royale]]*, og året etter debuterte *[[Speisa]]*, som hun skrev og spilte i sammen med Simon Pegg. Etter dette har hun spilt flere roller på både film, TV og teater. I 2005 spilte hun hovedrollen i serien *According to Bex*, der hun spiller en Bridget Jones-aktig karakter. Serien overlevde bare en sesong, etter dårlige kritikker og lave seertall.

I 1999 vant hun en British Comedy Award for beste nykommer, og i 2001 fikk hun en for beste skuespiller. I 2003 ble hun nominert til en BAFTA for beste skuespiller for sin rolle i *Tomorrow La Scala!* Samme år ble hun også nominert til Laurence Olivier Theatre Award for sin rolle i stykket *The Night Heron*. I 2015 vant hun en BAFTA for beste kvinnelige skuespiller i en komiserie for sin rolle i *W1A*.

I 2017 debuterte hun som regissør med filmen *The Fight*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Miguel Ángel Asturias

**Miguel Ángel Asturias** (født 19. oktober 1899, død 9. juni 1974) var en guatemalansk forfatter og diplomat. Han ble født i Guatemala by og døde i Madrid. I 1967 ble han tildelt nobelprisen i litteratur.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Miguel Angel Asturias
Romerikes Blad

***Romerikes Blad***, forkortet **RB**,  er en dagsavis som kommer ut i Lillestrøm i Akershus. Målt etter opplagstall er Romerikes Blad i 2020 Norges tiende største avis, og den regnes som landets største lokalavis.

Fra 2. april 2024 reduseres antall papiraviser fra seks til tre i uken, tirsdag, torsdag og lørdag. Samtidig introduseres eavis om søndagene. Romerikes Blad får dermed eavis hver dag.

Romerikes Blad eier også tre andre lokale medier – MittLillestrøm, MittJessheim og MittLørenskog. Selskapet eies av Amedia.

## Historie
Avisa ble etablert på Jessheim stasjon av typograf og boktrykker Martin Julius Halvorsen, og kom ut første gang 3. september 1902 under navnet *Akershusingen*. Navnet ble fra 4. juli 1905 endret til *Romerikes Blad*. Avisa kom ut to ganger i uka, tirsdag og fredag.

Avisa ble solgt fra Halvorsens arvinger til Akershus Arbeiderpresse A/L etter hans død i 1951. Fra 1953 ble den utgitt og trykket på Lillestrøm sammen med Akershus Arbeiderblad (etablert i 1913). De to avisene fikk både et administrativt og redaksjonelt fellesskap. Romerikes Blad økte nå utgivelseshyppigheten til tre aviser i uka i 1953, fire i 1966 og fem i 1967. I 1974 flyttet de to tvillingavisene inn i nytt avishus med nytt trykkeri på Kjeller.

Selv om avisene i praksis kom som to parallellutgaver tok det mange år før endelig sammenslåing. Først i 1990 fikk de felles navn, som den gang ble *Akershus/Romerikes blad*. I 1995 ble de slått sammen til én avis.

Romerikes Blad var ettermiddagsavis fram til 1999, da det ble lagt om til morgenavis. 12. september 2002 ble den lagt om til tabloid sju dager i uka. Romerikes Blads nedslagsfelt er 14 kommuner i Akershus fylke.

Romerikes Blad eide også i sin tid TV-kanalen TVRomerike, men den ble lagt ned 31. desember 2009.

Avisa er en del av mediekonsernet Amedia, og er den største avisa i konsernet.

*Romerikes Blad* ble av Mediebedriftenes Landsforening, Landslaget for Lokalaviser og Norsk Redaktørforening kåret til *Årets avis 2004* i Norge.

I 2020 ble avisa kåret til *Årets Mediehus* i Amedia.

Romerikes Blad blir trykket av Nr1 Trykk på Kjeller utenfor Lillestrøm.

## Ansvarlig redaktør

Ansvarlig redaktør eller sjefredaktør i *Akershusingen* og *Romerikes Blad*:
* 1989–2001: Terje Granerud
* 2001–2003: Arne H. Krumsvik
* 2003–2013: Thor Woje
* 2013–2020: Magne Storedal
* 2020–2023: Lars Lier
* 2023–2024: Rune Bernhus (konstituert)
* 2024–: Mads Yngve Storvik

## Opplag
*Kilder dersom ikke annet er nevnt: Perioden 1947-1995: Sigurd Høst: Aviskonkurransen, [[IJ]] 1996 (ISBN 82-7147-159-7), ellers [[Aviskatalogen]]*.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
*  *[https://www.nb.no/search?mediatype=aviser&sort=dateasc&series=%22Romerikes%20Blad%22 Romerikes Blad]* i skannet utgave hos Nasjonalbiblioteket
Heimly Folkehøgskole

**Heimly Folkehøgskole** var en folkehøgskole på Finnsnes i Troms, eid av Normisjon. Skolen ble lagt ned i 2001 etter å vært drevet som Heimly folkehøgskole – **Forfatterskolen** siden 1995.

Heimly ble etablert som ungdomsskole i 1916 av Troms Indremisjon og skulle være et tilbud på kristen grunn for ungdom som ville ha videre utdanning.  

Etter sviktende elevgrunnlag fra og med slutten av 1980-tallet var det stillstand ved Heimly folkehøgskole skoleåret 1994/95, før skolen gjenoppstod som «Forfatterskolen» høsten 1995. 

Heimly folkehøgskole – Forfatterskolen var et skoletilbud der en rekke av landets forfattere var engasjert som gjestelærere og tekstveiledere. Noen av skolens elever har også debutert og etablert seg som forfattere. Blant dem er Olaug Nilssen, Mirjam Kristensen, Øyvind Ådland og Inger Bråtveit. Rektor i perioden 1996 til 2001 var Ole Reinlund.

Skolen ble lagt ned i 2001 da det ikke lyktes å etablere et høyt nok elevtall.

Administrasjonsbygget ble solgt til Metodistkirken, og i disse lokalene drives Heimly Musikk- og Friluftsbarnehage, som ble etablert i 2000 som et underbruk av Heimly folkehøgskole AS. Hovedbygget fra 1916, samt det tidligere «jenteinternatet» ble solgt til Lenvik kommune i 2007. I disse lokalene har det vært drevet asylmottak siden 2002.
Tamsin Greig

**Tamsin Greig** (født 12. juli 1966)  er en britisk skuespillerinne. 

Hun slo først gjennom med rollen Debbie Aldridge i radioserien *The Archers*, etter først å ha jobbet for Family Planning Association etter å ha studert drama på University of Birmingham. Men hun er mest kjent for rollene sine i komiseriene *[[Ei selsom sjappe]]* og *[[Green Wing]]*. I 2005 spilte hun en av hovedrollene i BBC-serien *[[Noen som passer for meg]]* og i 2011 igjen i en BBC komedien "Episodes" sammen med Matt LeBlanc og Stephen Mangan. Senere ble serien sendt i USA.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Martini (vermut)

**Martini** er et italiensk vermutmerke, med navn etter Martini & Rossi SpA i Torino. 

Sterkvinen produseres i flere versjoner:
* Bianco (hvit)
* Rosso (rød)
* Extra Dry
* Rosé (rosa)
* d'Oro (gyllen)

## Eksterne lenker
* Hjemmeside
Masaccio

**Tommaso di Ser Giovanni di Simone Guidi Cassai** (født 21. desember 1401 i San Giovanni Valdarno i Toscana, død 1428 i Roma), bedre kjent som **Masaccio**, var den italienske ungrenessansens fremste maler og var i hovedsak virksom i Firenze.

## Liv og verk
Sammen med Masolino malte Masaccio i 1425–1428 freskene i *Santa Maria del Carmine* i Firenze med motiv fra apostelen Peters liv.

Masaccios karriere ble ikke lang – han døde bare 27 år gammel – men realismen og sentralperspektivet fikk stor innflytelse på den kommende generasjonen. Han brøt med den gotiske tradisjonen gjennom å erstatte vidløftig ornamentikk med hverdagslige detaljer og gjennom å la skikkelsene opptre i et, som man oppfattet det, virkelig rom.

Masaccio arbeidet fra rundt 1422 i Firenze, men han avsluttet sin kunstneriske karriere i Roma med en serie fresker i kirken *[[San Clemente]]*.

Han var den første som malte med sentralperspektiv, og det hevdes at det ikke har blitt brukt slagskygge i et maleri før fresken «Utdrivelsen fra paradiset».

## «Skattens mynt»

I fresken «Skattens mynt» står skikkelsene på bakken rundt Jesus Kristus i et vidstrakt landskap, som ikke, som i Giottos fresker, utgjør en skjerm rundt et begrenset billedrom. Masaccios skikkelser er sterkt opplyste fra en kilde utenfor bildene, som om lyset i selve verket kommer fra kapellvinduet som er plassert til høyre. Lyset treffer dem i en vinkel, kaster skygger på marken og spiller over skikkelsenes former, for tydelig å avsløre noen og kaste skygger over andre. Masaccio brukte her chiaroscuroeffekter, det vil si et spill mellom lys og skygge for å oppnå en dramatisk virkning. Stor vekt legges på denne måten ved en temmelig betydningsløs episode i evangeliets fortelling: I midten forteller Kristus for Peter at han i gapet på en fisk (som ses til venstre) skal finne en mynt, som skal betales til skatteinnkreveren (til høyre). Fortellingen formidles gjennom noen få iøynefallende gester og intensive, betydningsfulle blikk mellom personene, som dog forblir ganske urørlige.

## Verk i utvalg
* *Cappella Brancacci*, *Santa Maria del Carmine*, Firenze 1425–1428
** «Skattens mynt»
** «Peter prediker i Jerusalem»
** «Peter døper de nyomvendte»
** «Teofilos sønns oppstandelse»
** «Apostelen Peter lindrer de svake med sin skygge»
** «Fellesinntektene fordeles»
** «Ananias død»
** «Utdrivelsen av paradiset»
* «Den hellige Treenigheten», *[[Santa Maria Novella]]*, Firenze, 1425-1428
* «Korsfestelsen», 1426

## Referanser


## Eksterne lenker
*
HMS «Dreadnought» (1906)

**HMS «Dreadnought»** var et britisk slagskip. Det var verdens mest avanserte krigsskip i sin tid og var verdens første større krigsskip drevet av dampturbiner. I tillegg hadde man forlatt den til da gjeldende filosofien med blandet bestykning på slagskip, m.a.o kanoner av forskjellig kaliber. «Dreadnought» var verdens første slagskip med kun stort skyts (*all big gunned battleship*). Byggingen av «Dreadnought» var en viktig årsak til flåtekappløpet i forkant av første verdenskrig, og skipet ble så dominerende at ordet *Dreadnought* ble et synonym for et moderne slagskip eller slagkrysser. Tilsvarende ble eldre, foreldede enheter av samtiden gjerne kalt *pre-dreadnoughts*, ofte brukt på en ertende og nedlatende måte.

«Dreadnought» var flaggskipet i Home Fleet fra 1907 til 1909, og flaggskipet i den britiske første divisjon fra 1907 til 1911.

Ved krigsutbruddet i 1914 var «Dreadnought» stasjonert i Scapa Flow som flaggskipet i den fjerde kampskvadronen. På denne tiden var skipet allerede utdatert og alt for langsomt sammenlignet med mer moderne skip. Grunnen til dette var at flåtekappløpet eskalerte voldsomt etter at "Dreadnought" ble sjøsatt, og en rekke land utbedret skipstypen voldsomt etter at de innså de klare fordelene ved disse moderne slagskipene. I 1916 ble skipet overført til Themsens munning som et mottrekk mot kystbombardement fra tyske slagkryssere, men innen den tid hadde «Dreadnought» utmerket seg ved å senke den tyske ubåten U-29, som hun «vedret» (kjørte i senk). Med dette er «Dreadnought» sannsynligvis det eneste slagskipet i historien som har senket en fiendtlig ubåt.

På grunn av oppgraderingsarbeid deltok ikke «Dreadnought» i Jyllandsslaget i 1916. Mellom mars og august 1918 var hun tilbake i aktiv tjeneste, men ved krigens slutt ble hun tatt ut av tjeneste på grunn av hennes dårlige forfatning. I 1922 ble «Dreadnought» solgt til T. Ward & Co og hugget opp året etter.

HMS «Dreadnought» avfyrte aldri et skudd mot fiendtlige skip, men hun ga likevel sitt navn til en hel generasjon av slagskip og slagkryssere.
Anfisa Reztsova

**Anfisa Anatoljevna Reztsova** (russisk: *Анфиса Анатольевна Резцова*, født **Romanova**; 1964-2023) var en russisk langrennsløper og skiskytter.

Hun innledet og avsluttet langrennskarrieren med VM-gull i stafett, i henholdsvis 1985 i Seefeld og 1999 i Ramsau. I løpet av sine femten år i verdenstoppen vant hun mange mesterskapsmedaljer, blant annet tre OL-gull (to i skiskyting, ett i langrenn).

I sesongene 1991/92 og 1992/93 vant hun verdenscupen i skiskyting sammenlagt. Hennes beste sammenlagtplassering i verdenscupen i langrenn var en annenplass fra sesongen 1986/87, da hun ble slått av finske Marjo Matikainen.

Under Russlands invasjon av Ukraina ønsket norske skiskyttere at russiske utøvere skulle utelukkes fra konkurranser.  Dette fikk Anfisa til å hevde at russiske utøvere alltid vil være bedre enn norske, hevde at de norske utøverne bare ønsker å bli kvitt konkurrenter, og sammenligne nordmenn med «ekle kakerlakker».

Hun har innrømmet å ha brukt doping under den aktive karrieren sin, både bloddoping og ytelsesfremmende preparater.

## Mesterskapsmedaljer
* **Langrenn**
** VM 1985 &ndash; gull på 4 x 5&nbsp;km stafett
** VM 1987 &ndash; gull på 4 x 5&nbsp;km stafett, sølv på 5&nbsp;km klassisk og 20&nbsp;km fristil
** OL 1988 &ndash; gull på 4 x 5&nbsp;km stafett, sølv på 20&nbsp;km fristil
** VM 1999 &ndash; gull på 4 x 5&nbsp;km stafett
* **Skiskyting**
** OL 1992 &ndash; gull på 7,5&nbsp;km, bronse på stafetten
** OL 1994 &ndash; gull på stafetten

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Peter Serafinowicz

**Peter Serafinowicz** (født 1972) er en britisk skuespiller.

Serafinowicz debuterte som radioskuespiller i 1993 på Radio 1-serien *The Knowledge*, en tulledokumentar om musikkindustrien. Han fortsatte med å gi stemme til Radio 4-serier som *Weekending*, *Harry Hill's Fruit Corner* og *Grevious Bodily Radio*.

I 1997 debuterte han på TV i serien *[[Murder Most Horrid]]*, for å følge opp med serien *Comedy Nation*. Men det var først med serien *[[How Do You Want Me?]]* han ble et kjent fjes. Senere fulgte serier som *Chambers* og *World of Pub*.

Han dukker stadig opp som Simon Peggs nemesis, både som Duane Benzie i *[[Speisa]]*, Robin i *[[Hippies (TV-serie)|Hippies]]* og som Pete i *[[Shaun of the Dead]]*. Han er også stemmen til Darth Maul i *[[Star Wars: Den Skjulte Trussel]]*.

Sammen med Robert Popper har han skrevet, produsert, spilt i og lagd musikken til serien *[[Look Around You]]*. Serien skaffet dem en BAFTA-nominasjon i 2002.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Ellen Stensrud

**Ellen Stensrud** (født 1953) var hovedkasserer i LO. 
Hun ble valgt som førstesekretær i LO på kongressen i 2009 – men overtok som hovedkasserer høsten 2010, da Bente Halvorsen ba seg fritatt grunnet sykdom. Stensrud gikk av på LO-kongressen i 2013.

Stensrud har 3-årig realskole, og begynte å jobbe som fabrikkarbeider da hun var 16 år. Fra 1969 til 1972 var hun ufaglært arbeider ved Tandberg Radiofabrikk og fra 1972 til 1986 ved Nordiskafilt.

I 1986 ble hun valgt til leder for fagforeningen Jern og Metall Oslo, og hadde dette vervet til 1990. I denne perioden fikk hun tilnavnet «Jern-Ellen». Hun var spesialrådgiver i LO fra 1990 til 1994, avbrutt av et seks måneder som nestleder ved LOs internasjonale avdeling.

Fra 1994 til 2001 var hun informasjonssjef i LO. Hun ble valgt til LO-sekretær, dvs. medlem av LOs øverste ledelse, av LO-kongressen i 2001. Stensrud hørte til den indre kretsen til LO-leder Yngve Hågensen.

I 2005 ble Stensrud valgt til førstesekretær av LO-kongressen, og dermed nummer fire i LO-ledelsen. Etter Vallas avgang i 2007 rykket hun opp til nummer fire, fordi tidligere første nestleder Roar Flåthen ble ny LO-leder og tidligere andre nestleder Geir Mosti ble eneste nestleder. Da Bente N. Halvorsen trakk seg som hovedkasserer 25. oktober 2010, rykket Ellen Stensrud opp som nummer tre i LOs ledelse.

Stensrud innehar en rekke styreverv, bla. som nestleder av rådet for fagopplæring i arbeidslivet. I tillegg har hun vært medlem av Oslo Arbeiderpartis representantskap, Ytringsfrihetskommisjonen, styremedlem i Statoil samt styremedlem i Oslo Arbeiderparti.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* https://web.archive.org/web/20110104203727/http://www.lo.no/u/Om-LO/Organisasjonen-LO1/LOs-ledelse1/Ellen-Stensrud/
HMS «Invincible»

Flere britiske skip har hatt navnet **HMS «Invincible»**:

*HMS «Invincible», en slagkrysser fra første verdenskrig.
*HMS «Invincible», et hangarskip fra Falklandskrigen.
Shelley Winters

**Shelley Winters** (født **Shirley Schrift** 18. august 1920, død 14. januar 2006) var en amerikansk skuespillerinne.

Winters vokste opp i Brooklyn i New York City. Hun hadde roller i skuespill teaterskolen satte opp, mens hun arbeidet i butikk og som fotomodell for å kunne betale teaterstudiene. Hun debuterte på Broadway i 1941, og spilte i sin første film, *What a Woman!*, i 1943. Det store gjennombruddet kom med rollen som en gravid fabrikkarbeider i filmen *En plass i solen* i 1951. 

På 1970-tallet hadde Winters mange suksesser på Broadway.

På slutten av 1980-tallet kom Winters' memoarer ut. I denne boken skriver hun at hun har hatt kjærlighetsaffærer med alle store Hollywoodstjerner, fra Burt Lancaster og Errol Flynn til Marlon Brando.

Winters var åpen, livlig, temperamentsfull og politisk aktiv. Hun har vunnet Oscar to ganger, ved siden av at hun ble nominert for beste kvinnelige birolle for rollen i *Poseidon-katastrofen*. Vant i 1973 en Golden Globe for sin rolle i katastrofefilmen *[[S.O.S. Poseidon]]*.

## Oscars og nominasjoner
* 1951 – Nominert for pris for beste skuespillerinne (hovedrolle) som *Alice Tripp* i *[[En plass i solen]]*
* 1959 – Oscar for beste skuespillerinne (birolle) som *fru Petronella Van Daan* i *Anne Franks dagbok*
* 1965 – Oscar for beste skuespillerinne (birolle) som *Rose-Ann D'Arcy* i *Et streif av blått* *(A Patch of Blue)*
* 1972 – Nominert for beste skuespillerinne (birolle) som *Belle Rosen* i *The Poseidon Adventure*

Shelley Winters stjerne på Hollywood Walk of Fame er plassert ved 1750 Vine Street.

## Filmografi (utvalg)
* *Cover Girl* (1944)
* *The Great Gatsby* (1949)
* *[[En plass i solen]]* (1951)
* *Saskatchewan* (1954)
* *I Am a Camera* (1955)
* *[[Jegeren i mørket]]* (1955)
* *Anne Franks dagbok* (1959; Oscar)
* *Lolita* (1962)
* *A Patch of Blue* (1965; Oscar)
* *[[The Three Sisters (1966)|The Three Sisters]]* (1966)
* *Harper* (1966)
* *[[Bloody Mama]]* (1970)
* *[[S.O.S. Poseidon]]* (1972)
* *Blume in Love* (1973)
* *[[Blekksprut (film)|Blekksprut]]* (1977)
* *The Magician of Lublin* (1979)
* *Elvis – The Movie* (1979)
* *Over the Brooklyn Bridge* (1983)

## Referanser


## Eksterne lenker

* 
* 
*