open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Svartbjørk

**Svartbjørk** (*Betula nigra*) er ei bjørk som er naturlig viltvoksende i østlige deler av USA fra New Hampshire vest til sørlige deler av Minnesota og sør til nordlige Florida og østlige Texas.

Den er vanlig på flombanker og sumper og danner skog sammen med amerikaplatan, rødlønn, sølvlønn, amerikaagnbøk, korstorn, tulipantre, sumptre, romhegg og kvitalm. Andre arter som kan vokse på de samme stedene er sukkerlønn, asklønn, gul hestekastanje, bitterhickory, kvithickory, amerikanesletre, amerikabøk, *[[Forestiera acuminata]]*, ask, snøklokketre, *[[Planera aquatica]]*, borreeik, *[[Quercus michauxii]]*, sumpeik, rødeik, sumpsypress og amerikasølvlind.

Svartbjørka er et løvfellende tre som blir 25 meter høyt, sjeldent 30 meter, med en stamme opptil 50 cm (svært sjelden 150 cm) i diameter, ofte med flere stammer. Barken er svært variabel, vanligvis mørk grå-brun til rosaaktig brun og skjellet, mens hos enkelte individer, glatt og kremete rosahvitt, mens den løse nevra er som oppkrøllete papirark.

## Galleri

Winter male catkins of river birch.jpg|Hannrakler
River Birch Betula nigra Leaves 3008px.jpg|Bladverk
RiverBirchBark01.JPG|Bark på et ungt tre


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Stjørdals-Nytt

***Stjørdals-Nytt*** er en lokalavis som utgis i Stjørdal i Trøndelag. Avisen har mest stoff fra Stjørdal, men dekker også Meråker, Åsen, Frosta, Malvik, Selbu og Tydal. Papiravisen utkommer på onsdager. *Stjørdals-Nytt* ble etablert i 1984, og er Norges eldste gratisavis som fortsatt utgis. Nettavisen er abonnementsbasert.

## Historie
Avisen ble etablert i 1984 av Tor Larsen, som ble ansvarlig redaktør og daglig leder. Avisens forløper var det borgerlige organet *[[Stjørdalingen]]*, etablert i 1924. *Stjørdals-Nytt* har hele tiden vært partipolitisk uavhengig. *Stjørdals-Nytt* har siden 1993 vært drevet som et aksjeselskap, Midt-Norsk Avisdrift AS. I 2006 overtok *[[Stjørdalens Blad]]* en kontrollerende aksjepost i Midt-Norsk Avisdrift AS.

## Ansvarlige redaktører
*Tor Larsen 1984–2001
*Bjørn Helge Larsen 2001–2020
*Frank Skaufel 2020–2022
*Lars Østraat (konstituert) 2021–2022
*Sanna Drogset Børstad 2022–d.d.

## Opplag
*1999: 11&nbsp;800
*2000: 16&nbsp;300
*2001: 16&nbsp;500
*2004: 18&nbsp;000
*2006: 18&nbsp;300
*2009: 18&nbsp;300
*2012: 19&nbsp;500
*2019: 19&nbsp;500

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Terje Svendsen

**Terje Svendsen** (født 17. februar 1956 i Trondheim) er en norsk forretningsmann og idrettsleder som fra februar 2016 til mars 2022 var president i Norges Fotballforbund. Han var styreleder i  fra 2006 til 2012, da han gikk av og ble etterfulgt av Ivar Koteng.

Svendsen er utdannet siviløkonom. Han har bakgrunn fra arbeid innen bank, finans, konsulentvirksomhet og eiendomsforvaltning. Han var styreleder i Fotball Media fra 2013 til 2015 og var styremedlem i Norsk Toppfotball fra 2011.

## Referanser
Eldar Hansen

**Eldar Hansen** (født 7. november 1941) er en norsk tidligere fotballspiller og president i Norges Fotballforbund. Han var RBK-spiller i 1960-årene. 

## Karriere som spiller
Eldar Hansen var den første store RBK-helten – også den første til å debutere på landslaget. I 1960 scoret han som 19-åring hele fem mål da klubben tok sitt første NM-gull etter omkamp mot Odd fra Skien. Han ble også norgesmester i 1964.

Han spilte én kamp for , i en VM-kvalifiseringskamp mot Sovjet i 1961, hvor han scoret ett av Norges to mål.

Eldar Hansen la opp allerede som 27-åring i 1968 etter rundt 100 serie- og 35 cupkamper for Rosenborg. 

## Karriere som leder
Hansen ble valgt som president i Norges Fotballforbund, et verv han hadde fra 1980 til 1987. Han var også styreleder i Rosenborg frem til han måtte gå av i 1992, på grunn av den såkalte «kemnersaken». Han har også hatt lederstillinger i Lillestrøm Sportsklubb og var styreleder for Skeid Fotball fra 2007 til 2010. 

## Æresmedlemskap
Eldar Hansen er æresmedlem i Rosenborg Ballklub og er også innehaver av NFFs gullmerke. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Eldar Hansen  på RBKweb.com
Egil Svendsen

**Egil Svendsen** er en norsk fotballspiller og trener. Han spilte for Viking i 1986 og 1987 hvor han fikk 57 kamper og scoret 3 mål. I 2006 var han trener for Ålgård i 2. divisjon.

## Eksterne lenker
* Om Egil Svendsen på Viking fotballs nettsider
* Kampstatistikk på NFFs nettsider
Fjellveien (Bergen)

**Fjellveien** er en av de mest kjente turveiene i Bergen. Fjellveien er i dag 4632 meter lang.

Fjellveien går fra krysset mellom Munkebotn og Amalie Skramsvei i Sandviken, via Mulen og Forskjønnelsen, til Bellevue. Fra nord til syd går veien forbi steder som Stoltzekleiven, Christinegård, lysthuset Mon Plaisir med sine joniske søyler, Mulesvingen, Breistølen, Tippetue, «Hesten trenger hvile», Fløisvingene og Fløibanestoppet i Fjellveien. 

Fjellveiens høyde over havet varierer betraktelig. Fløibanestasjonen i Fjellveien er 114 moh.

## Historie

Fjellveien ble anlagt av Bergens Skog- og Træplantningsselskap med Ole Irgens i spissen.
Strekningen mellom Mulen og Forskjønnelsen ble anlagt i 1879&ndash;1882, Forskjønnelsen til Bellevue 1890&ndash;1894. Så fulgte strekningen Mulen til Sandviken 1901&ndash;1906. Fjellveien ble etter sigende bygget på overskuddet fra *Bergens Brændevinssamlag* og derfor på folkemunne kalt «Drammensveien».

## Galleri

Fjellveien_i_Bergen_ved_Mon_Plaisir_i_1908.jpeg|Fjellveien ved Mon Plaisir i 1908
Fjellveien1.JPG|Fjellveien ved Christinegård
Fjellveien2.JPG|Fjellveien like sør for Stoltzekleiven


## Litteratur
* Hartvedt, Gunnar Hagen; *Bergen Byleksikon*, Oslo 1994, ISBN 82-573-0485-9

## Eksterne lenker
* Bergen byleksikon på nett, om Fjellveien
Sverre Fredriksen (1906)

**Sverre Fredriksen** (1906-1974) var en norsk fotballspiller som spilte for Viking. Han fikk 254 kamper og scoret 6 mål mellom 1924 og 1937. 

Fredriksen spilte for Viking i cupfinalen i 1933 der det ble et 1–3 tap for Mjøndalen. Dette var første gang Viking nådde cupfinalen. Hans posisjon på banen var høyre half. 

Etter karrièren virket Fredriksen som trener i flere lokale klubber, blant annet for for Ålgård og Randaberg. 

Han hadde merkantil utdannelse og ble etter krigen ansatt som journalist i Dagbladet Rogaland. Han var også en periode styremedlem i Stavanger Presseforening.

## Referanser

## Kilder
* Stavanger Aftenblad: *Omtale 24. november 1956*
* Stavanger Aftenblad: *Minneord 13. mars 1974*
* viking-fk.no ''

## Eksterne lenker
*
Berland

**Berland** er et tettbebygd sted i Askøy kommune i Hordaland, ca. 3 kilometer fra Træet skule.

Navnet Berland sies å stamme fra «ber» som er dialekt for «bar». «Et bart land» → «Berland». For 100–50 år siden var det ikke noen skog å snakke om på Berland. Tidligere har Berland vært dekket av eikeskog. Det vitner eikerøtter og eikestammer om, som man finner nede i myrene.

## Referanser
Erling Undheim

**Erling Undheim** (født 1967) er en tidligere fotballspiller som spilte for Bryne. Han fikk 46 kamper og scoret 8 mål for klubben. Midtbanespilleren kom til Bryne i 1987. Senere har han vært trener for Ålgård, Frøyland og Undheim. I 1997 var han hjelpetrener under Kenneth Rosén i Bryne.

## Referanser
Øystein Orre

**Øystein Orre** (død 25. september 1066) var en norsk høvding av Giskeætten. Han deltok i kong Harald Hardrådes tog til England og falt i slaget ved Stamford bro.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Øystein var sønn av Torberg Arneson på Giske og Ragnhild, datter av Erling Skjalgsson på Sola. Han hadde minst to søsken: Broren Ogmund og søsteren Tora, som var gift med kong Harald Hårdråde og mor til hans to sønner Magnus og Olav. I kong Olav II Haraldssons herskertid (1015 - 28) hadde folk i Øysteins slekt stått og kjempet på motsatte sider: Torberg og hans brødre hadde kjempet trofast på kong Olavs side, mens Ragnhilds far Erling Skjalgsson hadde kjempet mot dem med Svein Håkonsson i slaget ved Nesjar i 1016; han ble til slutt myrdet i 1028.

Øystein var trolovet til kong Haralds datter med Ellisiv av Kyiv, Maria.

### Invasjonen av England, død ved Stamford bridge
I 1066 fulgte han sin svoger, kong Harald Hardråde, på hærtoktet til England. Harald og hans hær møtte først motstand ved Scarborough, der folket nektet å overgi seg. Harald brente ned byen, og med dette overgav de øvrige byer i Northumbria seg. Hæren seilte videre langs Humber og steg så i land ved Riccall. Haralds hær støtte der sammen med jarlene Morcar og Edwin; de kjempet mot Haralds invasjonshær tre kilometer sør for York i  slaget ved Fulford den 20. september. Invasjonsstyrken vant en klar seier, og byen York og dens forsvarere overgav den 24. september.

Da kongen noe senere ble overrumplet av Harald Godwinsson ved Stamford bro, bevoktet Øystein flåten med en del av hæren, men ved meldingen om overfallet dro han av sted for å unnsette kongen. Han kom frem først etter kong Haralds fall - de hadde på den varme dagen ikke kledt på seg brynjene. Noen av Øysteins menn, kledt i tunge brynjer,  skal ha brutt sammen av utmattelse og dødd selv før de kom frem til slagfeltet. Men de øveige kom frem, for sent, og Øystein falt selv der sammen med de fleste av sine menn.

## Referanser


## Kilder
* «Eystein Orre» i *[[Salmonsens konversationsleksikon]]. Anden Udgave*. Bd. VII (1918).
*
Benoni (roman)

***Benoni***, skrevet i 1908, er en del av en dobbeltroman skrevet av Knut Hamsun. Benoni er første del mens *[[Rosa (roman)|Rosa]]* er oppfølgeren og den avsluttende delen av dobbelromanen.

Benoni handler om livsglade Benoni Hartvigsen, som i begynnelsen av romanen er en fattig postmann, fisker og småkarsmann med liten anseelse, men som en dag mottar en stor pengesum. I løpet av boka utvikler Benoni seg til å bli en av de mest velstående mennene på Sirilund, som er bygda hvor brorparten av romanen foregår.

Romanene ble filmatisert for NRK Fjernsynsteatret som Benoni og Rosa i 1973.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Utgaven fra 1993 | 1994 hos Nasjonalbiblioteket.
Anders Svela

**Anders Svela** (født 11. september 1939, død 7. september 2010) var en fotballspiller fra Sandnes som spilte for Ulf, Stavanger IF og Frigg. Svelas posisjon på banen var høyreback, og han ble landskjent som «Kniksen–dødaren» etter en kamp i 1962 mot Brann. Utenfor fotballen var Svela lærer.

Svela spilte én landskamp for , EM-kvalifiseringskampen mot  21. juni 1962, hvor Norge tapte 0–2. Han var også med på Frigg-laget som tapte cupfinalen i 1965. Etter endt spillerkarriere var han trener for Ålgård fra 1974 til 1976, og for Egersund fra 1979 til 1980.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Steinkast

Et **steinkast** var i norrøn tid et mye brukt lengdemål, men det knytter seg stor usikkerhet til den lengden dette målet utgjorde nå i dag. Per definisjon var et steinkast opprinnelig den lengden en voksen mann kunne kaste en nevestor stein, men uttrykket brukes i dag helst for å beskrive noe eller noen som er «*et lite stykke unna*».

Benevnelsen har blitt brukt i gamle kilder helt fram mot 1600-tallet, blant annet i beretningen biskop Jens Nilssøn gjorde under sin ferd gjennom Asker i 1594, men det er uklart om lengden kunne defineres. Et steinkast ble regnet å være trygg avstand mellom to hus i tilfellet brann, men i juridisk sammenheng for langt unna til at et vitne kunne gi troverdighet i et møte mellom to personer. På grunn av stor usikkerhet om lengden, har et steinkast gjerne blitt oppgitt som ca. 35-75 meter i mer moderne kilder.

I en privat studie gjort på slutten av 1990-tallet laget to nordmenn en datamodell, som de matet med informasjon for å sannsynlighetsberegne hvor langt et steinkast og et pilskudd var. Den kom fram til følgende konklusjon, basert på en rekke kjente norrøne lengdemål, blant annet tommer (2,37 cm) og fot (28,44 cm):

Et steinkast var 120 (også kalt *[[storhundre]]*) alen langt (ca. 56,88 meter eller 200 fot), og det var 4 steinkast i et pilskudd, som altså må ha vært 480 alen langt (227,52 meter eller 800 fot) omkring år 900. Senere i middelalderen gikk det 10 pilskudd på en fjerding vei (2&nbsp;275,2 meter eller 8&nbsp;000 fot), som altså tilsvarer ei kvart yngre norrøn mil (også kalt rast og vei) på 9&nbsp;100,8 meter eller 32&nbsp;000 fot.

Boligannonser nytter fra tid til annen *steinkast* for å beskrive relative avstander.

## Se også

* Norske måleenheter
* Gamle nordiske lengdemål

## Referanser
Torberg Arneson

**Torberg Arneson** på Giske (virket i første halvdel av 1000-tallet) var en norsk høvding og stamfar for Giskeætten.

Torberg var sønn av Arne Arnmodsson på Giske, som tilhørte den mektige arnmødlingeætten. Såvel Torberg som hans brødre Kalv, Finn og Arne spilte fremtredende roller i Norge i første halvdel av 1000-tallet. Faren hadde vært kong Olav den helliges lendmann, og også Torberg kom til å stå på kongens side. Han fulgte ham i landflyktighet, og deltok i slaget på Stiklestad i 1030, hvor han ble såret.

Torberg var gift med Ragnhild, datter av Olav den helliges fiende Erling Skjalgsson på Sola. Datteren Tora ble gift med kong Harald Hardråde. Sønnen Øystein Orre falt i slaget ved Stamford bro i 1066, men gjennom den andre sønnen, Ogmund Torbergsson, ble han stamfar til den mektige Giskeætten.

## Referanser


## Kilder
* «Arnmødling-Ætten» i *[[Salmonsens konversationsleksikon]], Anden Udgave*. Bind II (1915) 
* Torberg Arnesson i Norsk biografisk leksikon
Airport ’75

***Airport '75*** (også kjent som *Katastrofealarm – Airport '75*) er en amerikansk katastrofefilm fra 1974 regissert av Jack Smight. Filmen handler om et amerikansk passasjerfly som kolliderer med et småfly. Pilotene blir nesten utradert og en flyvertinne må derfor forsøke å ta over spakene for å bringe passasjerene bort fra katastrofen. Hovedrollene spilles av Charlton Heston, Karen Black og George Kennedy.

*Airport '75* er den andre av ''Airport''-filmene. Den etterfulgte *[[Airport]]* (1970) og ble etterfulgte av ''Airport 77'' (1977).

Den ble en stor publikumssuksess, men ble dårlig mottatt av anmelderne.

## Handling
Et Boeing 747 passasjerfly er på en vanlig ruteflyvning da et mindre propellfly nærmer seg kritisk. Piloten i småflyet får hjerteinfarkt og treffer førerkabinen på passasjerflyet. Kapteinen av flyet blir hardt skadet mens resten av mannskapet blir drept. Når ingen andre i flyet kan styre, må en flyvertinne etter beste evne forsøke ta spakene for å bringe resten av mannskapet og passasjerene fra katastrofen. Veiledning fra kontrolltårnet på bakken blir livsnødvendig for å mestre den kaotiske situasjonen.

## Om filmen

### Popularitet og økonomi
*Airport '75* ble meget populær, spesielt i USA hvor den innbragte $47,3 millioner og ble den syvende mest innbringende filmen i 1974. Den ble den nest mest innbringende av *Airport*-filmene.

Produksjonskostnadene er estimert til $3 millioner.

### Anmelderne
Den ble dårlig mottatt av anmelderne, noe som blant annet gjenspeiles i at den kun har fått 29 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske anmelderen Roger Ebert gav den 2,5 av 4 stjerner, mens Leonard Maltin gav den 1,5 av 4 stjerner.

Også de norske anmelderne gav den jevnt over dårlig mottakelse.

### Priser
Filmen fikk ingen priser, men det kan nevnes at den ble nominert til en Golden Globe i klassen "mest lovende kvinnelige nykommer" (Helen Reddy).

## I rollene

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cathrine Løchstøer

**Anne-Cathrine Løchstøer** (født 1951) er en norsk journalist, diplomat og forfatter. Hun var ministerråd ved Norges delegasjon til Den europeiske union (EU) i Brussel.

Løchstøer er cand.philol. med hovedfag i fransk fra Universitetet i Oslo (UiO) (1991). Hun begynte som utrenriksjournalist i *NTB* i 1972, deretter i *[[Aftenposten]]* hvor hun var korrespondent i Paris 1985–1989. Hun begynte i NRK i 1993, og var utenriksredaktør fra 1996 til 2001. Fra 2002 til 2006 var hun NRKs korrespondent i Brussel. I 2006 ble hun ansatt i Utenriksdepartementet som seniorrådgiver i utviklingsministerens analysestab.

## Bibliografi
### Bøker
* *Culture de minorité et démocratisation nationale : les berbères de l'Algerie 1980–90* (hovedoppgave i fransk 1991)
* *Algerie: Ved demokratiets grense* Aschehoug (1995)
* *Frankrike på tvers* Aschehoug (2002)

### Artikler
* «Algeria 1980–90: Political changes and implications for gas developments» (1990:8) Inngår i serien *Studie*, Fridtjof Nansens Institutt
* «Fransk høyre og Maastricht-traktaten» (1992:11) Europaprogrammet

## Referanser
Goslar

**Goslar** (am Harz) er en by i den tyske delstaten Niedersachsen. Byen har et areal på 92,58&nbsp;km², og har 42&nbsp;792 innbyggere (31. desember 2006). Byen ligger ved utkanten av fjellområdet Harz. Gamlebyen i Goslar står sammen med Rammelsberggruvene og Øvre Harz vannreguleringssystem på UNESCOs liste over verdens kulturarv. 

## Historie

Goslar ble grunnlagt i 922 av Henrik I. På 1000-tallet bygde Henrik II et keiserpalass i byen, fordi det lå en sølvgruve i fjellet Rammelsberg, like i nærheten av Goslar. Myntene fra denne tiden ble spredt helt til Færøyene. Byen ble et viktig punkt i det tysk-romerske riket og flere riksdager ble holdt i Goslar. Senere ble byen tildelt status som fri riksstad og ble medlem i Hansa-forbundet. I trettiårskrigen ble Goslar inntatt av svenske tropper og i 1802 opphørte dens status som fri riksstad, da Goslar ble underlagt Preussen. Siden 1992 er den historiske bykjernen og sølvgruven i Rammelsberg med på UNESCOs liste over verdensarv.

## Kjente personer

# Johann Nikolaus Frobes, matematiker, fysiker og filosof
# Adolf Grimme, politiker
# Heinz Guderian, general

## Bilder

Goslar asv2022-06 img48 view from Marktkirche.jpg|Keiserpalasset
GoslarKaiserpfalzRueck2.jpg|Keiserpalasset
Kaiserringhaus.jpg|Kaiserringhaus
Domvorhalle Goslar 161-vtmd.jpg|Vestibylen til den tidligere Goslardomen
Goslar asv2022-06 img06 Kaiserworth.jpg|Kaiserworth


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Toy Matinee

**Toy Matinee** var et kortvarig amerikansk poprockband som eksisterte rundt 1990. Gruppa ga ut ett album med samme navn som gruppa.

Musikkprodusent og keyboardist Patrick Leonard (kjent blant annet for samarbeid med Madonna) så progrockgruppa Giraffe i en musikkonkurranse i 1988, og ble imponert. Han tok kontakt med gruppas sanger, Kevin Gilbert, og sammen med studiomusikerne Brian MacLeod (trommer), Tim Pierce (gitar) og Guy Pratt (bass) dannet de gruppa Toy Matinee. Gruppa ga ut sitt eneste album i 1990. Albumet gjorde middels suksess lokalt i California, og hadde et par mindre radiohits.

Etter plateutgivelsen mistet Patrick Leonard interessen for gruppa, og Kevin Gilbert måtte samle nye musikere for å turnere og promotere plata. I live-utgaven av Toy Matinee var blant annet Kevin Gilberts daværende kjæreste Sheryl Crow med, på keyboards, pluss Marc Bonilla på gitar. Gruppa turnerte i California og deltok på flere radioshow.

I 1994 ga Patrick Leonard og tidligere sanger og bassist i gruppa Mr. Mister, Richard Page, ut et album under navnet «Third Matinee».

## Eksterne lenker
*
Tommy Marø

**Tommy Marø** (født 1964) er en grønlandsk politiker (S). Hans politiske karriere startet i 1997 da han ble valgt inn i kommunestyret i Qaqortoq kommune. Her har han vært både ordfører og senere varaordfører. To år senere, i 1999, ble han første gang valgt inn på Grønlands Landsting. Fra 2005 til 2009 var han Grønlands kultur-, utdannelses-, forsknings- og kirkeminister.
Nikolas Kuvung

**Nikolas Kuvung** (født 1140, død 1217) var en norsk høvding av Giskeætten. Han spilte en viss rolle i borgerkrigstiden i Norge som tilhenger av kong Magnus Erlingsson.

Nikolas var sønn av Pål Skofteson på Giske og dermed sønnesønn av korsfareren Skofte Ogmundsson. I borgerkrigstiden var Nikolas kong Magnus Erlingssons lendmann. Etter kongens død i 1184 synes han å ha trukket seg tilbake fra det politiske liv. I stedet trådte hans sønn Pål Flida frem som en tilhenger av Skule jarl.

I Magnus Erlingssons saga fortelles det at Nikolas var den som fanget Harald, sønn av Sigurd Munn og dennes kusine, Sigurd Jorsalfares datter Kristin Sigurdsdatter. Nikolas førte Harald til Bergen og utleverte ham til Erling Skakke, far til kong Magnus og Haralds stefar. Erling Skakke ønsket ikke at stesønnen Harald skulle true hans sønns krav på tronen, og lot Harald halshugge på Nordnes i Bergen. 

## Kilder
* *[[Nordisk familjebok]]. Uggleupplagan*. Bd. 2 (1904), «Arnmödlingarna» https://runeberg.org/salmonsen/2/2/0141.html
Gregorius Dagsson

**Gregorius Dagsson** (død 1161) var en norsk høvding i borgerkrigstiden.

Han var sønn av Dag Eilivsson, som grunnla Gimsøy kloster, og gjennom moren var han beslektet med Giskeætten. Søsteren Baugeid var abbedisse ved klosteret. En annen søster, Borghild, var gift med Kåre kongsbror, sammødre halvbror av kong Olav Magnusson. Gregorius var en av de fremste lendmennene i sin tid, og bodde på gården Bratsberg i Grenland. Da han hadde påkalt seg kong Sigurd Munns vrede, gikk han over til kongens bror Inge Krokrygg, og ble en av dennes sterkeste støtter i de følgende urolighetene, da Inges brødre, Sigurd og Øystein Haraldsson slo seg sammen for å berøve ham hans del av riket. Inge var sterkt funksjonshemmet, og lot høvdingene (deriblant Gregorius) rå for det meste av landsstyringen. Inges bror Øystein forsøkte å ta Gregorius til fange, men Gregorius klarte å rømme, og Øystein brente gården hans.

Gregorius vendte seg først mot Sigurd og fikk ham drept i Bergen i 1155, og da Øystein ville hevne drapet, overrumplet Gregorius ham noen år senere ved Foss i Ranrike, hvor Øystein falt. Da Sigurd Munns sønn Håkon Herdebrei senere tok kongsnavn, var Gregorius en av førerne for den hæren som slo ham ved Konghelle i 1159. Men da han med få menn ville angripe Håkons bønder i nærheten av Oddevoll i januar 1161, ble han drept. Liket ble gravlagt i Gimsøy kloster.

Gregorius ble i «Gerhard Schønings våpenbok» 
fra sist på 1700-tallet, påstått å ha hatt et våpenskjold, uten at dette er bekreftet i kilder fra middelalderen. Påstanden finnes ikke i Iver Hirtzholms våpenbok fra 1600-tallet. Antakelig er våpenet en forveksling med våpenet til sysselmannen i Skien, *Stig Håkonsson*, som er kjent fra 1335.

Gregorius har en gate i Skien oppkalt etter seg.

## Referanser


## Litteratur
* Hans Cappelen: «Ikke Gregorius Dagsson», *Våpenbrevet* nr. 94 mars 2015, Norsk Heraldisk Forening, Oslo 2015. Artikkelen justert i *Ætt og Annet* nr. 96, Grenland Ættehistorielag, Skien 2015, side 37-38
* Johan Marius Setsaas: «Schønings våpenbok: Til glede og bekymring», *[[Norsk Slektshistorisk Forening|Genealogen]]* nr. 2/2014, Oslo 2014, side 45-51
* *[[Nordisk familjebok]]. Uggleupplagan*. Bd. 10 (1909), «Gregorius Dagssön» https://runeberg.org/nfbj/0116.html
* Snorre: Norges Kongesagaer. Oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Gyldeldal, Oslo 1979
* 
*
Michael Andreas Barclay de Tolly

**Michael Andreas Barclay de Tolly** (russisk: Михаил Богданович (Михаил Андреас) Барклай-де-Толли - Mikhail Bogdanovitsj (Mikhail Andreas) Barklaj-de-Tolli) (født  i Žeimelis i Litauen, død 13. mai 1818 i Insterburg i Preussen) var en russisk general og krigsminister under Napoleonskrigene. Barclay de Tolly gis æren for bruken av den brente jords taktikk ved å lokke Napoleon langt inn i Russland.

## Liv

Han var baltisk tysker og nedstammet fra en skotsk familie som hadde slått seg ned i Livland på 1600-tallet.

Barclay de Tolly trådte tidlig inn i Den keiserlige russiske hær, som på den tiden hadde et hovedsakelig tyskspråklig offiserskorps, og han deltok i krigene mot Det osmanske rike (1788–1789), Sverige og Polen (1790 og 1794). I 1798 ble han utnevnt til oberst og i 1799 ble han befordret til generalmajor.

Under Napoleonskrigene spilte Barclay de Tolly en avgjørende rolle under slaget ved Pultusk i 1806. Etter at han ble skadet i Preußisch-Eylau ble han utnevnt til generalløytnant for sin personlige tapperhet.

I 1808 kommanderte han den russiske armén i Finland under finskekrigen mot Sverige og erobret i 1809 Umeå etter en dristig marsj over den tilfrossede Bottenviken.

Han ble utnevnt til russisk krigsminister i 1810 og beholdt denne ministerposten til 1813.

I 1812 fikk han overkommandoen for alle russiske arméer som deltok i krigen mot Napoleon. Russiske nasjonalister var imidlertid skeptiske til utnevnelsen, og etter nederlaget ved Smolensk valgte han å trekke seg og inntok en mindre viktig stilling under Kutusows overkommando. Han deltok i slaget ved Borodino, men forlot så arméen.

I 1813 trådte han på nytt inn i arméen og deltok i befrielseskrigene. Etter slaget ved Bautzen ble han igjen utnevnt til russisk øverstkommanderende, og han ledet den russiske arméen under folkeslaget ved Leipzig samme år. Han var også øverstkommanderende under russernes marsj mot Frankrike i 1814.

Etter at krigshandlingene tok slutt ble Barclay de Tolly utnevnt til fyrste og trakk seg tilbake til Livland, hans kones fødeegn. Han døde i nærheten av Insterburg i Preussen den 13. mai 1818. Hans mausoleum i den nå estiske byen Jõgeveste eksisterer fremdeles. Han er også æret med en byste i det tyske nasjonalmonumentet Walhalla. Det står også en byste av ham ved en plass oppkalt etter ham i den estiske byen Tartu (Dorpat). I 1913 oppførte byen Riga en fem meter høy rytterstatue av ham, men denne gikk tapt allerede i 1915, da den ble evakuert med skip under første verdenskrig og skipet ble senket i Rigabukten. I 2002 ble statuen rekonstruert og gjenoppført på sin originale sokkel.

Ettersom hans etterslekt døde ut på sverdsiden på slutten av 1800-tallet, ble fyrstetittelen overført til hans søsters familie (Barclay de Tolly-Weymarn).

## Referanser


## Litteratur
* Friedrich Wilhelm von Weymarn: *Barclay de Tolly und der vaterländische Krieg 1812*, Franz Kluge Verlag, Reval 1914
* Michael & Diana Josselson: *The Commander – A Life Of Barclay de Tolly*, Oxford 1980
* Rein Helme: *Kindralfeldmarssal Barclay de Tolly*, Tallinn 2006
Isdes

**Isdes** (også stavet **Asten**, **Isten**, **Astes** og **Astennu**) er en mindre guddom i egyptisk mytologi. Han ser ut til å være tilknyttet Thoth og blir assosiert med forsvaret og rettferdiggjøringen av de avdøde ved dommenes sted i underverdenen. Han framstilles i antropomorfisk form med hodet til en sjakal eller ibis, eller som en bavian.

Han nevnes i kapittel 17 i *[[Dødeboken]]*.

## Referanser
Renin-angiotensin-aldosteron-systemet

**Renin-angiotensin-aldosteron-systemet** er svært viktig i blodtrykksreguleringen og for salt- og vannreguleringen i kroppen. Prosessen foregår i nyrene.

Renin er et enzym som produseres, lagres og frigjøres av det såkalte jukstaglomerulære apparat. (Benevnes også juxtaglomerulære apparat. Juxta = nær) Dette er glatte muskelceller som ligger i arterioleveggen til den afferente (tilførende) ateriolen i glomerulus (nefronets kapillærnøste).

Renin spalter et protein kalt angiotensinogen, som dannes i leveren, til angiotensin I. Angiotensin-converting enzyme (ACE) fra lungene omdanner angiotensin I (AI) til angiotensin II (AII). Sistnevnte virker karsammentrekkende, og får hjertet til å banke fortere. Stimulerer binyrebarken til dannelse og utskillelse av aldosteron, og framkaller tørste. I tillegg stimulerer det hypofysen til å skille ut ADH, antiduretisk hormon, som nedregulerer diuresen.

Aldosteron gir økt reabsorpsjon av natrium og dermed også vann, noe som er med på å opprettholde blodtrykket. Renin igangsetter derfor kjedereaksjoner som kan gi økt blodvolum og økt blodtrykk.

Renin-utskillelsen reguleres av blodtrykk (ved blodtrykksfall), natriumskonsentrasjon (når den synker) og sympatiske nerver (ved sympatisk stimulering).
Kvammen

**Kvammen** er ei bygd i Askvoll kommune i Sogn og Fjordane. Den ligger på sørsiden av Førdefjorden. Kvammen kapell ligger i bygda. Riksvei 609 går forbi bygda.

## Referanser
Sigurd Ravndal

**Sigurd Ravndal** (født 2. august 1922, død 23. april 2008) var en fotballspiller som spilte for Ålgård og Viking. Han fikk 31 kamper og scoret ni mål for Viking fra 1950 til 1951. I tillegg fikk han 11 kamper og scoret fem mål for Ålgård i Hovedserien før overgangen til Viking.
Hell–Sunnanbanen

**Hell–Sunnanbanen** er et gammelt navn på første del av Nordlandsbanen, strekningen mellom Hell i Stjørdal og Sunnan ved enden av Snåsavatnet i Steinkjer. 

Banen ble åpnet fram til Levanger 27. oktober 1902, til Verdal 1. november 1904 og til Sunnan 14. november 1905. Da banen gikk til Levanger ble den kalt Levangerbanen.

Fra 1905 til 1926 var Sunnan endestasjon for den senere Nordlandsbanen, på grunn av uenighet i Nord-Trøndelag om hvor man skulle legge videreføringen nordover. De to alternativene var Namsos og Snåsa, og til slutt ble Snåsa valgt, mens man bygde Namsosbanen som en sidelinje fra Grong.

## Referanser


## Litteratur
*Hoås og Stene (red.): *Hell-Sunnanbanen. Nordlandsbanens begynnelse. 1905–2005* (2005).
Dykkermaske

En **dykkermaske** er en del av dykkerutstyret, en maske som lar apparatdykkere, fridykkere og snorklere se klart under vann. Lyset blir bøyd annerledes i vann enn i luft og øyet klarer ikke å fokusere skikkelig dersom det er i direkte kontakt med vann. En dykkermaske skaper et luftrom foran øynene som gjør dem istand til å fokusere riktig.

## Konstruksjon
Dykkemasker har plater av herdet glass foran øynene. Disse holdes på plass av en plastramme. Rundt plastrammen er det en tetning (maskeskjørt) av silikon eller gummi som tetter mot ansiktet. På enkle og billige modeller kan platene foran øynene være av et plastmateriale og maskeskjørtet av PVC. Masken har også en maskstropp som går rundt hodet og holder den på plass.
Masker som skal brukes til dykking må også han en neselomme som gjør det mulig å tilføre luft i masken via nesen. Dette for å utligne undertrykket som oppstår i masken når trykket rundt øker.

## Eksterne lenker
*
Gunnar Stensland

**Gunnar Stensland** (født 11. januar 1922, død 24. november 2011) var en fotballspiller som spilte for Ålgård og Viking. Han fikk 58 kamper og scoret to mål for Viking fra 1947 til 1950. I tiden for Viking var han med i cupfinaletapet for Skeid i 1947. Senere fikk han to kamper for FC Nancy i Frankrike, forgjengeren til AS Nancy. Han var trener for Viking 1951-52. Han hadde også et engasjement i 4 uker sommeren 1951 hos Klubben Bossmo & Ytteren IL i Rana. Han trente Ålgård i 1956 og Stålkameratene i Mo i Rana sommersesongen 1965.

## Referanser
MaskeGruppen

**MaskeGruppen AS** er en leverandør av forbruksartikler til næringsliv og offentlig forvaltning. Selskapet ble etablert i 2014 i forbindelse med omstrukturering, og består av fire datterselskap inkludert Maske AS.  Julius Maske AS startet opp som bokbinderi i 1858 , og drev som grossist i over 150 år. I 2006 overtok selskapet konkurrenten S-gruppen, som slet med driften. Selskapet ble omorganisert og fikk sin nåværende form i 2014. 

## Datterselskap
* **Maske AS** er en totalleverandør av forbruksartikler til næringsliv og offentlig forvaltning innenfor områdene kontor- og datarekvisita, tørk- og renholdsprodukter, catering, emballasje, lyskilder, skole- og helseartikler. Distribusjon skjer gjennom to sentrallagre i Oslo og Trondheim.
***Datarekvisita Norge AS** er en leverandør av kontor- og datautstyr til det norske bedriftsmarkedet. Sortimentet omfatter IT-utstyr, kontor- og datarekvisita, samt installasjoner og utstyr til møterom (A/V konferansesystemer).
***Maske Emballasjefabrikk AS** leverer emballasje i kartong, bølge og massivpapp i tillegg til ferdiggjøringstjenester.
* **Maske Bandagist AS** leverer sykepleieartikler på blå resept, deriblant stomi, kateter, inkontinens og brystproteser. 

## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* Maske Emballasje AS 
* Maske Bandagist AS 
* Datarekvisita Norge AS
Ilse Steppat

**Ilse Paula Steppat** (født 11. november 1917 i Barmen, død 21. desember 1969 i Vest-Berlin) var en tysk teater- og filmskuespiller.

Hun ble høsten 1933 engasjert ved byteateret i Rheydt. Senere fulgte engasjementer i Düsseldorf, Osnabrück og Oldenburg. I 1937 ble hun knyttet til Volksbühne Berlin. Hun var senere også engasjert ved Altes Theater i Leipzig.

I 1947 fikk hun en viktig filmrolle i *[[Ehe im Schatten]]*, om skuespilleren Joachim Gottschalks skjebne.

På 1960-tallet spilte Ilse Steppat overveiende i filmatiseringer av Edgar Wallaces verker, som har lang tradisjon i Tyskland (bl.a. *[[Die Gruft mit dem Rätselschloss]]*, *[[Der unheimliche Mönch]]* og *[[Die blaue Hand]]*).

Hennes eneste engelskspråklige film var James Bond-filmen *[[On Her Majesty's Secret Service]]* fra 1969, der hun spilte «Blofelds» sveitsiske håndlanger «Fräulein Bunt». Hun døde tre dager etter filmens première i Tyskland av hjerteinfarkt. Ilse Steppat er begravet på Waldfriedhof Dahlem i Berlin.

Hennes livsledsager var regissøren Max Nosseck.

## Filmografi

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Joachim Gottschalk

**Joachim Gottschalk** (født 10. april 1904 i Calau, død 6. november 1941 i Berlin) var en tysk skuespiller.

## Liv
Han gikk på skole i Cottbus og fikk der sin første undervisning i skuespill. Senere ble han engasjert ved det württembergske folketeateret i Stuttgart, og ble der kjent med sin senere kone, den jødiske skuespillerinnen Meta Wolff. De giftet seg i 1931 og i februar 1933 ble sønnen Michael født.

Etter Hitlers maktovertagelse fikk hans kone yrkesforbud, og Gottschalk fikk bare fortsette sin skuespillerkarrière dersom han holdt familiesituasjonen hemmelig.

I 1938 innledet han sin filmkarrière i UFA og hans teateropptredener i Berlin gjorde ham til en av hovedstadens mest populære skuespillere. Etter krigsutbruddet økte propagandaministerens press for å få ham til å skille seg fra sin kone, men Gottschalk nektet. I 1941 kom beskjeden om at hans kone og sønn ville bli deportert til ghettoen i Theresienstadt. Joachim Gottschalks søknad om også å bli deportert sammen med sin familie ble avvist. Da de ikke så noen annen utvei begikk han, hans kone og sønn selvmord. 

Bare svært modige kolleger deltok i bisettelsen, bl.a. Brigitte Horney, Gustav Knuth, Hans Brausewetter, Werner Hinz og Wolfgang Liebeneiner.

Fem år senere laget Kurt Maetzig filmen *[[Ehe im Schatten]]*, som var inspirert av Gottschalks skjebne. Filmen bygget på Hans Schweikarts novelle *Es wird schon nicht so schlimm*. 

Joachim Gottschalk var onkel til skuespillerinnen Ingrid Andree. Graven til Joachim Gottschalk og hans familie befinner seg på Südwestkirchhof Stahnsdorf i Stahnsdorf ved Berlin.

## Filmografi
* Du und ich (1938) – regi: Wolfgang Liebeneiner
* Aufruhr in Damaskus (1939) – regi: Gustav Ucicky
* Eine Frau wie Du (1939) – regi: Viktor Tourjansky
* Flucht ins Dunkel (1939) – regi: Arthur Maria Rabenalt
* Ein Leben lang (1940) – regi: Gustav Ucicky
* Die Schwedische Nachtigall (1941) – regi: Peter Paul Brauer
* Das Mädchen von Fanö (1941) – regi: Hans Schweikart

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Terje Kalheim

**Terje Kalheim** (født 1952) er en norsk politiker som representerer Arbeiderpartiet, og er ansatt i LOs internasjonale avdeling. Han tilhørte Sosialistisk Venstreparti (SV) og var byråd for kultur og byutvikling i Oslo 30. september 1992 til 25. oktober 1995, i SV-Ap-byrådet som ble ledet av Rune Gerhardsen. I sin tid i byrådet var han blant annet ansvarlig for avtalen mellom Oslo kommune og Blitz-huset som ble forhandlet frem i 1994.

Han gikk på Sogn Yrkesskole fra 1968 til 1970. Han jobbet siden i Oslo Sporveier, hvor han også var fagforeningsleder. På slutten av 1980-tallet var han styremedlem i den EU-kritiske organisasjonen Opplysningsutvalget om Norge og EF. I november 1990 ble han valgt til nestleder i Nei til EF. 19. september 1991 publiserte *[[Vårt Land]]* et intervju med ham som sjokkerte deler av organsisasjonen. Han mente det ville være vanskelig for Norge å stå utenfor om Finland og Sverige ble med. Han kritiserte også Senterpartiets argumentasjon: «Ingenting er enklere enn å gjøre som Anne Enger Lahnstein: Reise land og strand rundt og trekke EFs meninger og holdninger etter hårene. Det gir mange stemmer, men kan også representere en naiv overforenkling av EFs politikk.» Flere lokallagsledere mente Kalheim måtte trekke seg som nestleder, men han fikk også støtte fra flere, blant annet SV-politikerne Raymond Johansen, Paul Chaffey og Berge Furre. *Aftenposten* rapporterte om en «isfront» mellom nestlederen og leder Kristen Nygaard. Etter at Kalheim ble byråd i Oslo trakk han seg som nestleder i oktober 1991.

Byrådene Kalheim og Raymond Johansen meldte seg etter valgnederlaget i 1995 ut av SV og inn i Arbeiderpartiet, etter at de under EU-kampen hadde markert seg som EU-tilhengere og ikke fått renominasjon på sikker plass til bystyret for Oslo SV. 

Han er sønn av fagforeningsmannen og EF-motstanderen Ragnar Kalheim, som i sin tid meldte overgang fra Arbeiderpartiet og ble en av frontfigurene i dannelsen av SV inntil sin død i 1974.

## Referanser
Stinte

**Stinte** kan vise til to ulike fiskearter:

* Bergnebb (Ctenolabrus rupestris), den minste av leppefiskene.
* Lagasild (Coregonus albula), opprinnelig «Lågensild» (Gudbrandsdalslågen), fisk i laksefamilien.
Verdenscupen i hurtigløp på skøyter 2007/08 – 500 meter menn

Programmet for 500 meter menn:

## Resultater

## Kilder
*Essent ISU World Cup 2007/2008 – Men 500 m på www.isuresults.eu/2007-2008/worldcup/

## Eksterne lenker
*
Brårud

**Brårud** er et tettsted i Nes kommune i Akershus.  Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger fem kilometer vest for Kampå og 15,5 kilometer nordvest for kommunesenteret Årnes. Vormsund ligger ti kilometer sørøst for Brårud. Innbyggerne sokner til Fenstad kirke i Nes prestegjeld. Svanfossen går mellom Brårud og Kampå.

Brårud hadde også en grunnskole, *[[Brårud skole]]*, med undervisning fra 1. til 7. klasse. Skolen ble bygd i 1975 og ble stengt i 2010. Den privateide Hoppensprett Barne- og Ungdomsskole Brårud åpnet i 2014 i lokalene til den gamle skolen.

## Referanser
Gaute Engstrøm

**Gaute Engstrøm** (født 18. november 1959) er en norsk fotballspiller som spilte for Ålgård FK og Bryne. Han fikk 109 kamper og scoret åtte mål for Bryne.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Osmansk Egypt

**Osmansk Egypt** eller **eyaleten Egypt** (arabisk: ايالة مصر ; moderne tyrkisk: *Eyalet-i Mısır*) er betegnelsen på Egypt i perioden 1517&ndash;1803, da landet var erobret av Det osmanske rike. De osmanske sultanene hadde alltid slitt med å få kontroll over denne provinsen. Området forble dominert av de semiautonome mamelukkene frem til det ble erobret av Frankrike i 1798, som igjen mistet kontrollen til den albanske Muhammad Ali av Egypt og hans etterkommere. Dette gjorde at osmanene mistet enda mer av makten i området. I 1882 invaderte Storbritannia Egypt, og landet ble et de facto protektorat av Storbritannia.
Airport ’80: Concorde

***Airport '80: Concorde*** (originaltittel: *The Concorde … Airport '79*) er en amerikansk actionthriller og katastrofefilm fra 1979 regissert av David Lowell Rich. Filmen handler om en kvinnelig journalist som kommer over avslørende papirer om ulovlig våpeneksport til USAs potensielle fiender. Under en tur i et Concord forsøker våpenselgeren å få henne skutt med avanserte raketter og til slutt må flyet nødlande i Alpene. Dette er den fjerde og siste av *Airport*-filmene. De ledende rollene spilles av Alain Delon, Susan Blakely og Robert Wagner, mens sentrale biroller spilles av Sylvia Kristel og George Kennedy.

Filmen ble meget dårlig mottatt av anmelderne og ble heller ingen publikumssuksess.

## Handling
Handlingen utspinner seg om bord på et nyinnkjøpt Concorde-fly som flyr fra USA til Moskva. Flyet er ute på sin jomfrutur og skal mellomlande i Paris. På tur over Alpene blir flyet angrepet av missiler. Det ene missilet treffer og er nær ved å dele flyet i to. Skadene gjør at flyet må foreta en nødlanding i Alpene. Bak angrepet står Kevin Harrison, direktør for våpenselskapet Harrison Industries. Hensikten er å drepe den kvinnelige reporteren Maggie Whelan som er i besittelse av sensitive dokumenter som viser at selskapet har solgte våpen til USAs fiender.

## Om filmen

### Popularitet og økonomi
*Airport 80* ble ingen publikumssuksess. I USA innbrakte den $13 millioner, under halvparten av det som den tredje filmen innbrakte og over syv ganger mindre enn den første.

Produksjonskostnadene var på $14 millioner.

### Anmelderne
Den ble meget dårlig mottatt av anmelderne, noe som blant annet gjenspeiles i at den kun har fått 14 % på Rotten Tomatoes. Den amerikanske filmanmelderen Leonard Maltin har gitt den BOMB i sin Movie Guide.

Også de fleste norske anmelderne gav den dårlig mottakelse. Men *[[VG]]* gav den terningkast tre.

DVD-arkivet skrev følgende i 2006: «*den aller dårligste filmen av dem alle, og midt i filmen begynte jeg faktisk å lure på om jeg satt å så på "Airplane", parodifilmen til nettopp "Airport" filmene. Da det store Concorde-flyet ble angrepet av jagerfly med raketter, lo jeg så jeg grein. Det er noe av det mest urealistiske og komiske jeg noensinne har sett.*» Videre: «*Det finnes ikke ord for å beskrive hvor dårlig og komisk denne filmen er*».

### Annet
Filmen inneholder noen svært urealistiske scener, som for eksempel når den ene piloten «sveiver ned ruta» og begynner å skyte på et jagerfly.

## I rollene
* Alain Delon …. Kaptein Paul Metrand
* Susan Blakely …. Maggie Whelan
* Robert Wagner …. Kevin Harrison
* Sylvia Kristel …. Isabelle
* George Kennedy …. Kaptein Joe Patroni
* Eddie Albert …. Eli Sands
* Bibi Andersson …. Francine
* Charo …. Margarita
* John Davidson …. Robert Palmer
* Andrea Marcovicci …. Alicia Rogov
* Martha Raye …. Loretta
* Cicely Tyson …. Elaine
* Jimmie Walker …. Boise
* David Warner …. Peter O'Neill
* Mercedes McCambridge …. Nelli
* Monica Lewis …. Gretchen
* Stacy Heather Tolkin …. Irina

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ekteskap i skyggen

***Ekteskap i skyggen*** (originalfilm: *Ehe im Schatten*) er en tysk dramafilm av Kurt Maetzig fra 1947. Filmen var Maetzigs filmdebut, og bygget på skuespilleren Joachim Gottschalk og hans families tragiske skjebne.

Filmen ble produsert av DEFA i den sovjetiske okkupasjonssonen (i det som senere skulle bli Øst-Tyskland). Den høstet også stor anerkjennelse i vest.
   
## Handling
Hans Wieland, en ung skuespiller, nekter å skille seg fra sin jødiske kone Elisabeth under det nasjonalsosialistiske styret. Han står hver kveld på scenen, mens kona har yrkesforbud. En dag, under krigen, tar han henne med til en première. Der blir hun lagt merke til, og han får valget mellom å skille seg fra henne eller bli sendt til fronten, og får vite at hun vil bli deportert til konsenstrasjonsleir. Da de ikke ser noen annen utvei begår de selvmord sammen.

## Medvirkende
* Paul Klinger: Hans Wieland
* Ilse Steppat: Elisabeth 
* Alfred Balthoff: Kurt Bernstein
* Claus Holm: Dr. Herbert Blohm
* Hans Leibelt: Fehrenbach 
* Karl Hellmer: Gallenkamp 
* Hilde von Stolz: Greta Koch 
* Walter Werner: Herr Hofbauer

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ohalo

**Ohalo** er et arkeologisk funnsted ved Genesaretsjøen i Nord-Israel. Ohalo II fra ca. 18&nbsp;000 f.Kr. er blant de aller eldste steder med utvetydige spor etter bofast neolittisk levevis, med steinsatte runde hus, forbruk av vill-korn (hvete og bygg), og liggende kvernsteiner for maling av korn. Levesettet ved Ohalo var ikke fullverdig landbruk, men systematisk og stedfast sanking av ville korn og mer enn 100 andre plantesorter fra sjøkanten og opp til 1&nbsp;000 meter over havet. 

Det ble drevet omfattende fiske og jakt på en rekke små og mellomstore dyr, men det er ikke funnet spor av husdyrhold. Stedet lå den gang ved en stor sjø, Lisansjøen, som dekket det som idag er Dødehavet, Genesaretsjøen og landet imellom &ndash; det vil si Jordanelva.

Tidsepoken fra istidens høydepunkt, 18&nbsp;000 f.Kr., til 12&nbsp;000 f.Kr. kalles ofte Epipaleolittisk, og kommer forut for den natufiske eller neolittiske periode fra 12&nbsp;000 f.Kr., da regulært jordbruk med bevisst og systematisk *planting* av korn og husdyrhold oppstod i Midtøsten.

Ohalo er på mange måter en anakronisme. Andre steder fra samme periode vitner om et mer «primitivt» levevis med nomadisk eller sesongavhengig jeger- og sankerøkonomi.

## Mulige kjønnsmessig arbeidsfordeling
Konsentrasjonen av flintmateriale i områdets inngang står i kontrast til konsentrasjonen av plantemateriale og plassering av møllesteiner i andre steder ved hytten, noe som kan antyde en særskilt fordeling av aktivitetsområder for matlaging og redskapslagring. Imidlertid er det mulig at de to aktivitetene ikke var fullstendig begrenset til sine respektive områder. Romlig adskillelse kan antyde en kjønnsrollefordeling mellom oppgavene. Det er imidlertid ikke klart om så var tilfelle. Mens det er en tendens i mange samfunn for kvinner å ta seg av matlaging og menn for å være engasjert i hogge redskaper av flint, er det unntak for denne regelen og kulturell mangfold er stor. Det er mulig at skille mellom oppgavene skjedde av praktiske årsaker som hygiene, og av kjønnsmessig årsak.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Ohalo II Campsite», nettside hos Universitetet i Haifa, Israel
* «Dani Nadel» (PDF), artikkel fra Universitetet i Haifa
* Dani Nadel, video fra Universitetet i Haifa
Bergen Storsenter

**Bergen storsenter** er et kjøpesenter i Bergen, eid av Thon Eiendom siden 1997. I de rundt 70 butikkene i Bergen storsenter jobber det rundt 700 ansatte.

Senteret er også inngang til Bergen busstasjon, og et stort offentlig parkeringshus over tre plan, Bygarasjen. Busstasjonen er også en holdeplass for Bybanen og fungerer som byens kollektivtrafikksenter. Her er holdeplasser for flere lokalbussruter og for langdistansebusser, og overbygget gangbro til jernbanestasjonen. 

## Holdeplass
Det har alltid vært et ferdselsknutepunkt der bystasjonen ligger i dag. Mens Store og Lille Lungegårdsvann fremdeles var knyttet sammen med Lillestrømmen, var det travel båt- og handelsaktivitet her. I 1867 ble det bygd en svingbro over kanalen til forlengelse av Strømgaten. Etter Bergensbrannen 1916 var området brannherjet, og omfattet av en ny reguleringsplan. I 1926 ble Lillestrømmen ble fylt igjen. I 1942 kom det forslag om en underjordisk busstasjon under Lille Lungegårdsvann. 

Vinteren 1949/50 redegjorde arkitekten for planen om en rutebilstasjon på Nygårdstangen. Overslaget han fremla for Bergen kommune, viste «en samlet utgift på kr 3&nbsp;757&nbsp;000, ikke medtatt den prosjekterte bensinstasjonen, idet oppførelsen av denne må antas bekostet av vedkommende oljeselskap». Han påpekte at det burde diskuteres om man ønsket bro til perrongen i stedet for tunnel under perrongen, siden en broovergang ville være mer fleksibel hvis det ble aktuelt å endre anlegget. Reguleringssjefen ønsket også en tomt på Koengen «som fremtidig bussentral for nordre bydel», og mente Bergen kommune burde sikre seg Koengen som da var militært område, siden det var enighet om at man kom til å trenge en rutebilstasjon i nordre bydel. 

I mars 1957 stilte A/S Nygårdstangen med en aksjekapital på kr 750&nbsp;000, hvorav kr 500&nbsp;000 var tegnet av Bergen kommune; resten av nabokommuner, banker, forsikringsselskaper og rutebileiere. Da selskapets anlegg ble planlagt i 1950, var byggeomkostningene beregnet til kr 4&nbsp;000&nbsp;000, men stillingen var vesentlig endret i 1957 fordi byggeomkostningene var større, mens busselskapenes økonomiske stilling var forverret. Bergen kommune måtte gå med på å foreta en betydelig nedskrivning av anleggsomkostningene, og det ble en kommunal oppgave å tilrettelegge tomten med tunnel og perronger.

Først i 1958 var endelig Bergen busstasjon på plass med fasiliteter som toalett og ventehall, samt enkelte butikker. I 1984 ble stasjonen utvidet med parkeringsareal, og 11. mars 1988 åpnet senteret som da het Bystasjonen, med 96 investorer og 40 butikker. Bystasjonen ble ombygd og utvidet ved en sammenslåing med nabobygget Kim Tvedt-huset, som ble kjøpt opp av Olav Thon Gruppen i 1997. Handelsforetaket Kim Tvedt, senere kjent som Living/Skeidar, flyttet inn i nye lokaler i Laguneparken ved Lagunen Storsenter pr. 2019, men er avviklet. 

Det nye kjøpesenteret, Bergen storsenter, åpnet dørene 19. mars 1999 med 70 butikker.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Bergen byleksikon på nett, om Bystasjonen