John Major

**John Major** (født 1943) er en britisk politiker (Det konservative parti). Han var britisk statsminister fra 1990 til 1997 og hadde tidligere også vært utenriksminister og finansminister.

## Tidlige år
Major ble født i Carshalton, Surrey. Hans far var Tom Major-Ball, en pensjonert sirkusartist som var 65 år da John Major ble født. Han vokste opp i Brixton, sluttet skolen som 16-åring, og tok deretter ingen videre utdannelse. Han gikk inn i politikken i ung alder, som aktiv i Det konservative partiet i Brixton. Han ble innvalgt til Lambeth Council (lokalforvaltning) som 21-åring, og ble leder av boligkomitteen. I 1974 prøvde han seg to ganger på å bli innvalgt til Underhuset fra St. Pancras, men mislyktes begge ganger. Først i 1979 ble han valgt i Huntingdonshire, som han representerte helt til 2001.

Major hadde i de tidlige 1960-årene forskjellige jobber, men var for det meste arbeidsledig. Han fordrev tiden med å arbeide for Young Conservatives. I 1963 fikk han fast jobb, for London Electrisity Board. Han tok brevkurs i bankvirksomhet, og det ble til slutt hans hovedkarriere. Han fikk jobb som leder i  Standard Charter Bank, som sendte ham på en forretningsreise til Nigeria i 1967. Nigeria sto midt i Biafrakrigen og Major ble utsatt for en alvorlig bilulykke. Han overlevde såvidt, men mistet en kneskål. Han giftet seg med Norma Wagstaff i oktober 1970 og paret fikk to barn.

## Politisk karrière

Han ble utnevnt som Chief Secretary to the Treasury i 1987, utenriksminister i Margaret Thatchers regjering i 1989 og deretter finansminister. Major var Margaret Thatchers foretrukne valg som hennes etterfølger. Han var leder av det konservative partiet fra 1990 til 1997. 

Få uker etter å ha blitt statsminister måtte Major lede britisk deltagelse i Gulfkrigen i mars 1991. Major ønsket britisk deltakelse i Den europeiske vekslingsmekanisme, med tanke på å holde inflasjonen nede ved å knytte vekslingskursen til tyske mark, men led nederlag i denne saken.  

Han ledet også regjeringen under forhandlingene om Maastricht-traktaten i desember 1991. Han fikk en rekke unntak for Storbritannia i sosialpolitikken og medlemskap i det da fremtidige europeiske monetære system. Dette var ikke nok for hans meningsmotstandere i regjeringen, og han opplevde stadige angrep på sin europapolitikk, som svekket regjeringen.

Major opplevde et direkte angrep fra IRA med bombekaster, under et regjeringsmøte 7. februar 1991 i Downing Street 10. Granatene traff ikke sitt mål, men en av bombene falt ned i hagen bak huset.

Til tross for at britisk økonomi var i nedgang, fortsatte han å lede de konservative til en fjerde sammenhengende valgseier. Han vant historisk sett de fleste stemmer i et britisk valg med over 14 millioner i britiske parlamentsvalget i 1992, om enn med redusert flertall i Underhuset, på bare 21 representanter.

Under Major innledet britene et arbeid for en fredelig slutt på konflikten i Nord-Irland. Dette arbeidet kulminerte med Belfastavtalen i 1998.

Han er medlem av Det kongelige råd. Major ble tildelt Order of the Companions of Honour i 1999 og ble utnevnt til ridder av Hosebåndordenen i 2005. Han har derved rett til å føre tiltaleformen *[[sir]]* foran sitt navn.

Etter prinsesse Dianas bortgang i 1997, ble Major utnevnt som særskilt verge for prins William og prins Harry, med ansvar for juridiske og administrative spørsmål.

## Referanser


## Litteratur
* Major, John (1999): *Autobiography*, London: Harper Collins, ISBN 0-00-257004-1
* Major, John (2007): *More Than a Game: The Story of Cricket's Early Years*, London: Harper Collins, ISBN 978-0-00-718364-7
* Seldon, Anthony (1997): *Major, a Political Life*, London, Phoenix, 1997, ISBN 0-75380-145-0
* Snowdon, Peter (2010): *Back from the Brink: The Extraordinary Fall and Rise of the Conservative Party*. HarperPress. ISBN 978-0-00-730884-2.

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* The Public Whip – John Major MP, voting record
* Ubben-forelesninger ved DePauw University
* John Major ved nettstedet til Downing Street
* 'Prime-Ministers in the Post-War World: John Major', forelesning av Vernon Bogdanor, professor i samtidshistorie, ved Gresham College den 21. juni 2007 (med video- og audiofiler)