open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bekkerøye

**Bekkerøye** (*Salvelinus fontinalis*) er en nordamerikansk fisk i laksefamilien. Arten er innført i Norge.

## Utbredelse
Bekkerøya stammer opprinnelig fra de østlige traktene av Nord-Amerika og sør-Canada.
Den er satt ut flere steder i Sør-Norge siden denne er mer motstandsdyktig mot sur nedbør enn f.eks. ørret. Utsetting av bekkerøye var ennå i 1989 ansett som et mulig tiltak i vassdrag som var forsuret. Men det ble også pekt på at «Spredning av nye fiskearter er i mange tilfelle svært uheldig. Det må presiseres at utsetting av bekkerøye uten særskilt tillatelse er forbudt».

I Fremmedartslista  er den kategorisert i gruppen *høy risiko*. Den har begrensa invasjonspotensial og middels økologisk effekt.
Lutvann ved Oslo er et kjent bekkerøyevann, men hovedområdet er nok i Njardheimsområdet i øvre Sirdal, der for eksempel Rosskreppfjorden er et kjent vann med særdeles stor fisk.

## Beskrivelse
Bekkerøya er mørk grønn til brun med marmorering i lysere farger på ryggen og ofte halen. Mage og finner på undersiden av fisker er ofte røde, og fisken har ofte røde prikker. Rødfargen på magen blir kraftigere i gytetiden. Bekkerøya ligner mye på bekkeørret både i utseende og levemåte, og den har blitt en ettertraktet sportsfisk.

Den største registrerte lengden på bekkerøye er 86 cm, og den største vekta er 9,4 kg. Den kan nå en alder på minst 7 år, kanskje det dobbelte på steder den er satt ut. Den største bekkerøya tatt på sportsfiskeredskap i Norge, er på 2,268&nbsp;kg, tatt i Mandalselva 19. august 2001.

## Referanser




## Litteratur
* *Fisk i ferskvann* (oversikt over bekkerøyas biologi og miljøkrav i Norge). ISBN 82-529-1986-3.
* 

## Eksterne lenker
* 
*
Gillingham

**Gillingham** kan vise til følgende steder i England:

*Gillingham (Dorset)
*Gillingham (Kent)
*Gillingham (Norfolk)
Gillingham (Dorset)

**Gillingham** er en by og verdslig sogn i Dorset i England. Den er grevskapets nordligste by, og ligger i Blackmore Vale i distriktet North Dorset. Byen ligger ved jernbanelinjen mellom Exeter og London, og er noen få kilometer fra hovedveien A303. Det er den nordligste by i grevskapet. I folketellingen for 2011 hadde sognet en befolkning på 11 756 innbyggere. Nabogrendene Peacemarsh, Bay og Wyke har blitt en del av Gillingham etter hvert som den har ekspandert. Gillingham er uttalt innledende med en hard innledende G, som i *Goat*, i motsetning til Gillingham i Kent, som har en myk G som i *Germany*.

## Historie
Det eldste sporet etter menneskelig aktivitet i området er en gravhaug fra steinalderen. Det finnes også spor etter romersk bosetning fra 100- og 200-tallet e.Kr., men byen ble ikke grunnlagt før i angelsaksisk tid.

Navnet Gillingham er kjent fra det 900-tallet, da det ble brukt i et bycharter. I 1016 er den nevnt i forbindelse med slaget ved Gillingham mellom Edmund II og danene. *[[Domesday Book]]* (1086) nevner den som *Gelingham*, og andre stavemåter som er kjent er *Gellingeham* (1130), *Gyllingeham* (1152) og *Gilingeham* (1209). Navnet betyr «Gyllas families bosted»; Gylla er et saksisk mannsnavn, og viser antagelig til en lokal leder omkring det 600-tallet.

Halve befolkningen på rundt 2000 døde som følge av svartedauden i de fire månedene som fulgte oktober 1348.

I middelalderen lå det en kongelig jakthytte i Gillingham, som ble besøkt av blant annet Henrik I, Henrik II og Henrik III. I nærheten lå en kongelig skog hvor det ikke var tillatt for andre å jakte på rådyr. Hytta forfalt, og ble revet av Edvard III i 1369.

Gillingham ble et senter for jordbruk, og fikk Dorsets første skole i 1526. Deler av sognekirken er fra 1300-tallet, men det meste av den er resultatet av ombygging i 1800- og 1900-tallet. Det finnes en rekke bygninger fra tudortiden i byen. En silkemølle ble grunnlagt i 1769. John Constables maler av den gamle bybroen er utstilt i galleriet Tate Britain.

I 1850-årene kom jernbanen, og dette førte med seg ny industri og velstand. Blant det man produserte var teglsten, ost og såpe, og det ble også startet trykkerier. Mot slutten av 1800-tallet etablerte en av de første britiske produsentene av bensinmotorer i byen.

Under andre verdenskrig vokste byen kraftig, på grunn av beliggenheten ved jernbanen fra London. Da London og andre byer ble evakuert i 1940 og 1941 var nemlig Gillingham et av stedene mange reiste til. Selv om mange vendte hjem etter krigens slutt var det også mange som hadde mistet sine hjem i de større byene, og som derfor ble værende. Jernbanen og nærheten til A303 betyr at byen har mange innbyggere som pendler til London.

Edward Rawson, som var første sekretær for Massachusetts Bay-kolonien i den nye verden, var født i Gillingham.

## Referanser


## Litteratur
* Porter, John (2013): *Gillingham's Royal Forest : The Medieval Centuries*. Gillingham: Gillingham Museum. ISBN 9780992706302.

## Eksterne lenker
* 
* 
* Gillingham Town Council
* North Dorset District Council
* Gillingham Museum
* North Dorset District Police 
* Gillingham Chamber of Commerce & Industry
Finn Thorsen

**Finn Thorsen** (født 10. mars 1940 i Hamar) er en norsk tidligere fotballspiller og skøyteløper som gjennom sin aktive karriere spilte for  og . Thorsen ble regnet som en sikker midtstopper som fikk 48 landskamper for .

## Fotballkarrieren
Thorsen spilte 83 toppseriekamper for Skeid Fotball mellom 1963 og 1967, og 72 toppseriekamper for Hamarkameratene i perioden 1970&ndash;1973. Han skåret Ham-Kams første mål i toppserien da laget vant 2-0 mot Viking Fotballklubb i 1970. 

Han fikk 48 landskamper, og ble av *[[VG]]* kåret til årets spiller i 1966. VG hadde han dessuten på årets lag i 1964&ndash;66 og 1970&ndash;72. Thorsen ble også norgesmester med Skeid i 1963 og 1965. Han avsluttet fotballkarrieren i 1973. 

## Skøytekarrieren
Thorsen var i begynnelsen av sin karriere også skøyteløper, og ble i 1959 juniornorgesmester som medlem av Hamar Idrettslag. Han kombinerte lenge fotball og hurtigløp på skøyter, men valgte etter 1962-sesongen å prioritere fotball på bekostning av en skøytekarriere.

## Personlige rekorder

## Meritter
* 1959 – Juniornorgesmester skøyter (Hamar IL)
* 1963 – Norgesmester fotball (Skeid)
* 1965 – Norgesmester fotball (Skeid)
* 1966 – Seriemester fotball (Skeid)
* 1966 – Årets spiller i Verdens Gang

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hinton St. Mary

**Hinton St. Mary** er en landsby og verdslig sogn i grevskapet Dorset i sørlige England. Den ligger ved en lav kalksteinsrygg ved elven Stour, omkring halvannen kilometer fra Sturminster Newton. Landsbyen er innenfor det administrative distriktet North Dorset. I 2001 hadde sognet 97 husholdninger og en befolkning på 221 innbyggere. I 2013 er befolkningen i sognet og landsbyen beregnet til 260 innbyggere.

## Historie
Sognekirken, dedikert til apostelen Peter, har et tårn fra 1400-tallet. Herregårdshuset (*Manor House*) rett ved siden av kirken ble en tid eid av nonnene fra klosteret Shaftesbury Abbey.

Landsbyen er mest kjent for en romersk mosaikk som ble funnet der. Den har et bilde av Kristus, og er utstilt i British Museum.

Landsbyen har en liten offentlig hage som ble anlagt av BBC for programmet *[[Ground Force]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Regnbueørret

**Regnbueørret**, **regnbueaure** eller **regnbogeaure** (*Oncorhynchus mykiss*) er en rovfisk i laksefamilien som opprinnelig stammer fra Nord-Amerika. Den ligner vanlig ørret, men skiller seg fra denne gjennom sine fiolett-rosa kinnskjell og bånd langs sidene.  Fisken som selges som ørret i matvareforretninger er som regel regnbueørret. 

## Beskrivelse

Regnbueørret har prikker over nesten hele kroppen, unntatt på buken. Prikkenes intensitet og størrelse kan variere, i likhet med fiskens generelle farge. Regnbueørret er lettest å skille fra vanlig ørret gjennom sine fiolett-rosa kinnskjell og bånd langs sidene.

Regnbueørret i snever betydning lever naturlig stasjonært i ferskvann i vestlige Nord-Amerika. Denne formen ble tidligere regnet til slekta *[[Salmo]]* og hadde det vitenskapelige navnet *Salmo gairdnerii*. Studier av biokjemi og osteologi har vist at alle stasjonære *Salmo*-arter i vestlige Nord-Amerika egentlig tilhører stillehavslaksene (*Oncorhynchus*). Regnbueørret er samme art som den anadrome *steelhead*. Sistnevnte vandrer ut i sjøen og foretar gytevandring til fødeelva. Steelhead ble beskrevet først, og det vitenskapelige navnet *Oncorhynchus mykiss* har derfor prioritet.

Regnbueørret kan nå en vekt på mer enn 20&nbsp;kg. *Sean Konrad*, en sportsfisker fra Canada, landet i 2009 et eksemplar som veide 21,78&nbsp;kg og målte 107&nbsp;cm. Fisken, som er rekord på stang, ble fanget i Diefenbaker-reservoaret i Canada. Fiskeoppdrettere i Europa, USA og Canada hevder imidlertid at oppdrettede eksemplarer av arten kan nå en vekt på opp mot 35&nbsp;kg. Den største regnbueørret fanget på sportsfiskeredskap i Norge, ble tatt i Sognefjorden 26.4.1998, og veide 11,495 kg

## Utbredelse
Regnbueørret var opprinnelig utbredt langs stillehavskysten i Nord-Amerika, fra Alaska i nord til grensestrøkene mellom California og Mexico i sør. Arten er imidlertid for lengst introdusert til nesten alle verdensdeler og en rekke nye land, blant annet til Norge. Den er en fremmed art som potensielt kan gjøre stor skade på norsk natur og er derfor i Fremmedartslista vurdert til *høy risiko*.

## Sportsfiske og oppdrett
Regnbueørreten er populær blant sportsfiskere. Fisken finnes i en rekke vassdrag, tilsiktet eller ikke. Spredning har i mange tilfeller skjedd utilsiktet fra lokale oppdrettsanlegg.

Regnbueørret har svært hurtig vekst sammenlignet med vanlig ørret. Den har derfor blitt en viktig oppdrettsfisk, som er svært tolerant overfor urenheter i vannet og forskjellige temperaturer. Oppdrettet regnbueørret er i dag den vanligste ørrettypen å finne i butikkene, enten den er fersk, frosset eller raket. Årsaken er trolig at den er langt mer tilgjengelig enn annen ørret.

Havforskningsinstituttet mener at rømming av laks og regnbueørret fra oppdrettsanlegg kan innebære negative miljøpåvirkninger på de ville laksebestandene.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*
Olje- og gassfelt på norsk kontinentalsokkel

**Olje- og gassfelt på norsk kontinentalsokkel** inneholder tabeller med informasjon over olje- og gassfelt på norsk kontinentalsokkel. Tabellene er basert på Oljedirektoratets definisjon av et felt, det vil si at det skal eksistere en godkjent  
plan for utbygging og drift (PUD) for petroleumsforekomsten.  Funn under planlegging, men uten PUD, er dermed ikke inkludert i tabellene. Oljedirektoratet anslo 2021 at halvparten av petroleumsressursene da var utvunnet, mens omkring 25 % var oppdaget men ikke utbygget og at uoppdagede ressurser utgjorden den siste fjerdedelen.

Mye av olje- og gassforekomstene på kontinentalsokkel finnes i et tykt lag av svart leire langt under havbunnen. Leiren er en kildebergart hvilket betyr at det er en avsetning med stort innehold av organisk materiale. Denne ble dannet for omtrent 150 millioner år siden i et havområdet som fantes der dagens Nordvest-Europa ligger. I de øverste vannlagene av dette havet var det store mengder planteplankton som etter at det døde falt ned på bunnen og ble begravd i bunnsedimentene. Kjemiske prosesser uten oksygen førte til en nedbrytingsprosess som i siste omgang dannet olje og gass. En del av prosessen skyldes svært høyt trykk og temperatur.

## Liste over felt med felthistorikk

Tabellen er basert på informasjon fra Oljedirektoratets faktasider fra februar 2020.

Kolonnen med tittel *PUD* angir år for Stortingets godkjenning av *plan for utbygging og drift* for feltet. 
Kolonnen *Operatør* oppgir den nåværende operatøren av feltet.

1PUD for Ekofisk II i 1994 og for Ekofisk Vekst i 2003. 
2Det har vært flere PUD-godkjenninger av ulike havbunnsløsninger på Troll Vest.

## Liste over reserver

Alle tall for petroleumsreserver er hentet fra Oljedirektoratets faktasider fra august 2013. De fire første kolonnene etter feltnavnet gir *opprinnelige* reserver for henholdsvis olje, gass, NGL og kondensat.
Volumene er gitt i milliarder standard kubikkmeter, forkortet Sm3, det vi si kubikkmeter målt ved standard trykk og temperatur.  Den siste kolonnen gir *gjenværende* reserver i oljeekvivalenter, gjeldende august 2013.

3 Murchisonfeltet er et felt på britisk sokkel som strekker seg over norsk område. Den norske oljen produseres på britisk side av grenselinjen, og de oppgitte tallene er norsk andel av feltvolumene.

## Referanser




## Eksterne lenker

* Petroleumskartet
Blue Note Jazz Club

**Blue Note Jazz Club** er en internasjonal kjede av jazzklubber. Den originale klubben i New York har vært hjem til en rekke kjente jazzartister, som Dizzy Gillespie, Tony Bennett, George Benson, Ray Charles, Natalie Cole, Herbie Hancock, Chick Corea, Ray Brown og Oscar Peterson. Konseptet spredte seg etterhvert til Asia og omfatter nå fire klubber i Japan og én i Sør-Korea. Det finnes også en Blue Note i Milano i Italia, og tidligere en Blue Note på Aladdin Casino i Las Vegas (nå nedlagt).

## Klubber
#Blue Note New York, USA
#Blue Note Milano, Italia
#Blue Note Tokyo, Japan
#Blue Note Osaka, Japan
#Blue Note Fukuoka, Japan
#Blue Note Nagoya, Japan
#Blue Note Seoul, Sør-Korea

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Blue Note New York 
* Blue Note Milano
* Blue Note Tokyo
* Blue Note Osaka
* Blue Note Fukuoka
* Blue Note Nagoya 
* Blue Note Seoul
Xi Jiang

:*Må ikke forveksles med den lille elva Xi Jiang i provinsen [[Jiangxi]].*

**Xi Jiang** (kinesisk: 西江, pinyin: *X&#299; Ji&#257;ng*, *Hsi*; «Vestelven») er den vestlige kildeelv til Perlefloden i det sørlige Kina. De andre to større kildeelver til Perlefloden er Dong Jiang og Bei Jiang. Xi Jiang, som er seilbar i lange strekk, er den lengste tilførselen til Perlefloden.

Oppdelt i mange segmenter er Xi Jiang  kilometer lang:

*Nanpan Jiang: 950 km
*Hongshui He: 669,6 km
*Qian Jiang: 121 km
*Xun Jiang: 172,2 km
*Xi Jiang (inkludert hovedarmen til havet): 359 km

Xi Jiang har en rekke tilførselselver i sitt nedbørsfelt, som Yu Jiang, Gui Jiang og Li Jiang.

Langs Xi Jiang ligger bl.a. byene Wuzhou i provinsen Guangxi, og Zhaoqing, Gaoyao og Jiangmen i provinsen Guangdong.

## Eksterne lenker
*
Kunlunfjellene

**Kunlunfjellene** eller **Kunlun Shan** (forenklet kinesisk: 昆仑山; tradisjonell kinesisk: 崑崙山; pinyin: *Kūnlún Shān*, mongolsk: Хөндлөн Уулс) er en av de lengste fjellkjeder i Asia, og er mer enn 3&nbsp;000 km lang.

Den løper langs Kinas vestgrense sørover ved siden av Pamirfjellene, og bøyer så av mot øst og danner fjellryggen som avgrenser Tibetplatået i sør fra Tarimbekkenet, med Taklamakan og Gobiørkenen, i nord. 

Kunlunfjellene kan i det vesentlige deles mellom Prsjevalskifjellene som ligger i nordranden av Tibetplatået, og Marco Polo-fjellene, som også grenser til Tibetplatået og dessuten sørranden av Qaidam-bekkenet. Fra Prsjevalskifjellene utløper mot nordøst fjellpartiet Nan Shan. Den østlige fortsettelsen kalles Qinling Shan.

Fjellkjeden har over 200 fjelltopper på over  6&nbsp;000 moh. De tre høyeste toppene er Liushi Shan (7&nbsp;167 m), Ulugh Muztagh (6&nbsp;973 m) og Bukadabang Feng (6&nbsp;860 m). I 2001 ble området utsatt for et kraftig jordskjelv.

En sørlig utløper av Kunlunfjellene danner vannskillet mellom tilfangsbassengene til Kinas to lengste elver, Yangtze og Huang He.

Kunlunfjellene har gitt navn til det amfibiske landingsskipet «Kunlun Shan».

## Mytologi

Kunlunfjellene går igjen i kinesisk mytologi og ble ansett som det taoistiske paradis. Den første som ifølge legendene besøkte dette paradiset var kong Mu (1001-947 f.Kr.) fra Zhou-dynastiet. Han skal ha oppdaget jadepalasset til Huang-Di, den mytiske gule keiser (som ble betraktet som den kinesiske kulturs far), og møtt Xi Wangmu (eller *Hsi Wang Mu*), Vestens kongelige mor, som også hadde sitt bosted i disse fjellene.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Strømmen Storsenter

**Strømmen Storsenter** er et kjøpesenter på Strømmen i Lillestrøm kommune. Senteret er et av landets største i antall butikker, med totalt 195 butikker og spisesteder.

Med en årsomsetning på 3,73 mrd.i 2022, er Strømmen Storsenter også Norges nest største senter i omsetning.

Sentret har beliggenhet i de tidligere lokalene til Strømmen Værksted/Strømmen Staal. Etter Strømmen Staals konkurs kjøpte Olav Thon eiendommen i 1977. Strømmen Storsenter var det første i rekken av Thon-sentrene da det åpnet med 39 butikker for første gang den 9. mai 1985. Etter flere utvidelser består sentret per 2021 av 195 butikker og servicefunksjoner fordelt på 73 078 kvadratmeter shoppingareal, med over 2 000 ansatte. Storsenteret har en bred sammensetning av lokale, nasjonale og internasjonale butikkonsept, og over 20 serveringssteder. Storsenteret har 2 P-hus med 1700 p-plasser. 

I 2015 ble sentret kåret til «Årets Kjøpesenter i Norge» og «Årets Romeriksbedrift».

I 2016 gjennomførte områdets nødetater en omfattende PLIVO-øvelse på senteret for å teste den regionale beredskapen hos politi-, brann- og ambulansepersonale.

## Bilder

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Thon Senter Ski

**Thon Senter Ski**, tidligere **Ski Storsenter**, er et kjøpesenter som åpnet i 1995. Kjøpesenteret ble utvidet i oktober 2003 og har 153 butikker. Senteret ligger sentralt i Ski og har også et kurs- og konferansehotell, kinosenter med åtte saler, bibliotek, bowlingsenter, treningssenter, helhetsterapi/homeopati og legesenter. Senterets leder er Gro Collett.

## Historie
Veidekke utvidet senteret i 2003. Byggherre var Olav Thon Gruppen. Fra høsten 2007 ble senteret påbygd en etasje i høyden. Fredag 4. juli 2008, mens byggearbeidene pågikk, oppstod det brann. Nyåpningen skjedde 15. oktober 2008.

Senteret byttet navn fra Ski Storsenter i mars 2026, da alle kjøpesentrene egeneid av Thon Gruppen ble samlet under samme merkevare.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Thon Senter Sandvika

**Thon Senter Sandvika**, tidligere **Sandvika Storsenter**, er et kjøpesenter i Sandvika i Bærum eid av Olav Thon Gruppen. Senteret har 200 butikker og spisesteder og en etasje med helserelaterte tjenester. Senteret åpnet i 1993, og ble senere utvidet i 1997 og i 2007. 

Kjøpesenteret byttet navn fra Sandvika Storsenter til Thon Senter Sandvika i mars 2026.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Bærums Budstikke. Artikkel om åpningen av senteret
City Syd

**City Syd** er et norsk kjøpesenter som ligger i utkanten av Trondheim. Sentret åpnet høsten 1987 og var da på 37 000 m², noe som gjorde det til Norges største varehus. Det består i dag (2018) av 40 000 kvm fordelt på 74 butikker og er fremdeles blant Norges største kjøpesentre. Det hadde 4,2 millioner besøkende i 2012.  I 2018 var omsetningen 1860 millioner kroner.

Kjøpesenteret ligger på Tiller, ca. 8 km sør for Trondheim sentrum, og har 1000 utendørs parkeringsplasser.   

## Historikk
City Syd åpnet dørene torsdag den 17. september 1987, og var med sine 37 000 m² Norges største varehus. Byggekostnadene var på drøyt 300 millioner kr. Petter Stordalen var (i en alder av 24 år) sentrets første leder.

Til tross for en mindre utvidelse i 2000 og 2016 har ikke antallet butikker endret seg mye de første 25 årene: 65 stykker i 1988, 69 stykker i 2012 og 74 stykker i 2018.

;Omsetning
Kjøpesenteret hadde en omsetning på 692,8 millioner i 1988, 1,085 milliarder i 1995 1,385 milliarder i 1999 og drøyt 2 milliarder i 2011. 

Senteret ble raskt en suksess og andre butikker i Midtbyen og andre steder i Trondheim fikk raskt merke den sterke konkurransen. I løpet av 1988 gikk mange av dem konkurs. Enkelte beskrev etableringen som noe av det mest dramatiske som hadde skjedd innen norsk handelsnæring. Den harde konkurransen og alle konkursene førte til at prosjektet «Trondheim Torg» ble lansert på starten av 1990-tallet - som en motvekt til handelslekasjen. Dette prosjektet ble realisert i form av et kjøpesenter med samme navn, lokalisert midt i Trondheim by.

City Syd var det kjøpesenteret i Norge med størst omsetning i perioden 1988 til 1999. Det var forøvrig det første kjøpesenteret som passerte en milliard i omsetning. 

Lokalt har senteret etter 2000 møtt økende konkurranse fra kjøpesentre både i Midtbyen og andre steder i trondheimsområdet. City Lade var i 2011 deres største konkurrent med 1,5 milliarder i omsetning, og i 2012 åpnet Sirkus shopping som raskt markerte seg som en betydelig konkurrent.

## Fremtidig utvidelse
I 2006 lanserte City Syds ledelse et fremtidige utbyggingsprosjekt kjent som City Syd 2020. Eierne, Storebrand og Trondos, planlegger denne utbygging i takt med utbyggingen av ny E6 sørover fra Trondheim. Planen er å utvide med 29 000 kvadratmeter butikkareal til 68 000 kvm samt bygge 10 000 nye kvm kontorer. Dette skal etter planen gi rom for et parkeringshus, med butikker over samt en dobling av antall butikker. Hensikten er å styrke City Syds posisjon som magneten i Midt-Norge. 

Første del av utbyggingen skulle etter planen stå ferdig allerede i 2010, men har blitt utsatt.

Representanter for Ap, Sp, SV, MDG og Venstre i Trondheim har uttrykt skepsis til en så stor utvidelse av City Syd.

## Senterledere
*Petter Stordalen (1987-1989)
*Dag Johansen (f. 1955) (1989-1994)
*Sigbjørn Hoem (f. 1954) (1994-1999)
*Finn Dybdalen (f. 1966) (2000-2019)
*Kjell Arntsen (f. 1974) (2020-)

## Referanser


## Bildegalleri

## Eksterne lenker
* City Syds hjemmeside
Zhu Jiang

**Zhu Jiang** (også kalt **Perleelva** eller **Perlefloden**) (kinesisk: 珠江, pinyin: *Zh&#363; Ji&#257;ng*, jyutping: *Zyu1 Gong1*; eller *Yue Jiang*), er Kinas tredje lengste elv (2 400&nbsp;km når man regner med den lengste kildeelven, Xi Jiang), etter Yangtze og Huang He, og den nest største etter vannføring (etter Chang Jiang). Hovedløpet er 177 kilometer. Den munner ut i Sørkinahavet mellom Hongkong og Macao. Det lavere løpet utgjør et stort estuar og elvedelta.

Navnet *Perleelva* henger sammen med en øy i elva ved navn «Sjøperleøya» (Haizhu-øya). Nå er denne øya en del av elvebredden sør for sentrum av storbyen Guangzhou, ettersom elveløpet har endret seg. Den øverste delen av elva kalles ofte Nanpan med nordlig sideelv Beipan og deretter Hongshui He. Dette sidevassdraget har størst fallhøyde og dermed de største vannkraftverkene. Øverst ved vestlig begrensning av Nanpan ligger millionbyen Kunming nær der elva starter i østlige Yunnan.

Zhu Jiang forener nederst alle kildeelvene konsentrert i tre store elver som renner sammen nær utløpet: Xi Jiang, Bei Jiang og Dong Jiang. Elvens nedbørområde omfatter det aller meste av provinsene Guangdong, Guangxi, Yunnan og Guizhou, og deler av Hunan og Jiangxi, i alt et område på  km².

Zhu Jiangs nedre løp og delta er et av Kinas mest dynamiske økonomiske områder. Her er Folkerepublikken Kinas to første særlige økonomiske soner, byene Shenzhen og Zhuhai, frisoner som siden ble utvidet til andre millionbyer som Guangzhou, Foshan og Dongguan, og de to tidligere britiske og portugisiske koloniene Hongkong og Macao. Seg i mellom danner disse og andre store byer et nesten sammenhengende bymessig befolkningsbelte med svært fruktbart jordbruk og omfattende industri.

## Større byer
En rekke storbyer ligger ved Zhu Jiang, i dens delta, eller ved dens sideelver. Blant dem kan nevnes Guilin, Dongguan, Foshan, Guangzhou, Hongkong, Jiangmen, Kaiping, Macao, Shenzhen, Wuzhou, Zhaoqing, Zhongshan og Zhuhai.

## Vannkraft
Elva har stor utbygging av vannkraft, særlig i vest og nord hvor det er en del fallhøyde å utnytte. De største vannkraftverkene ligger helt vest i vassdraget, i fjellområdene rundt kildeelva Hongshui He og dens tilløp Beipan og Nanpan, mens det er en del pumpekraftverk lengre nede:
* Hongshui He
** Bailongtan-demningen, Guangxi (1997) – 192 MW
** Letan-demningen, Guangxi (2008) – 600 MW
** Longtan-demningen, Guangxi (2009) – 6.300 MW
** Tianshengqiao 2, Anlong, Guizhou (2007) – 1.320 MW
** Tianshengqiao 1, Anlong, Guizhou (2000) – 1.225 MW
** Yantan-demningen, Guangxi (1997) – 1.200 MW
* Zhu Jiang
** Guangzhou vannkraftverk, Guangdong (2000) – 2.400 MW
** Huizhou vannkraftverk, Guangdong – 2.400 MW

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den blå stein

**«[[Den blå stein]]»** er en steinskulptur i Bergen av Asbjørn Andresen, plassert så å si midt på det som i dag heter Kong Olav Vs plass (tidligere midtre del av Ole Bulls plass), området mellom Torgallmenningen og Torggaten. Skulpturen var en gave til byen fra Kavlifondet. 

## Utforming
Verket består av en ni meter lang, rektangulær betongblokk kledd i blå steinheller (brasiliansk sodalitt monzodioritt, med handelsnavnet «Azul Bahia»), som hviler på en tversliggende blokk som sørger for den karakteristiske helningen i nordøstlig retning. Den blå steinen er plassert på et større fundament sammen med en mindre, grå kvadratisk stenskulptur som fremstår som et deksel til en åpning i enden av fundamentet. 

## Reaksjoner og bruk
Under arbeidet med utsmykningen av området mellom Torggaten og Torgallmenningen var det debatter i lokale medier om denne steinen kunne regnes som en utsmykking eller ikke. Noen mente den blå steinen skjemte ut plassen; andre syntes hellingen var håpløs. Det tok imidlertid ikke lang tid før steinen var blitt en viktig møteplass for bergensere i alle aldre, selv om det kanskje er det ungdommelige publikum som bruker steinen mest aktivt. «Den blå steinen» har blitt et begrep som «alle» i Bergen kjenner til, og et typisk sted hvor en avtaler å treffes i Bergen sentrum. 

I 2007 havnet den blå steinen igjen i fokus for sterke følelser da en bedrift dekket stenen med rosa plast som en del av et markedsføringsstunt. Steinen er også brukt til å legge ned blomster på ved minnemarkeringer, særlig synlig dagene etter terrorangrepene 22. juli 2011, da steinen og området rundt ble dekket av blomster.

## Gave fra Kavlifondet
Skulpturen ble gitt i gave fra «O. Kavli og Knut Kavlis Allmennyttige Fond» til Bergen kommune i forbindelse med Kavlis 100-årsjubileum. Den ble skjenket 27. mars 1993.

## Referanser
Trubadurix

**Trubadurix** er en av figurene fra tegneserien om Asterix, Obelix og de uovervinnelige gallerne, skrevet av René Goscinny og illustrert av Albert Uderzo.

Trubadurix er landsbyens skald, musiker og poet. Han en respektert mann i landsbyen og hans musikk blir godt tatt i mot, så lenge han ikke synger. Skalden liker derimot godt å synge, noe som fører til bråk fra medborgerne og gjerne endre med at Trubaduren får bank eller blir kneblet og bundet fast. I serien bor han i et trehus sentralt plassert i landsbyen. Trubadurix' musikk har ved mer enn én anledning reddet landsbyen, og hans sangstemme kan forårsake regnvær, om det skulle behøves. I nesten alle Asterix-historier finner vi på siste siden Trubadurix bundet til et tre, ikke langt unna der resten av landsbyen feirer eventyrets utfall.

## Eksterne lenker
Offisielt nettsted
Irrawaddy

**Irrawaddy** (nyere stavemåte **Ayeyarwaddy**) er en elv som flyter gjennom det sentrale  Burma/Myanmar. Utspringet er i Kina. Irrawaddy er Burmas viktigste kommersielle vannvei. Dens totale bekken er på omkring 411 000 km². Den er omkring 2&nbsp;170 km lang.
 
Elven starter i de tibetanske fjellene på kinesisk side av Myanmars nordgrense. Den renner ut i Andamanhavet gjennom et niarmet elvedelta. I kolonitiden, før jernbanens og bilveienes tid, ble elven omtalt som «veien til Mandalay».

De viktigste reguleringene er gjort i Myanmar, med hnhv Yeywa-demningen og Shweli-demningen, totalt utbygd effekt i vassdraget er drøye 2&nbsp;000 MW. Begge de nevnte anleggene stod ferdige omkring 2010–11, og er utbygd med kinesisk teknologisk hjelp. Flere kraftprosjekter er planlagt, men ennå ikke realisert.

Navnet Irrawaddy antas å komme fra sanskrit «Airavati», som betyr «Elefantelven».

## Kilder
*
Ayeyarwaddy

**Ayeyarwaddy** kan ha flere betydninger:
* Ayeyarwady (region) – En region i Myanmar (Burma)
* Irrawaddy – En elv som flyter gjennom det sentrale Myanmar (Burma)
Oslo City

:*For fotballaget se: [[Oslo City FC]]*

**Oslo City** er et norsk kjøpesenter som ligger på Vaterland i Oslo, like ved Oslo S og Oslo Plaza. Det er et av Norges største kjøpesentre, både når det gjelder areal og omsetning. De hadde en omsetning på 1,85 mrd. kr i 2015.  Oslo City eies av Steen&Strøm og er 79.791 kvm stort. Kjøpesenterdelen er på 19&nbsp;430 m² og 26&nbsp;620 m² inkl. fellesarealer. Det ble åpnet i 1988, og gjennomgikk en utvidelse i 2005.
 
Oslo City ble kåret til Nordens beste kjøpesenter 2010 og årets kjøpesenter i Norge i 2009

 

På andre siden av gaten for Oslo City ligger Byporten som også er et kjøpesenter. Disse to kjøpesenterne forbindes med en gangbro som går videre til Oslo Plaza.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kvadrat (kjøpesenter)

**Kvadrat** et et kjøpesenter i Sandnes som eies av Storebrand Livsforsikring AS og forvaltes av Olav Thon Gruppen. Det inneholder 170 butikker fordelt på ulike bransjer. Senteret ble åpnet 26. april 1984, og har siden da blitt ombygget og modernisert en rekke ganger, sist i november 2016. 

Kvadrat er  kvadratmeter stort, har  parkeringsplasser samt  sitteplasser fordelt på 21 spisesteder.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hai He

**Hai He** (kinesisk: 海河, pinyin: Hǎi Hé, «Havsfloden»), tidligere også **Bai He** (白河, Bái Hé, Wade-Giles: **Peiho**, «Hviteelven») er en 1.329 km lang elv i Kina og renner blant annet gjennom Tianjin og ut i Bohaibukten. Dets bekken omfatter omkring 319.000 km². Vannføringen er omtrent den halve av Huang He-flodens eller 1:30 av Yangtze-flodens.

Elvene som renner gjennom Beijing er del av dette elvesystemet. Ved Tianjin knyttes Hai He ved *[[Keiserkanalen|Den store kanal]]* til både Huang He og Chang Jiang.

Opp gjennom historien har geografien rundt elvens nedre løp endret seg endet, dels som følge av at den langt større floden Huang He gjennom århundrene har avleiret stadig større områder, og delvis på grunn av omdirigeringer for å muliggjøre skipsfart langs Den store kanal. Før hadde fire andre elver, nemlig Wei He, Ziya He, Yongding He og Bai He, hver sine elvemunninger. Men da man trengte vannet fra disse elvene for å garantere stabil seilbarhet langs kanalen, ble bare én av elvemunningene nødvendig. Denne svarer til Hai Hes nedre elveløp.

I egentlig forstand er Hai He bare dette utløpspartiet, det vil si det 70 km lange elveløp fra der kildeelvene møtes i Tianjin og til det tømmer seg i havet.  

## Litteratur
*Domagalski, J.L., et al. (2001). *Comparative water-quality assessment of the Hai He River basin in the People's Republic of China and three similar basins in the United States* [U.S. Geological Survey Professional Paper 1647]. Reston, VA: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.
Mun

**Mun** (**แม่น้ำมูล**) er en sideelv til Mekongelven. Den har sitt utspring nær Nakhon Ratchasima i Isan-området i Thailand.  Den renner østover gjennom det sørlige Isan til den renner ut i Mekong ved Khong Chiam i Ubon Ratchathani-provinsen.  Den kontroversielle Pak Mun-dammen ligger nær elvenes sammenfløde. Munelvens viktigste bielv er elven Chi.

## Eksterne lenker
*
Liste over omstridte områder

Stater eller territorier som ikke er internasjonalt anerkjent eller omstridte ved at flere stater gjør krav på dem.

## B
*Bassas da India. Administrert av Frankrike, Madagaskar krever suverenitet.

## C
*Ceuta

## E
* Europaøya – Administrert av Frankrike, krevd av Madagaskar

## F
*Falklandsøyene (administrert av Storbritannia, Argentina krever suverenitet)
*Folkerepublikken Donetsk. Krevd av Ukraina
*Folkerepublikken Lugansk. Krevd av Ukraina

## G
*Gazastripen (Palestina)
*Gibraltar. Administrert av Storbritannia, krevd av Spania.
*Glorieusesøyene. Administrert av Frankrike. Madagaskar og Komorene krever suverenitet.
*Golanhøyden
*Guayana Esequiba. Administrert av Guyana, krevd av Venezuela

## H
*Hans Ø (ubebodd øy. Canada og Danmark krever suverenitet)

## K
*Kashmir
*Korea. Både Nord-Korea og Sør-Korea har i sine respektive grunnlover formuleringer som inkluderer begge nasjonene på Koreahalvøya.
*Kosovo
*Kurdistan
*Kurilene
*Kina (Republikken Kina, Taiwan)
*Krimhalvøya. Krevd av Ukraina, kontrollert av Russland

## L
*Liancourtøyene (administrert av Sør-Korea som *Dokdo*, suverenitet kreves av Japan som *Takeshima*)

## M
*Matsu
*Mayotte
*Melilla

## N
*Nagorno-Karabakh
*Navassaøya. Administrert av USA, krevd av Haiti
*Nord-Kypros

## P
*Paraceløyene
*Puntland

## S
*Senkakuøyene (administrert av Japan, Kina krever suverenitet)
*Socotrarevet (administrert av Sør-Korea, Kina krever suverenitet)
*Somaliland
*Spratlyøyene
*Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene (administrert av Storbritannia, Argentina krever suverenitet)

## T
*Taiwan
*Tibet
*Transnistria
*Tsjetsjenia

## V
*Vestbredden (Palestina)
*Vest-Sahara

## Se også
*Liste over stater
Sebedeus

**Sebedeus** var far til apostlene Jakob og Johannes med sin kone Salome. Sebedeus var fisker.

## Eksterne lenker
* Bibelen
Skarvan

**Skarvan** (sørsamisk: *Tjohkeleh*) er en gruppe fjell i Skarvan og Roltdalen nasjonalpark. Området er delt mellom kommunene Stjørdal, Meråker og Selbu i Trøndelag. Den høyeste toppen, Storskarven rager 1171 meter over havet. Fra utsiktspunktet kan man se store deler av Trøndelag, inn i Sverige i øst, og Dovrefjell i sørvest.

Det høyeste fjellet, Storskarven, har markert seg i norsk flyhistorie. Fjellet ligger ca. 3 mil sør for Værnes. I 1941, under andre verdenskrig styrtet et tysk bombefly i fjellet, og i juli 2000 styrtet et småfly i fjellet etter avgang fra Meråker flyplass, Øian.

## Referanser
Sturminster Newton

**Sturminster Newton** (lokalt kjent som *Stur*) er en by og verdslig sogn i Dorset i England. Byen ligger på en lav kalksteinsrygg i området Blackmore Vale som er dalen elven Stour renner gjennom. Byen er senter for en stor landbruksregion for meieriprodukter, og som byens økonomi er oppbygd rundt. Den større delen av byen, Sturminster, ligger på nordsiden av elven, og har hovedsakelig butikker og servicenæring, mens den mindre delen Newton er i sør. I folketellingen i 2011 hadde byens sogn, som også omfatter de små bosetningne Bagber, Broad Oak og Puxey, en befolkning på 4 292 innbyggere.

Byen er særlig kjent for som hjembyen til dikteren William Barnes, samt at Thomas Hardy bodde der deler av sitt liv.

Sturminster hadde det største markedet for stor- og småfe i Storbritannia, noe Thomas Hardy lot seg inspirere av. Markedet lå nær sentrum, og ble stengt og revet så sent som 1998.

Stedet er et historisk krysningpunkt. Det eldgamle naturlige krysningsstedet ble i det 17. århundre erstattet av en stenbro med seks buer. Sør for elven ligger området Newton, som over tid vokste sammen med det opprinnelige Sturminster. Sturminster Newton mølle, som også ligger på sørsiden av elven, ble i 1980 restaurert og innredet som museum.

Sturminster Newton Castle, som var mer av herskapshus enn et festningsanlegg, er nå i ruiner, ligger på en høyde over broen. Bygningen ble reist på 1300-tallet, muligens over restene av et bygdeborg fra jernalderen.

Bygningene i sentrum er en blanding av forskjellige stiler og perioder. Man finner blant annet gamle småhus med stråtak, georgianske stenbygninger og teglstensbygninger fra 1800-tallet. Ved den gamle markedsplassen, hvor det fortsatt holdes et vanlig marked hver mandag selv om det ikke lenger handles med levende dyr, ligger sognekirken. Den nåværende kirken ble reist av abbeden av Glastonbury i 1486, men ble kraftig ombygget på 1800-tallet.

Somerset and Dorset Railway gikk gjennom byen fram til 1966, da skinnegangen ble fjernet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Sturminster Newton Historic Characterisation
Voll (Møre og Romsdal)

**Voll** er et tettsted i Rauma kommune i Møre og Romsdal. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar , og ligger innerst i Måndalen ved Vollabukta i Romsdalsfjorden. Elven Måna renner ut i fjorden her. Voll kirke fra 1896 ligger her.

## Tidligere kommune
Voll var en tidligere kommune. Fra 1837 var Voll del av Eid og Voll formannskapsdistrikt.

Herredsstyret (kommunestyret) i Eid og Voll vedtok 11. desember 1865 enstemming at kommunen skulle deles, slik at de to delene skulle bli egne herreder (kommuner). Men delingen ble endelig fastsatt først ved kongelig resolusjon 11. januar 1873, slik at Voll og Eid ble egne kommuner 1. januar 1874. Ved delingen hadde Voll 695 innbyggere og et areal på 260&nbsp;km².

1. januar 1964 ble Voll slått sammen med Eid, Grytten, Hen og det meste av Veøy kommuner til den nye Rauma kommune. Ved sammenslåingen hadde Voll 1163 innbyggere.

## Referanser


## Kilder
*Dag Juvkam: *[http://www.ssb.no/emner/00/90/rapp_9913/rapp_9913.pdf Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen]*. Statistisk sentralbyrå 1999. ISBN 82-537-4684-9
*Administrasjonshistorisk oversyn for Rauma kommune (besøkt 23. juni 2012)
Veøy

:*For øya Veøya, se [[Veøya]].*

**Veøy** er et tidligere herred i Møre og Romsdal opprettet som Veøy formannskapsdistrikt i 1837.

1. januar 1964 ble det meste av Veøy slått sammen med Eid, Grytten, Hen og Voll kommuner til den nye Rauma kommune. Ved sammenslåingen hadde denne delen av Veøy 1&nbsp;400 innbyggere. Sekken, Veøya og Nesjestranda i Veøy ble på samme tidspunkt overført til Molde kommune. I disse tre kretsene var det ved sammenslåingen 756 innbyggere.

*Veøy* er også et tidligere prestegjeld i Indre Romsdal prosti. Ved nedleggelsen 1. februar 1970 ble Veøy hovedsogn overført til Bolsøy prestegjeld, mens sognene Vågstranda og Holm gikk over til Grytten. Navnet Veøy AS på et av Norges største transportselskaper har opprinnelse i Veøy.
Grytten

**Grytten** er en tidligere kommune i Møre og Romsdal opprettet som Grytten formannskapsdistrikt i 1837.

1. januar 1902 ble Hen skilt ut fra Grytten som egen kommune. Grytten hadde etter delingen 1&nbsp;728 innbyggere.

1. januar 1964 ble Grytten slått sammen med Eid, Hen og Voll kommuner samt det meste av Veøy kommune til den nye Rauma kommune. Grytten hadde ved sammenslåingen 3&nbsp;683 innbyggere.

Siste fungerende ordfører i Grytten kommune var daværende stortingsrepresentant Hans Hjelle.

## Kilder
*
Leksvik kirke

**Leksvik kirke** er ei trekirke fra 1667 som står sentralt plassert ved gårdene Røstad ikke langt fra Leksvik sentrum.

## Historie
Kirka ble bygd i 1667 av tømmer fra furu som ble hugget i Vinnalien og Syllstokkene i Leksvik. Kirka har flere utsmykkinger og deler som er av historisk betydning. Kirkas lås er svært kunstnerisk og forarbeidet, kirkeklokka er fra 1772, og inne i kirka er det et limosinerkrusifiks fra middelalderen som ett av svært få i Norge. Sabelen, som Anders Soli brukte til å drepe en ulv ifølge «Sagnet om Anders Soli», befinner seg i dag i Leksvik kirke.

På 1850- og 60-tallet ble kirka restaurert innvendig. På denne tiden hadde ikke folk særlig interesse i eldre utstyr, malerier eller historiske materiale. Derfor ble mye av kirkens inventar tatt bort eller ødelagt. Men det var flere som prøvde å bevare de gamle delene av kirka. En av dem var Ole Tronstad, som gikk rundt til folk i bygda og sa at kirkedelene som mange hadde tatt med seg hjem ville bringe dem sykdom og ulykker. Derfor samlet mange delene sammen og bevarte dem på et loft i kirka.

Under restaureringen fant de mange deler som var mye eldre enn selve kirka fra 1667. På en stokk sto årstallet 1624, men stokken viste seg å være mye eldre. De fant flere stokker av samme årstall, og de konkluderte i at materialet tilhørte en eldre kirke.

På 1950- og 60-tallet ble kirka restaurert på nytt. Da ble de gamle eiendelene som hadde blitt gjemt bort i 80 år tatt fram og inn i kirka igjen.

## Prester
* Thorfin
* Morten
* 1621-1648: Oluf Eriksen
* 1648-1657: Isak Johansen (første prest ved den nye Leksvik kirke)
* 1657-1671: Iver Olufsen
* 1672-1697: Søren Kristofersen Røg
* 1697-1704: Peder Sivertsen Hoff
* 1704-1716: Petter Surland
* 1716-1731: Andreas Nilsen
* 1731-1737: Hans Ever-Oppidan
* 1738-1749: Jens Danielsen Vidding
* 1748-1757: Andreas Berhoft
* 1757-1777: Hans Thode
* 1777-1781: Ferdinand Ulrik Trøi
* 1781-1784: Hans Thode
* 1784-1792: Morten Jelstrup
* 1792-1811: Lund
* 1812-1820: Schønheyder
* 1819-1824: Holger Halling Schjødt
* 1824-1832: Christian Bernstroff Bødtker
* 1833-1842: Johan Albricht Carl Dons
* 1843-1852: Christopher Winter Scheen
* 1852-1864: Niels Andreas Bjørn
* 1864-1877:Bertel Langballe Hartmann
* 1877-1888: Carl Ludvig Møller
* 1888-1914: Lars Johansen Wormdahl

## Prestegården
Ved Leksvik kirke står prestegården, som ble bygget i 1890. Det var presten selv, Lars Johansen Wormdahl som var arkitekt og finansierte byggingen av prestegården. Det var han som sto bak rivingen av den gamle prestegården som hadde stått der siden 1680-tallet. Før den tid hadde det stått enda en prestegård på samme tomt. Den brant ned i 1686, og en ny prestegård ble umiddelbart bygd.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*
Stranda kirke (Leksvik)

:*«Stranda kirke» har [[Stranda kirke|flere betydninger]]*

**Stranda kirke** fra 1897 ligger i Vanvikan i Indre Fosen kommune. Kirkestedet lå fra gammelt av på Hindrem, men ble flyttet til Vanvikan. Stranda kirke ble vigslet 4. november1897. Den har 330 sitteplasser. Hindrum kirke ble så revet i desember 1897.

Det er kirkegård ved kirken.

## Refaranser




## Litteratur
* 
* Indre Fosen menighetsblad nr. 1/2023, s. 6–9

## Eksterne lenker
* 
*
Hen (Rauma)

**Hen** (av norrønt *Hávin*) er en tidligere kommune og et lite tettsted i Isfjorden i Rauma kommune, Møre og Romsdal. *Heen* er den vanlige skrivemåten for etternavn.

Stedet hadde tidligere flere forretninger, drosjesentral, kafé, banker, postkontor og bensinstasjon. På 1980- og 1990-tallet opplevde stedet tilbakegang som handelssted. Den korte avstanden til kommunesentret Åndalsnes er en av årsakene.

Isfjorden og Hen kommune var rundt 1900 sentrum for konfeksjonsindustri i Norge.

Foruten Hen kirke, har stedet barneskole (Isfjorden skole) og idrettshall (Isfjordshallen).

*Vikinghuset* er bygd etter tegninger fra en arkeologisk utgravning, som kopi av et tidligere hus fra vikingtiden

## Tidligere kommune
Hen er en tidligere kommune og fra 1837 del av Grytten formannskapsdistrikt.

1. januar 1902 ble Hen skilt ut fra Grytten som egen kommune. Hen hadde ved etableringen som egen kommune 1&nbsp;128 innbyggere.

1. januar 1964 ble Hen slått sammen med Eid, Grytten og Voll kommuner samt det meste av Veøy kommune til den nye Rauma kommune. Hen hadde ved sammenslåingen 1&nbsp;663 innbyggere.

## Referanser
Vinje (Heim)

**Vinje** er et sogn i Hemne kommune og en tidligere kommune i Trøndelag. Vinje omfatter områdene rundt den østligste og innerste delen av Vinjefjorden, og dalsenkningen innover mot Orkladalen, til sammen 222,16 km². Innerst i Vinjefjorden, ved utløpet av elva Fjelna, ligger kirke- og strandstedet Vinjeøra. Europavei 39 krysser Vinje øst–vest.

Vinje antas å ha vært kirkested siden middelalderen. Den nåværende Vinje kirke ble oppført i 1820.

## Administrativ historikk
* Vinje var fra 1837 del av Hemne formannskapsdistrikt (kommune), som svarte til prestegjeldet.
* 1. juli 1924 ble Vinje skilt ut som egen kommune med 716 innbyggere. Også Snillfjord ble skilt ut fra Hemne på dette tidspunktet.
* 1. januar 1964 ble Vinje og Hemne kommuner samt den delen av Heim kommune som lå vest for Hemnfjorden, slått sammen til den nye Hemne kommune. Vinje kommune hadde ved sammenslåingen 576 innbyggere.

## Se også
* liste over ordførere i Vinje i Sør-Trøndelag (1924–1963).

## Referanser
Heim (tidligere kommune)

**Heim** er en bygd og en tidligere herredskommune i Sør-Trøndelag. Bygden Heim ligger på vestsiden av Hemnfjorden, vis-à-vis innløpet til Åstfjorden på østsiden. Heim kirke er sognekirke for Heim sogn i det tidligere Hemne prestegjeld i Orkdal prosti.

Heim herred omfattet områdene på begge sider av den ytre delen av Hemnfjorden mot Trondheimsleia og ligger i regionen Fosen. Flatemålet var 276,61&nbsp;km², hvorav 262,32&nbsp;km² landareal. Hemnfjorden delte herredet i de to adskilte landområdene *Vestre Heim* og *Austre Heim*. Vestre Heim omfatter Røstøya og Mistfjorden, og grenset mot Stemshaug i Møre og Romsdal i vest og Hemne mot sør. Austre Heim ligger omkring Åstfjorden og Bustsundet, omfatter øya Hemnskjel og grenset mot Agdenes i nordøst og Snillfjord i sør.

Heim var eget sogn i Hevne formannskapsdistrikt fra 1839 og ble eget herred fra 1. januar 1911 ved delingen av Hevne herred i de to herredene Hevne (senere Hemne) og Heim. Ved delingen ble herredsgrensen endret noe, ved at noen gårder (nr. 45–53) ble overført fra Hevne til Heim og enkelte (nr. 28–30) fra Heim til Hevne. Heim hadde da et folketall på 1&nbsp;533. Herredsstyrelsen befant seg i hovedsak på Heimsjøen, bygdelaget i Vestre Heim hvor Heim kirke også ligger. Se egen liste over ordførere i Heim.

Den 1. januar 1964 ble herredet delt i to, og Vestre Heim slått sammen med daværende Hemne og Vinje herred til nye Hemne kommune, mens Austre Heim, daværende Snillfjord og Ytre Agdenes inngikk i Snillfjord kommune. Ved delingen hadde Vestre Heim et folketall på 711, mens Austre Heim hadde 724 innbyggere.

Den 1. januar 2020 ble Hemne, Halsa og deler av Snillfjord slått sammen. Navnet på den nye kommunen er Heim.

## Referanser
Mikrostat

:*For ikke-anerkjente småstater, se [[mikronasjon]].*

En **mikrostat** er en svært liten, internasjonalt anerkjent og uavhengig stat. Størrelsen kan være definert ut fra befolkningstall, territorium, men normalt en kombinasjon av begge deler. Det finnes ikke noen helt klar avgrensning for hvor lite området eller folketallet skal være. 

Den minste mikrostaten med hensyn til både folketall og areal er Vatikanstaten, med 921 innbyggere (2004) og et areal på 0,44 km².

Pitcairnøyene, med under 50 innbyggere, nevnes ofte som det mest ekstreme tilfellet når det gjelder befolkningstall; dog er de et britisk oversjøisk territorium og ikke en selvstendig stat. Det finnes også flere andre områder som er styrt av andre land, og som dermed ikke faller inn under definisjonen. Et særtilfelle angående areal er Malteserordenen, som er en ikke-territoriell, uavhengig enhet, og som derfor av enkelte regnes som en mikrostat. 

## Liste over mikrostater

Listen er satt opp alfabetisk, da den inneholder stater som er definert som mikrostater ut fra både befolkningstall og areal. 

## Liste over områder som ofte kalles mikrostater

## Se også

*Liste over verdens stater etter areal
*Liste over verdens stater etter befolkningsstørrelse
Norsk jazzforum

**Norsk jazzforum** er en norsk organisasjon som ble etablert 8. juni 1997 ved en sammenslåing av Foreningen Norske Jazzmusikere og Norsk Jazzforbund.

Organisasjonens formål er å styrke jazzmusikkens betydning og dens vilkår, og være interesseorganisasjon for alle aktører innen norsk jazz.

Norsk jazzforum driver et omfattende formidlingsarbeid. I tillegg distribuerer de midler ad hoc, som frifond, band- eller musikerstipend og deler ut Jazzprisen. Jazzbladet *[[Jazznytt]]* utgis av Norsk jazzforum.

## Historikk
Norsk jazzforum ble etablert i 1997 ved sammenslåing av Norsk jazzforbund (etablert 1953) og Foreningen norske jazzmusikere. Også på 1960-tallet fantes det en forening kalt Norsk jazzforum, etter at Karin Krog tok et initiativ for å samle datidens jazzmiljø. Dagens jazzforum organiserer jazzklubber, jazzfestivaler, amatørstorband, profesjonelle jazzmusikere og fem regionale jazzsentre i Norge.

De videreførte driften av Odin Records, et plateselskap som ble etablert i 1981 og omgjort til Curling Legs i 1993. Norsk jazzforum overtok også ansvaret for utdeling av Buddyprisen, som siden 1956 har vært delt ut til årets jazzmusiker. Siden 1979 har de arrangert sommerkurs i jazzimprovisasjon på Agder folkehøgskole. Med Rikskonsertene og jazzfestivalene i Norge som samarbeidspartnere avholder Norsk jazzforum Jazzintro, en konkurranse som kårer «Årets unge jazzmusiker» under Moldejazz-festivalen.

I forbindelse med 50-årsjubileet til Norsk jazzforbund i 2003, arrangerte Norsk jazzforum turneen *Milestones in Jazz*, med Knut Borge som konferansier.

## Organisasjonens prisutdelinger
Organisasjonen startet å kåre årets jazzklubb i 2004. Det første året gikk prisen til jazzklubben i Ørsta/Volda; senere ble det årlig kåret nye vinnere.

I 2022 etablerte Norsk jazzforum jazzprisen, en årlig prisutdeling for å «feire den grenseløse norske jazzen og vise frem det musikalske mangfoldet landet har å by på». Organisasjonens eksisterende priser, Buddyprisen, storbandprisen og årets jazzklubb, ble innlemmet i den nye prisen, og i mai 2023 ble den første utdelingen arrangert med elleve priskategorier.

## Daglige ledere
Daglig leder fra 2002 til 2015 var Tore Flesjø. Per 2022 er Gry Bråtømyr daglig leder i Norsk jazzforum. Hun tiltrådte i 2015, og etterfulgte da Tore Flesjø i stillingen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* jazzforum.no