open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Namco Tales Studio

**Namco Tales Studio**, tidligere kjent som **Wolf Team**, er et japansk utviklerstudio, grunnlagt i samarbeid mellom Namco og Telenet Japan i 2003. Som navnet indikerer, er studioet ansvarlig for utviklingen av spillene i Tales-serien.

Da studioet ble opprettet, ble eierandelene delt imellom Namco, Telenet Japan og Eiji Kikuchi, som er Tales-seriens regissør. Kikuchi forlot Telenet Japan på denne tiden for å lede det nyopprettede studioet. I 2006 solgte Telenet Japan sin eierandel til Namco Bandai. Namco Bandai eier I dag 94&nbsp;% av Namco Tales Studio, imens Kikuchi eier de gjenværende 6 prosentene.
Namco Tales Studio har siden det ble opprettet, stått bak alle spillene I Tales-serien, med unntak for *[[Tales of Legendia]]*, som ble utviklet av Team Melfes, et utviklerstudio som også eies av Namco Bandai.

## Spill

### Som Wolf Team
* *Aisle Lord*
* *[[Anett Futatabi]]*
* ''Arcus''
* *[[Arcus II: Silent Symphony]]*
* *Arcus 3*
* *[[Arcus Odyssey]]*
* **'
* **'
* ''Cobra Command''
* *[[Crystal Chaser: Tenkuu no Masuishou]]*
* *D: European Mirage*
* *[[Daitoua Mokujiroku Goh]]*
* *Diamond Players*
* ''Devastator''
* *[[Dino Land]]*
* *[[Earnest Evans]]*
* *[[El Viento]]*
* *[[Fhey Area]]*
* ''Final Zone (FZ Senki AXIS)''
* **'
* [[Granada (game)|''Granada'']]
* ''[[Goh 2]]''
* ''[[Gulf War Soukouden]]''
* ''Hiōden''
* ''Hiōden 2''
* ''[[Hiōden: Mamono-tachi tono Chikai]]''
* ''Jinmu Denshou''
* ''[[Mid-Garts]]''
* **'
* *[[Niko^2]]*
* ''Revenge of the Ninja''
* *[[Road Blaster]]*
* ''Ryū: Naki no Ryū Yori''
* *[[Shinsengumi: Bakumatsu Genshikou]]*
* ''Sol-Feace/Sol-Deace''
* *[[Span of Dream]]*
* ''Suzaku''
* *[[Tales of Destiny]]*
* *[[Tales of Destiny 2]]*
* *[[Tales of Eternia]]*
* *[[Tales of Phantasia]]*
* *[[Tales of Phantasia: Narikiri Dungeon]]*
* *[[Tales of the World: Narikiri Dungeon 2]]*
* *[[Tenbu Limited / Mankan Zenseki]]*
* **'
* ''[[The Grail Hunter]]''
* ''[[Tokyo Twilight Busters]]''
* ''[[Time Gal]]''
* ''Yaksa''
* **'
* **
* *Zan II: Spirits*
* *[[Zan 2: Kagerou no Jidai]]*
* *[[Zan 2: Kagerou no Jidai Soshuhen]]*
* *[[Zan 3: Tenun Ware ni Ari]]*
* *Zan Gear*

## Eksterne lenker
* Offisielt nettsted (japansk)
Grov nattfiol

**Grov nattfiol** (*Platanthera chlorantha*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

## Utseende

Grov nattfiol blir 20-60 cm høy og har en klase med hvite eller svakt gulhvite blomster. Den har som regel to store eggformede blad som er festet til stengelen ved rota. Grov nattfiol er svært lik nattfiol, men er noe grovere i de fleste trekk og det ene av de to bladene er ofte større enn det andre. Grov nattfiol er også tilpasset pollinering ved hjelp av nattsvermere og har like lang nektarspore som sin slektning. 

De to artene vokser også gjerne på samme type habitat og kan ofte finnes på samme lokalitet. Den beste skillekarakteren er at polliniene i blomstene er skråstilte hos grov nattfiol og parallelle hos vanlig nattfiol. Begge artene er kjent for å ha god blomsterlukt, men dette varierer fra plante til plante.

## Forekomster i Norge
Utbredelsesmessig er grov nattfiol mer kystbundet enn nattfiol. Den går så vidt inn til Mjøsa, men ellers holder den seg til kyst- og fjordstrøkene nord til Nord-Trøndelag.
Grov nattfiol vil gjerne ha litt mer næringsrik skog enn nattfiol, og i tillegg går den ikke så langt opp i høyden. Den norske høydegrensen for grov nattfiol er 530 meter over havet. Grov nattfiol er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).

## Systematisk navn
Siste utgave av "Lids flora" velger å bruke navnet *P. montana* (F.W.Schmidt) Rchb.f. istedenfor det vanligere *P. chlorantha* (Custer) Rchb. Dette angivelig på grunn av prioritet. Både Kew og Missouri  anser imidlertid dette for å være et synonym for det tidligere *P. chlorantha*.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Lierse SK

**Koninklijke Lierse Sportkring**, forkortet til **Lierse S.K.** er en belgisk fotballklubb som kommer fra byen Lier. Lierse S.K. var i den øverste belgiske divisjonen (Jupilerligaen) fra 1988–89, men rykket ned til 2. divisjonen etter 2006-sesongen. Kjetil Rekdal, tidligere spiller for Lierse, var trener for klubben fra høsten 2006 og ut sesongen.

## Eksterne lenker
* 
* Klubbens offisielle nettsider
San Bartolo

**San Bartolo** er en liten peruansk kystby cirka 50 kilometer sør for hovedstaden Lima. Byen har omtrent 10 000 innbyggere og fremste næringsveier er turisme og fiske. Sao Bartolo er en av få kystbyer i Peru som ennå ikke har eget vann- og kloakksystem.
Fylkesvei 5946

**Fylkesveg 5946** går mellom Spjelkavik og Digernes i Ålesund.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 110 (Møre og Romsdal).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Honningblomst

**Honningblomst** (*Herminium monorchis*) eller **honningblom** er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

## Utseende
Denne gulgrønne orkidéen er det få forunt å se, fordi den er svært sjelden. Den har små blomster i et langt aks, og en rundt 20 centimeter lang stengel. Ved basis har planten to brede og spisse blader.

Honningblomst setter rotskudd fra knollene sine, men likevel er den ikke særlig effektiv i å spre seg. Det skyldes trolig at den er svært konkurransesvak, og har frø som har vanskelig for å spire.

## Forekomster i Norge
Honningblomst er trolig Norges sjeldneste orkidé i dag (med unntak av den uklare arten stormarihand). Den er i den nyeste Norsk rødliste for arter oppgitt å finnes på to lokaliteter, og begge er på Hvaler i Østfold. Arten har hatt en enorm tilbakegang, for hundre år siden hadde den kanskje 40&ndash;50 lokaliteter i landet. Da fantes den over hele Østlandet.

Honningblomst er knyttet til kalkrike beite- og slåttemarker, myrer og strandenger. Den er svært kulturbetinget, noe som trolig er mye av grunnen til den sterke tilbakegangen. Honningblomst er i dag totalfreda, og den står altså på rødlista med statusen kritisk trua (CR). I tillegg til fredningen er også gitt en egen *Forskrift om honningblom (Herminium monorchis) som prioritert art*.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Fjellkurle

**Fjellkurle** (*Chamorchis alpina*) er en plante i orkidéfamilien
(marihandfamilien).
## Utseende
På en fjelltur er neppe dette den første planta en legger merke til. Gulgrønn, uanselig og sjelden over 10 centimeter høy, er det vanskelig å få øye på fjellkurle uten trening. Men ser en nærmere på planta ser en at den er ganske pen likevel.

Blomsten til fjellkurle har en hjelmformet overleppe og en gulgrønn underleppe som bøyer seg nedover og innover. Inne i overleppa sitter noen røde støvknapper. Ved basis har planta flere lange, nåleforma blader, noe som skiller den fra andre orkidéer. Små grønnkurler kan ligne spesielt på fjellkurle, men de har runde blader oppover hele stengelen.

## Forekomster i Norge
I tillegg til at en må lete godt for å i det hele tatt få øye på planta, er den ikke spesielt vanlig. Fjellkurle er en bisentrisk fjellart, det vil si at det har et utbredelsesområde i sør og et utbredelsesområde i nord. Uansett må fjellkurle ha kalk i grunnen for å trives.

Det sørlige utbredelsesområdet til arten går fra de nordlige delene av Jotunheimen, Trollheimen og Dovrefjell nord til Snåsa. I nord finnes planta fra Hattfjelldal og helt til Vardø. Fjellkurle er vanligere i nordlige fjellstrøk enn i sørlige. Fra 2021 er den kommet med i Norsk rødliste for arter som nær trua (NT).

## Referanser




## Eksterne lenker
*
José Carlos Mariátegui

**José Carlos Mariátegui** (1894–1930) var en peruansk journalist, politisk tenker og filosof. 

Hans bok *7&nbsp;essays om den peruanske virkeligheten* er fortsatt velkjent og mye lest i hele Sør-Amerika. 

Mariategui regnes som en av sosialismens grunnleggere i Sør-Amerika. 

Han slet med dårlig helse nesten hele livet og døde 35 år gammel.

## Referanser
Zamość

**Zamość** (også kalt «Renessansens perle», «Arkadenes by» og «Nordens Padova») er en by i det sørøstlige Polen med 65 149 innbyggere (2014). Den ligger i Lublin voivodskap. Gamlebyen i Zamość er skrevet inn på UNESCOS liste over verdens kulturarv.

## Historie
Zamość ble grunnlagt i 1580 av hetman Jan Zamoyski på handelsruten som forbinder Vest- og Nord-Europa med Svartehavet. Byen ble modellert etter italienske handelsbyer og bygget i senrenessanseperioden av Padova-arkitekten Bernardo Morando; byen er fortsatt et godt eksempel på en renessanseby fra slutten av 1500-tallet. Den har beholdt sitt opprinnelige gateplan, festningsverk, og et stort antall bygninger som blander venetianske og sentraleuropeiske arkitekturtradisjoner.

På 1500-tallet blomstret byen i sin mest omfattende og raskeste utviklingsperiode. Det tiltrakk seg ikke bare polakker, men også andre nasjonaliteter. I 1594 grunnla Jan Zamoyski Zamoyski-akademiet i Zamość. Byen møtte flere invasjonsforsøk, inkludert en kosakkbeleiring ledet av Bohdan Khmelnytskyj, lederen av opprøret mot Polen-Litauen (1648–1654), samt en annen beleiring under Karl 10. Gustavs polske krig. Både kosakkene og svenskene mislyktes i å ta byen. Bare under den store nordiske krig ble Zamość okkupert av svenske og saksiske tropper.

Under Polens første deling i 1772 ble byen annektert av Habsburgmonarkiet, og utgjorde en del av det nyopprettede Kongedømmet Galicia og Lodomeria. Kongedømmet ble et krongods under Det østerrikske keiserrike ved dets dannelse i 1804. Etter Den østerriksk-polske krigen i 1809 ble byen innlemmet i det kortvarige polske Hertugdømmet Warszawa. Det 17. polske infanteriregiment ble dannet i Zamość i 1809. I 1815 oppløste Wienerkongressen hertugdømmet og gjorde Zamość til en del av kongeriket Polen, også kalt Kongress-Polen. Byen spilte en betydelig rolle under novemberoppstanden i 1830–1831 og overga seg som det siste polske motstandspunktet. Festningen ble revet i 1866, noe som tillot byens raske vekst utenfor dens opprinnelige grenser. Under de siste stadiene av første verdenskrig befridde lokale polakker byen fra utenlandsk okkupasjon, kort tid før Polen offisielt gjenvant sin uavhengighet.

### Andre verdenskrig
Under andre verdenskrig var Zamosc det eneste stedet der SS førte ut i livet sine planer om å skape nye hjem for *Volksdeutsche* («folketyskere», folk av tysk avstamning). Mer enn ti tusen polakker ble tvunget vekk fra sine hjem for å gi plass for tyske kolonister. Halvparten slo seg sammen med partisanene, og fra sine gjemmesteder i skogene foretok de angrep på gårder og landsbyer. Resten ble testet for «raserenhet» og deportert. 25.000 tyskere ble bosatt i området, der det fremdeles bodde 26.000 ukrainere og 170.000 polakker. Allerede tidlig i 1944 forsøkte de lokale myndighetene å overtale Himmler til å evakuere tyskerne vestover. Overfall på gårdene var en regulær hendelse, og mennene måtte sove ute i markene om natten for ikke å bli drept av motstandsbevegelsen.

## Vennskapsbyer
OWHC-byer og Bardejov, Loughborough, Schwäbisch Hall, Sumy, Zjovkva

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fronter

**Fronter**, tidligere **ClassFronter**, er en norskutviklet læringsplattform *(Learning Management System, LMS)*.

Fronter ble startet av Roger Larsen og Bjarne Hadland i 1998. Fra 2008 til 2015 var selskapet eid av konsernet Pearson til det i 2015 ble kjøpt av It's learning.

Fronter er en plattform for nettbasert læring og samarbeid, utviklet spesifikt for utdanningssektoren. Fronter har ifølge egne nettsider over åtte millioner brukere fordelt på over 30 land. Læringsplattformen består av en rekke ulike verktøy som fleksibelt kan settes sammen for å dekke behov innen:

* Personal Learning Environment (PLE) &ndash; Personlig arbeid og portefølje
* Learning Management System (LMS) &ndash; Læring og pedagogikk
* Samarbeid og kommunikasjon 
* Oppsett og administrasjon 
* Publisering og innholdsproduksjon

Fronter bygger på en skolebygningsmetafor. En går inn i den virtuelle skolen, og der velger en å gå inn i de klasserommene en har tilgang/tilhørighet til. Dette digitale klasserommet gir lærere og elever mulighet til å kommunisere utover den vanlige, fastsatte skolehverdagen. Hver bruker har sitt eget passord, noe som gir hver elev sitt private rom å arbeide i som kun lærer, og ikke medelever, har tilgang til.

Fronter ble i november 2015 kjøpt opp av itslearning, og sammen er de nå den største LMS-leverandøren i Europa.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Grønnkurle

**Grønnkurle** (*Dactylorhiza viridis*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien). Den var tidligere plassert i slekta *Coeloglossum*, men er nå regnet til slekta *Dactylorhiza*, på norsk marihandslekta

## Utseende
Grønnkurle er som navnet sier grønn. Den kan bli relativt høy, opp i mot 30&ndash;40 centimeter, og den har ovale blader oppover stengelen. Blomstene har en hjelmformet overleppe og lang, gulgrønn underleppe.

Grønnkurlen kan variere veldig i utseende, og har kanskje flere raser i Norge. Blomstene i lavlandet har som regel gulgrønn overleppe, mens den er brun hos planter i fjellet. Fjellutgaven av grønnkurle pleier i tillegg å være mye mindre og ha færre blomster, og den ligner ofte på den nærtstående fjellkurlen.

## Forekomster i Norge
Grønnkurle er en orkidé som er lite kravstor. Som regel trenger den litt næring i bakken, men den er ikke strengt avhengig av verken næring eller kalk. I tillegg kan grønnkurle vokse i svært mange forskjellige habitater, fra tett skog til værhard fjellhei.

Grønnkurle er en av Norges vanligste orkidéer. Hvis du går inn for jobben kan du støte på den stort sett der du vil, selv om den tenderer til å være vanligere i fjellstrøk. Den finnes helt sør til Sirdal i Vest-Agder, og den går ned til kysten nordover fra Nordfjord i tillegg til at den sjeldne underarten islandsgrønnkurle finnes på Jæren.

## Underarter
I Artsdatabanken er det angitt to underarter. Nominatunderarten *Dactylorhiza viridis* ssp. *viridis* kalles smågrønnkurle, (tidligere bakkegrønnkurle), mens underarten *Dactylorhiza viridis* ssp. *islandica* kalles islandsgrønnkurle. Islandsgrønnkurle er oppført på rødlista (2021) som kritisk truet (CR).

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 5914

**Fylkesveg 5914** går mellom Vik og Gjevenes i Sykkylven, med arm og ferge til Festøya i Ørsta. Veien er 18,3&nbsp;km lang mellom Vik og Gjevenes.

Frem til 31. januar 2018 ble det innkrevet bompenger på Sykkylvsbrua.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen Fylkesvei 71 (Møre og Romsdal).

## Kommuner og knutepunkter

* Ferge fra Festøya

* til Hundeidvika ferjekai

## Referanser

## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Bente Engesland

**Bente Egjar Engesland** (født 1962) er en norsk direktør, redaktør og journalist som har hatt lederstillinger i både offentlig og privat sektor.  

Engesland er cand.polit. i internasjonal politikk fra Universitetet i Oslo (1989). Hun har også et masterprogram i ledelse og styrevirksomhet ved Handelshøyskolen BI (2009). 

Engesland startet som reporter i *[[NTB]]* midt på 1980-tallet og var senere i *[[Aftenposten]]* i 12 år, der hun jobbet som journalist innen feature,  innenriks, utenriks, politisk og for Aftenpostens *[[A-magasinet]]*. Hun var i flere år leder av Aftenpostens politiske avdeling (1994–1997) og kommentator. I 1997 gikk hun til *[[NRK]]* som reporter i *[[Dagsrevyen]]*. Hun ble senere programsjef for fjernsyn og radio (1998–2000), med ansvar for å bygge opp flermedielle redaksjoner og fornye redaksjonelle konsepter. Fra 2000 til 2004 var hun politisk redaktør og NRKs hovedkommentator innen norsk politikk og samfunnsliv. Etter NRK var hun i en korte periode kommunikasjonsrådgiver hos Burson-Marsteller før hun i 2005 startet i jobben som sjefredaktør i ''KK''. Hun sa opp jobben som i KK grunnet en lengre intern konflikt med ledelsen som bunnet i en strid rundt den redaksjonelle profilen til magasinet. Deretter hadde hun stillingen som kommunikasjonsdirektør i Utlendingsdirektoratet noen år før hun i 2011 fikk samme stilling i Statkraft. I 2018 ble ansatt som direktør i den norske avdelingen av Burson-Marsteller og var der i drøyt 1,5 år før hun i 2020 ble ansatt som seniorkonsulent i hodejegerselskapet Headvisor AS. Her driver hun hovedsakelig innen rekruttering, endringsledelse og strategisk kommunikasjon.

## Referanser
Skogmarihand

**Skogmarihand** (*Dactylorhiza maculata* ssp. *fuchsii*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

## Utseende
Skogmarihand er blant de fargerike orkidéene i Norge. Den har lyst rosa blomster med mørkerosa tegninger og trefliket underleppe der midtfliken er lenger en sideflikene (viktig skille fra flekkmarihand). Blomstene er ordnet i lange aks. Skogmarihand kan bli opp mot 60 centimeter høy, og den har mørkegrønne blader med massevis av svarte prikker på.

Skogmarihand tilhører marihandslekta *Dactylorhiza*, som er en av de mest rotete planteslektene i norsk flora. Systematikken i slekta er problematisk, og mange arter og underarter krysser seg med hverandre og lager vanskelige mellomformer. Skogmarihand har en dobbeltgjenger som heter flekkmarihand, men denne har ofte færre og lysere blomster og vokser til dels på annerledes habitat.

## Systematikk
Skogmarihand og flekkmarihand har vært regnet som separate arter, men blir nå regnet som underarter av *Datylorhiza maculata*, som har fått artsnavnet blekmarihand, et navn som er lite innarbeidet. Flekkmarihand er nominatunderarten ssp. *maculata*, mens skogmarihand er ssp. *fuchsii*.

## Forekomster i Norge
Dette er nok en av de orkidéene det er vanligst å se i Norge. Ikke bare fordi den er alminnelig og lett å få øye på, men også fordi den har det med å opptre i vegkanter. Det er et kjennetegn for denne orkidéen som få andre orkidéer tar etter. I tillegg finnes den i næringsrik skog og på myrer og kulturmark.

Skogmarihand finnes helt nord til Øst-Finnmark. Den vokser både i lavlandet og fjellet, men den er sjelden i sørlige og vestlige kyststrøk. I Norsk rødliste for arter (2021) er den vurdert som livskraftig (LC).

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 5896

**Fylkesveg 5896** går mellom Egset i Volda og Indrehovden i Ørsta.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 47 (Møre og Romsdal).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Kartverkets norgeskart
* Vegvesenets vegkart 
*
Lukksund bru

**Lukksund bru** er ei fritt frambygg-bro i betong som går over Lukksundet mellom fastlandet i Kvinnherad kommune og Tysnesøya i Tysnes kommune i Vestland. Brua er 316 meter lang og har lengste spenn på 175 meter. Den inngår i fylkesvei 549 og ble offisielt åpnet 4. oktober 1986.

## Historikk og konstruksjon
Byggeprosessen for Lukksund bru var en milepæl for regionens transportinfrastruktur. Prosjektet bidro vesentlig til å styrke forbindelsen mellom fastlandet og Tysnesøya, noe som førte til bedre kommunikasjon og stimulans for lokal økonomisk vekst.  Under planlegging og bygging ble det lagt stor vekt på å møte de krevende klimatiske og belastningsmessige forholdene i området. Broens design, som baserer seg på en fritt frambygget løsning, krevde nøyaktig ingeniørkunst med fokus på materialvalg og konstruksjonsteknikk. Betongkonstruksjonen ble utformet for å tåle de påkjenninger som følger med både lokale værforhold og høy trafikkbelastning, og broprosjektet ble anerkjent for sin tekniske kvalitet og bærekraft.

## Teknisk beskrivelse
Lukksund bru, som er konstruert i betong uten mellomliggende støtter, har et hovedspenn på 175 meter. Den fritt frambygde løsningen innebærer at hele spennlengden ikke har søyler på midten, noe som krevde avanserte beregninger for belastningsfordeling og konstruksjonssikkerhet. Denne metoden og det nøye utvalgte materialet bidro til å sikre broens holdbarhet og ytelse over tid.

## Betydning for regionen
I tillegg til den rene transportfunksjonen, har Lukksund bru hatt en betydelig positiv effekt på den regionale utviklingen. Den forbedrede infrastrukturen har gjort det enklere for beboere og næringsliv å kommunisere på tvers av geografiske barrierer, noe som igjen har stimulert til regional utvikling og økonomisk aktivitet. Prosjektet regnes derfor som et viktig eksempel på vellykket samarbeid mellom offentlige etater og ingeniørsektoren i en krevende geografisk kontekst.

## Se også

* Stussvikhovdatunnelen
* Liste over broer i Norge

## Referanser
Tobias

**Tobias** er en opprinnelig gresk variant av det hebraiske navnet *Tobija* som betyr «Jahve er god».

*Thobias* er en mindre vanlig variant av navnet. Hunkjønnsformen er *Tobine*. I engelskspråklige land forekommer formen *Toby*.

## Bibelen
Flere personer i Bibelen bærer navnet Tobia (Tobias), men navnet er særlig kjent for mange fra den apokryfe *[[Tobits bok|Tobias' bok]]*.

## Utbredelse

Navnet Tobias er kjent i England fra 600-tallet gjennom biskop Tobias av Rochester, i Sverige fra 1300-tallet og i Norge fra 1700-tallet, og ble i Norge antagelig introdusert på grunn av *Tobits bok*, som ofte ble benyttet i bryllupsseremonien. I nyere tid har navnet vært vanlig i Norge i 1880-årene og igjen fra 1990-årene og hadde en popularitetstopp med 1,5 % i 2003. Navnet er dermed mest vanlig blant generasjon Z i Norge.

I Sverige har *Tobias* vært mest populært siden 1970-årene.

|}

## Navnedag
*Tobias* har navnedag i flere land, oftest 2. november. Den norske navnedagen er .

## Kjente personer med navnet
* Tobias Michael Carel Asser (1838&ndash;1913), nederlandsk jurist som ble tildelt Nobels fredspris i 1911
* Tobias Øgrim (1886&ndash;1962), kommandør i Frelsesarmeen
* Tobias Sjögren (1970&ndash;), svensk jazzgitarist og komponist
* Thobias Fredriksson (1975&ndash;), svensk langrennsløper
* Tobey (Tobias) Maguire (1975&dash;), amerikansk skuespiller 
* Tobias Angerer (1977 &ndash;), tysk langrennsløper
* Tobias Sammet (1977&ndash;), tysk musiker
* Tobias Linderoth (1979&ndash;), svensk fotballspiller
* Tobias Hysen (1982&ndash;), svensk fotballspiller
*Tobias Drevland Lund (1996-), norsk ungdomspolitiker
*Tobias Lindström, (1988-), svensk-norsk hockeyspiller og kaptein i VIF Hockey

### Oppdiktede personer
* Tobias i tårnet i fortellingen *[[Folk og røvere i Kardemomme by]]* av Thorbjørn Egner
* Tobias Slur, en fiktiv person fra bok- og filmserien *Harry Potter*

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Leversundbrua

**Leversundbrua** er ei bru som går over Leversundet i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Brua ble åpnet i 1964; den er 152 meter lang og en del av fylkesvei 57.

Brua er bygget av entreprenørfirmaet Christie & Opsahl AS. Sammen med Undaltunnelen og Lundtunnelen førte det til sammenhengende riksvei fra Fensfjorden til ferjeleiet på Rutledal ved Sognefjorden. Strekningen Leversund-Austgulen-Takle ble også åpnet samtidig og gav veisamband til Brekke

Under broen på nordsiden av Leversundet finnes det flere jettegryter.

## Bildegalleri

Fil:Gulenbilder 353.jpg|Leversundbrua 


## Se også
*Liste over broer i Norge
*Liste over broer i Norge etter lengde

## Referanser
Fylkesvei 5733

**Fylkesvei 5733** går mellom Storebru og Vassenden i Gloppen kommune. Veien går i store deler langs Gloppeelva.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 696 (Sogn og Fjordane).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Renaldo Nehemiah

**Renaldo «Skeets» Nehemiah** (født 1959 i Newark i New Jersey) er en amerikansk friidrettsutøver som dominerte øvelsen 110 meter hekk fra 1978 til 1981. Han satte verdensrekord på distansen tre ganger, og var den første løperen som løp distansen på under 13 sekunder. Han var rangert som verdens fremste hekkeløper fire år på rad. Han spilte også amerikansk fotball i National Football League (NFL) hvor han spilte wide receiver for San Francisco 49ers fra 1982 til 1985.

## Amerikansk fotball
Til tross for at han ikke hadde spilt amerikansk fotball i college trente Nehemiah med flere lag i NFL i 1982, inkludert San Francisco 49ers, Pittsburgh Steelers, Washington Redskins, Dallas Cowboys, Philadelphia Eagles, New York Giants og New England Patriots; han signerte kontrakt med 49ers. I løpet av sine år som wide receiver tok han imot 43 pasninger for 754 yards, 17,5 yards i snitt, og fire touchdowns. Han var en del av laget som vant Super Bowl i 1984-sesongen, men spilte ikke en viktig rolle i seieren. Karrieren hans blir ofte sett på som en skuffelse – mange mener at den representerer en av de største feilstegene av 49ers' hovedtrener Bill Walsh – og Nehemiah blir ofte sammenlignet med friidrettsutøveren Jimmie "Oops" Hines som fikk kallenavnet fordi han hadde problemer med å ta imot pasninger. En fordel med Nehemiah var at når han var på banen ble motstandernes forsvar tvunget til å trekke dypt tilbake på banen. Han ble ofte dekket opp av to motspillere som i seg selv var en suksess. Etter at 49ers draftet Jerry Rice i første runde av draftet i 1985 gikk Nehemiah tilbake til friidretten etter han ble kuttet fra laget.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fylkesvei 5735

**Fylkesvei 5735** går mellom Seimsbrua og Byrkjelo gård i Breim i Gloppen kommune.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 695 (Sogn og Fjordane). 12. januar 2021 sto ny Teita bru ferdig, den erstattet Teita midlertidige bru, 40.63 m lang.

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Fylkesvei 484 (Sogn og Fjordane)

**Fylkesvei 484 i Sogn og Fjordane** gikk mellom Vie og Krohnborg i Førde med arm til Grimeland. Veiens lengde var 1,6&nbsp;km.

2019 ble veien erstattet av fylkesvei 600 og fylkesvei 5684.

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart
Fredrik Paasche

**Johan Fredrik Paasche** (født 3. februar 1886 i Bindal, død 1. september 1943 i Uppsala) var en norsk litteraturhistoriker og professor i europeisk litteratur i 1920 og middelalderlitteratur i 1938.

Han var sønn av sogneprest og stortingsrepresentant Olaf Kristian Amundsen, og bror av juristen og politikeren Olaf Amundsen. Han var yngst av fem sønner og kom til verden på sin morfar Johan Fredrik Paasches dødsdag. Det ble derfor bestemt at han skulle føre morfarens slektsnavn videre, da moren ikke hadde noen brødre. I 1905 tok han sin mors pikenavn Paasche. Han var gift to ganger, begge ganger med svenske kvinner. 

## Utdannelse
I oppveksten gikk Paasche på skole i Bodø, men da faren fikk sognekall i Onsøy ble sønnen innskrevet ved Oslo katedralskole. Her fikk han overlærer Jens Christopher Delphin Schive til norsklærer. Da klassen leverte inn sin første norske stiloppgave, syntes Schive at Paasches besvarelse var så moden at han beskyldte gutten for å ha jukset og skrevet av etter en eller annen bok. Paasche meldte seg etter dette ut av katedralskolen og tok i stedet artium på et toårig kurs, der han ble preseterist.

## Fagmann
Han skrev om Luther, Goethe, kong Sverre, Olav den hellige, Snorre, oversatte *[[Njåls saga]]* og skrev første og tredje bind av *Norsk litteraturhistorie* (Bull-Paasche-Winsnes-Houm) (1926 og 1932). Han var også en aktiv foredragsholder og bidro til første utgave av Norsk biografisk leksikon.

Hans største faglige interesse som litteraturhistoriker var middelalderen. Hans *Kristendom og kvad, en studie i norrøn middelalder* (1914) lanserte nye, kontroversielle teorier om at skaldediktningen på Island på 1100- og 1200-tallet var preget av kristendommens verdensbilde. Hans første fagområde ved universitetet var tysk litteratur, hvor han var dosent fra 1917 og professor fra 1920. Han ble professor i middelalderlitteratur i 1938, og i eksil i Sverige under annen verdenskrig ble han æresdoktor i teologi ved universitetet i Uppsala.  *Hedenskap og kristendom, studier i norrøn middelalder* utkom posthumt i 1948.

## Medlemskap og utmerkelser
Paasche mottok Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, historisk-filosofisk klasse
i 1934. Han ble æresdoktor ved Uppsala universitet i 1941 og medlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien i 1943.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Digitaliserte bøker av Paasche og om Paasche hos Nasjonalbiblioteket
* Minnesmerke i Universitetshagen - et tidlig verk av billedhugger Knut Steen
Saltgruven Wieliczka

**Saltgruven Wieliczka** (polsk *Kopalnia soli Wieliczka*) er en av verdens eldste og mest kjente saltgruver. Den befinner seg i byen Wieliczka ved Kraków i Polen, og ble skrevet inn som en av de 12 aller første objekter på UNESCOS liste over verdens kulturarv i 1978. Den benevnes ofte som et av verdens uskrevne underverker.

Saltgruvens historie strekker seg tilbake til middelalderen, og Wieliczka er i dag verdens eneste gruveobjekt som har vært i kontinuerlig virksomhet siden da. Den er derfor av stor historisk betydning, da den gir muligheten til å følge utviklingen innen gruveteknikken i de forskjellige historiske epokene. 

Saltgruven teller 9 nivåer, som strekker seg helt til 327 meter under jorden. Kubaturen til dette underjordiske landskapet er på omtrent 7,5 millioner kubikkmeter. Den samlede lengden av ganger utgjør over 300 kilometer, hvor 3 kilometer er åpnet for turister. Igjennom syv hundre år har bergmenn hogd ut 2040 underjordiske kamre her. 

Nede i saltgruvens sjakter finnes en underjordisk by av altere, kapeller, utallige skulpturer og relieffer – alt uthogd i salt. Gruvens hovedattraksjon er kanskje den rikt utsmykkede saltkatedralen «St. Kingas kapell» (*Kaplica Świętej Kingi*).  Den er i sin helhet hogd ut i salt, og er verdens største underjordiske helligdom, med plass til 500 troende. I gruven finnes også en rekke innsjøer, og verdens dypest plasserte kurbad.

Gruven kjennetegnes av et unikt mikroklima, som består – ved siden av den store fuktigheten og innholdet natriumklorid – av en fast temperatur (14°C), trykk, ionisering og lysstråling, samt en stor konsentrasjon av mangan, magnesium og kalsium i luften. Den blir derfor også brukt til rehabilitering av personer med luftsveisykdommer. 

Wieliczka er for øvrig kjent for sine lange turisttradisjoner – det vakre underjordiske saltlandskapet er blitt besøkt gjennom århundrene av mange store personligheter – blant annet Nikolaus Kopernikus, Frédéric Chopin, Conrad Celtes, Johann Wolfgang von Goethe, Alexander von Humboldt, Dmitrij Mendelejev, Alexander I, Frans Josef I, Bolesław Prus, Ignacy Paderewski, Robert Baden-Powell, Ferdinand Foch, Jacob Bronowski, Henryk Sienkiewicz, Jan Matejko, Czesław Miłosz, Józef Piłsudski, Karol Wojtyła (den senere Pave Johannes Paul II), Bill Clinton, flere kongelige og presidenter, og mange andre betydelige personligheter innen kultur og politikk. Over 1 million turister besøker saltgruven årlig.

Denne respektinngytende, labyrintiske oldtidssaltgruven var en viktig inspirasjonskilde for labyrintscenene i Bolesław Prus’ historiske roman *Faraon* (1895).
## Eksterne lenker

* https://muzeum.wieliczka.pl/en

* 

* Wieliczka The salt of the Earth/
Surfing with the Alien

***Surfing With the Alien*** er Joe Satrianis andre studioalbum.

Albumet ble utgitt i 1987. I motsetning til hans første album (Not of This Earth) ble dette en stor suksess. *«Surfing with the Alien»* og *«Satch Boogie»* ble straks hit-er. Albumet, som er i sjangeren instrumental rock, mottok glimrende kritikker fra nesten alle musikkanmeldere og ble et sort steg på karrierestigen for Satriani. 

Mye av oppmerksomheten rundt albumet, burde Satriani nok takke sin tidligere gitar-student; Steve Vai for. Vai hadde nemlig noen år tidligere blitt berømt for sine ferdigheter, og benyttet blant annet berømtheten til å skryte uhemmet av sin tidligere lærer. 

## Sporliste
# «Surfing with the Alien» – 4:25
# «Ice 9» – 3:59
# «Crushing Day» – 5:14
# «Always with Me, Always with You» – 3:22
# «Satch Boogie» – 3:13
# «Hill of the Skull» – 1:48
# «Circles» – 3:28
# «Lords of Karma» – 4:48
# «Midnight» – 1:42
# «Echo» – 5:37

## Eksterne lenker
*
Reidar Mehl

**Reidar Arne Mehl** (født 1937) er en norsk zoolog og entomolog.

Mehl ble cand.real. i zoologi ved Universitetet i Oslo i 1966.

Han startet karrieren ved Zoologisk museum i Oslo (1967–1974) og kom deretter til Folkehelseinstituttet (1974–2007) der han var ansatt ved avdelingen for skadedyrkontroll. Han er spesialist på insekter og skadedyr, og har blitt regnet som en av Norges fremste eksperter på flått og mygg. 

## Referanser
Fylkesvei 5586

**Fylkesvei 5586** går mellom Ytre Oppedal i Gulen og Hest i Høyanger. Veiens lengde er 30,3&nbsp;km.

## Historikk
I 1930-årene eksisterte bare veien mellom Ytre og Indre Oppedal, i Høyanger kommune fantes det bare lokale grendeveger på sørsida av Sognefjorden. Etter at kommunene Kyrkjebø og Lavik hadde blitt slått sammen til Høyanger kommune 1963 fikk innbyggerne i den tidligere Lavik kommune en mye lengre veg til kommunesenteret enn tidligere. Det ble derfor besluttet å bygge 16,2&nbsp;km veg fra Ikjefjord til Svartemyr, med ferje videre til Nordeide.

Etter en del diskusjoner om hvor veien skulle gå ble den utbygd i etapper. 1970 ble 3,9&nbsp;km gammel vei mellom Bjordal og Leirnes oppgradert, traséen Hest–Leirnes er idag del av Fv8. 1972 ble 3,5&nbsp;km mellom Leirnes og Svartemyr tatt i bruk sammen med ferjeforbindelsen. 1977 ble veien mellom Ikjefjord og Svartemyr ferdig, sammen med Ikjefjordsbrua. Ferja fra Svartemyr lagt ned i 1990 etter at Skrikebergtunnelen åpnet og Ferjesambandet Lavik–Oppedal ble et bedre alternativ enn tidligere.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 8 (Sogn og Fjordane).

## Kommuner og knutepunkter

*Oppedal gravplass
*Indre Oppedal

*Arm til Svartemyr ferjekai (0,2&nbsp;km)
*Leirnes

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Kristian Kildal

**Kristian Kildal** (født 1. desember 1906 i Trondheim, død 11. desember 1988 i Asker) var en norsk maler, grafiker og kulturvernarbeider.

Kildal var utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1927–31 og ved kunstakademiet i Wien 1931–32. Han debuterte på Høstutstillingen i 1932. Han var lærer ved Statens lærerskole i forming, Blaker 1953–66. Han arbeidet med maling, tresnitt, akvarell og gouache. Viktige arbeider omfatter utsmykning av Bondeheimen, Notodden; Rauland høyfjellshotell og kirkene i Rauland, Veum i Fyresdal, Skafså i Tokke og Blaker kirke.

Like viktig som hans skapende innsats var arbeidet med å samle og utgi motiver fra norske interiører fra 1000 til 1850. Kildal ble utnevnt til statsstipendiat i 1957.

Han var gift med Valborg (f. 1913, d. 2003) og hadde tre barn.

## Referanser


## Litteratur
* Nina Hagen. «Kristian Kildal» I: *Norsk kunstnerleksikon*, bd 2, 1983

* Kildal, Kristian. *Vår gamle folkekunst*. Grøndahl, 1961. 2 bind i ett. B.1: *Folkekunstens dekorative malinger; stilformene, maleteknikkene. Håndbok I*. 139 s. B.2: *Ornamentale og abstrakte uttrykksformer i norsk tre- og metallkunst; forhistorisk tid, middelalderen, folkekunsten i nyere tid. Håndbok II*. – 123 s. 

* kulturnett Akershus biografi
Horze

**Horze** er opprinnelig et finsk selskap som selger utstyr relatert til hestesport.

## Historie
Den første Horze Shop åpnet i Lahtis i Finland, og senere har Horze-butikker blitt åpnet i St. Petersburg, København, Stockholm, Hannover og Oslo. I løpet av 2006 åpnet fire nye franchise-butikker i Norge; i Trondheim, Grimstad, Bergen og Stavanger. Totalt har Horze nå 20 butikker.

Den første nettbutikken ble åpnet 1. oktober 2003, og var tilgjengelig for Norge. Senere har Finland, Danmark, Sverige og Tyskland fått tilgang, mens nettbutikken nå i prinsippet er tilgjengelig i EU-området.

Selskapets hovedkontor og sentrallager ligger i Hollola, like utenfor Lahtis i Finland.

Horze har ett rytterlag Team Horze.

6. juni 2008 kjøpte Horze Fossum Salmakeri, og i midten av august åpner de Norges største hesteutstyrsbutikk på Vinterbro utenfor Oslo.

## Referanser og fotnoter
Fylkesvei 602

**Fylkesvei 602** går mellom Rutledal og Instefjord i Gulen.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 1 (Sogn og Fjordane). Fra desember 2018 var fylkesvei 602 (primær vei, Sogn og Fjordane) noen måneder betegnelsen på veien mellom Vangsnes og Feios i Vik.

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Shenglifeltet

**Shenglifeltet** (forenklet kinesisk: 胜利油田; tradisjonell kinesisk: 勝利油田; pinyin: *Shènglì Yóutián*) er det nest største oljefeltet i Folkerepublikken Kina, med daglig produksjon på rundt 650&nbsp;000 fat. 

Det ligger i Den gule flods delta,  nord i provinsen Shandong tett ved Gulehavet. Hovedområdet dekker 28 fylker og byfylker i åtte prefekturer, med tyngdepunktet på begge sider av elvemunningen. De prefekturer som er berørt, er Dongying, Binzhou, Dezhou, Jinan, Weifang, Zibo, Liaocheng og Yantai. 

Shenglifeltet ble oppdaget i 1961, og utviklingen av det tok til i 1964. Det har (2006) sikre oljereserver på 4,63 milliarder tonn.
Levitasjon

**Levitasjon** (fra latin *levitas*, «letthet») er en måte å få gjenstander til å sveve stabilt uten å være i noen form for fysisk kontakt med noe annet objekt, samtidig som det er utsatt for gravitasjonskrefter. I parapsykologi er levitasjon en form for psykokinese (telekinese), det vil si bevegelse av gjenstander ved overnaturlig, sjelelig påvirkning uten fysisk kontakt, av personer. Det er da gjerne spiritistiske medier som leviterer (svever) som del av en oppvisning.

## Paranormal levitasjon
Den «ekte» levitasjonen innebærer en tilsynelatende oppheving av tyngdekraften uten bruk av fysisk energi. Fenomenet er beskrevet i religioner, parapsykologi, spiritisme og magi.

De fleste religioner omtaler levitasjon som en vanlig evne hos hellige kvinner og menn. Dette omfatter for eksempel fakirer og personer i transendental meditasjon. 

Også innen spiritismen forekom angivelig levitasjon. Den mest kjente utøveren innen denne bransjen var antagelig skotten Daniel Dunglas Home (1833–1886). Han ble aldri avslørt for fusk, men opptrådte vanligvis som hedersgjest i fornemme selskaper. Illusjonisten Milbourne Christopher har påvist hvordan Home kan ha utført levitasjonen. «Ekte» levitasjon er aldri vitenskapelig bevist. De troende har heller ikke fremlagt noen vitenskapelig akseptert teori for hvordan det er mulig å oppheve tyngdekraften.

Levitasjon er ellers et vanlig triks blant tryllekunstnere og illusjonister, der objekter eller mennesker tilsynelatende svever i luften. 

## Levitasjon i fysikk

Innen teknologi brukes begrepet om teknikker som får objekter til å sveve uten mekanisk kontakt med andre objekter. Eksempler er magnetisk levitasjon (forkortet maglev og også kalt diamagnetisme) og akustisk levitasjon, der magnetfelt eller lydbølger får objekter, for eksempel svevetog, til å sveve ved å utøve en motsatt kraft som tilsvarer tyngdekraften.

## Se også
* Psykokinese (telekinese), «overnaturlig» bevegelse av ting uten synlige eller forståelige grunner
* Ut av kroppen-opplevelse, opplevelse av å flyte ut av sin egen kropp og sveve, astralreiser og åndevandringer

## Referanser
Daqingfeltet

**Daqing**komplekset (), tidligere kjent som **Taching**,) er det største oljefeltet i Folkerepublikken Kina, og ligger mellom elvene Songhua og Nenjiang i provinsen Heilongjiang.

Det ble oppdaget i 1959, og fat (pr 2004) produsert over ti milliarder fat (1,6&nbsp;km³) olje siden 1960. Daqing inneholdt opprinnelig 16 milliarder fat (2,5&nbsp;km³) eller 2,2 mia tonn; de gjenværende produserbare reserver utgjør ca. 3,6 mia fat (572.000,000&nbsp;m³) eller 500 mill tonn. Nåværende produksjon er på ca. én mill fat (160.000&nbsp;m³) daglig, noe som gjør det til det fjerde mest produktive oljefelt i verden. 

Daqing Oilfield Company Limited, med hovedkvarter i Daqing, er operatør på feltet. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Daqing Oilfield Company Limited website
19. serierunde i Premier League 2006/07

**19. serierunde i Premier League 2006/07** spilles lille julaften (23. desember). Denne runden begynner med Fulham mot West Ham United klokka 13:45. Avsluttes med Wigan mot Chelsea klokka 18:15.

## Eksterne lenker
* Premier League 2006/07: Terminliste og resultater på altomfotball.no
* Premier League 2006/07: Terminliste og resultater på nifs.no
Trompetdyr

* *[[Stentor araucanus]]*
* *[[Stentor baicalius]]*
* *[[Stentor loricatiis ]]*
* *[[Stentor ruber]]*

**Trompetdyrene** *(Stentor)* er en gruppe protister som minner om mikroskopiske trompeter. 
De lever i tjern, innsjøer og stille elver, hvor de fester seg til et hardt underlag. 
Fra tid til annen åler de seg løs og forflytter seg til et annet sted.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lufengfeltet

**Lufengfeltet** er et oljefelt utenfor kysten av provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det ligger i Sør-Kina-havet, om lag 250 kilometer sørøst for Hongkong, utenfor byfylket Lufeng. Statoil er hovedoperatør i blokk 22/1, som tas ut av produksjon i 2009. 

Vanndypet på feltet er 333 meter, og fem horisontale brønner er koblet sammen i én undervanns brønnramme. Oljen prosesseres ombord i flerbruksskipet MST «Navion Munin» og sendes til land med bøyelasteskip.

Lufeng var Statoils første oversjøiske undervannsprosjekt, som i 1996 kjøpte seg inn i feltet ved å overta andelen til Ampolex.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Statoil.com – Mot slutten for Lufeng feltet
James White

**James White** (født 7. april 1928, død 23. august 1999) fra Nord-Irland var forfatter av sciencefiction-  noveller og romaner. Ikke kjent oversatt til norsk. 

Kanskje best kjent for Sector General serien som han startet med i 1962. Det som begynte som løst sammenknyttede noveller fortsatte som romaner, hvorav den siste kom ut posthumt i 1999. I en meget fjern framtid går mennesker og «aliens» sammen om å bygge universets største og mest kompliserte sykehus. Nye og ukjente skapninger dukker stadig opp og må diagnostiseres og kureres.

Ett xenobiologisk hjelpemiddel er klassifiseringssystemet, hvor man ved hjelp av 4 bokstaver kunne klassifisere alle skapninger etter størrelse, antall lemmer eller om pseudopodier, stoffskiftetype (luft, vann eller klor),empati/telepati osv.

Sjefs-Xenopatologen er på størrelse med en bobil og heter *Thornnastor*.

## Bøker
### Sector General
* *Hospital Station* (1962: short stories fra «*New Worlds science fiction*» ca. 1958-1961)
* *Star Surgeon* (1963)
* *Major Operation* (1971)
* *Ambulance Ship* (1979)
* *Sector General* (1983)
* *Star Healer* (1985)
* *Code Blue – Emergency* (1987)
* *The Genocidal Healer* (1992)
* *The Galactic Gourmet* (1996)
* *Final Diagnosis* (1997)
* *Mind Changer* (1998)
* *Double Contact* (1999)

Der også en bok: *Star Surgeon*, av *Alan Nourse*.

**Omnibus utgaver:**
* *Beginning Operations* (2001) med Hospital Station, Star Surgeon and Major Operation.
* *Alien Emergencies* (2002) med Ambulance Ship, Sector General and Star Healer.
* *General Practice* (2003) med Code Blue – Emergency and The Genocidal Healer.

### Andre bøker
* *The Secret Visitors* (1957)
* *Second Ending* (1962)
* *The Escape Orbit* (1965) (alternativ tittel: *Open Prison*)
* *The Watch Below* (1966)
* *All Judgment Fled* (1968)
* *Tomorrow is Too Far* (1971)
* *Dark Inferno* (1972) (alternate title: *Lifeboat*)
* *The Dream Millennium* (1974)
* *Underkill* (1979)
* *Federation World* (1988)
* *The Silent Stars Go By* (1991)
* *Earth:Final Conflict:First Protector* (1999)

### Novellesamlinger
* *Deadly Litter* (1964)
* *The Aliens Among Us* (1969)
* *Monsters and Medics* (1977) ( med *Second Ending*)
* *Futures Past* (1982) ( med Sector General historien "Spacebird")
* *The White Papers* (1996)

## Referanser
Den tyske ordens slott i Malbork

**Den tyske ordens slott i Malbork** (polsk: *Zamek krzyżacki w Malborku*, tysk *Ordensburg Marienburg*) er verdens største mursteinsslott og et av verdens største gotiske arkitekturkomplekser. Slottet befinner seg i byen Malbork i Polen. Det er sammen med sitt museum skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv (1997).

Slottet ble bygd av Den tyske orden i begynnelsen av 1280-årene, og ble da kalt for *Marienburg* (Marias borg). Byen som vokste opp rundt slottet ble også kjent som Marienburg, i dag kalt Malbork. Slottet var fra 1309 til 1457 sete for ordenens stormestrer, og byen Marienburg var hovedstaden i ordenens rike. 

Slottet ble solgt i 1457 til den polske kongen Kasimir Jagelloneren som hadde beleiret det, og var fra den tid av og frem til 1772 en av den polske kongens residenser. Under den første polsk-svenske krig ble slottet med byen inntatt av den svenske kong Gustav Adolf i 1626, men innlemmet i Polen igjen i 1635. 

Slottet ble sterkt skadet og systematisk dekonstruert og deformert fra 1772 av prøyssiske tropper under Polens tre delinger. Det ble fredet først i 1804. Gjenoppbygningen begynte i 1817. Fra 1881 ledet Conrad Steinbrecht arbeidet frem til sin død i 1923.

Gjenoppbyggingsarbeidet ble kontinuert frem til 1945, da 60 % av slottet ble ødelagt av Den røde armé under kampene om byen. Etter krigen kom byen og slottet igjen under Polen, og gjenoppbygningen har fortsatt frem til i dag. Fra 1961 huser slottet et museum. Den tyske ordens slott i Malbork besøkes av en halv million turister årlig.

## Eksterne lenker
*
Stentor

:*For Stentor (protozoa) se [[Trompetdyr]]*
**Stentor** (gresk: Στέντωρ) var en herold eller utroper i den greske hæren under Trojakrigen. Selv om han er nevnt kun kortvarig i Homers *[[Iliaden]]* hvor Hera tar Stentors skikkelse for å oppmuntre grekerne til å slåss, har avledninger av hans navn gitt betegnelsene *stentorrøst* og *stentorisk*. Homer sier at hans «stemme var like mektig som femti andre menn». Et annet sted sier han at han døde etter å ha blitt beseiret av Hermes i en tevling over hvem som kunne rope høyest.

**Stentor** er også navnet på en visebok utgitt av Studentsamfunnet i Ås. Første utgave kom i 1937.

## Referanser
Fylkesvei 5456

**Fylkesveg 5456** går mellom Eikanger og Eidetræ i Alver.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 393 (Hordaland).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Kjell A. Nordström

:*Denne siden handler om den svenske økonomen Kjell Nordström. For den svensk-norske designeren, se [[Kjell A. Nordström (stylist)]]*

**Kjell Anders Nordström** (født 1958) er en svensk økonom, forfatter og foredragholder. Han er spesielt kjent for boka ''Funky Business'' (2000), skrevet sammen med Jonas Ridderstråle.

Han har også (sammen med Jonas Ridderstråle) utgitt bøker som *Karaokekapitalismen* (2004) og *Funky Business Forever* (2007). Bøkene er oversatt til over 30 språk. 2007-utgaven av Thinkers 50 kåret ham og Ridderstråle til verdens 13. beste ledelsestenker (og best i Europa).

Han har en doktorgrad i økonomi fra 1991 og arbeider ved Institutt for internasjonal virksomhet på Handelshøyskolen i Stockholm, hvor han forsker på områder innenfor bedriftsstrategi, multinasjonale organisasjoner og globalisering.

## Referanser
Fylkesvei 5464

**Fylkesveg 5464** går mellom Sævrås og Eikanger i Alver.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 397 (Hordaland).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser
vrås



## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Anthony Horowitz

**Anthony Horowitz** (født 1955) er en britisk krimforfatter, kjent for serien om Alex Rider og De fem utvalgte-serien. Han er også manusforfatter.

Horowitz studerte ved University of York. Han har skrevet barne- og ungdomsbøker, som Alex Rider- og Diamond Brothers-seriene, men har de siste årene skrevet mer for voksne. Han har også skrevet mye for fjernsyn, og tilpasset mange av Agatha Christies Hercule Poirot-romaner for ITV. Han sto bak *[[Foyle’s War]]* for ITV, som ektefellen Jill Green produserer. Hans bok *Magpie Murders* har også blitt til en TV-serie.

Ved nyttår 2014 ble han utnevnt til offiser (OBE) av Order of the British Empire.

## Bibliografi
### De fem utvalgte-serien
# *[[Ravneporten]]*
# *[[Ond stjerne]]*
# *[[Mørkets tid]]*
# *[[Nekropolis_(bok)|Nekropolis]]*
# *[[Oblivion]]*

### Alex Rider-serien
# *[[Stormbreaker (roman)|Stormbreaker]] (2000)* 
# *[[Point Blanc]] (2001)*
# *[[Skeleton Key]] (2002)*
# *[[Eagle Strike]] (2003)*
# *[[Scorpia]] (2004)*
# *[[Ark Angel]] (2005)*
# *[[Snakehead]] (2007)*
# *[[Crocodile Tears]] (2009)* 
# *[[Scorpia Rising]]* – jubileumsbok, Alex Rider-serien ti år (2011)
# *[[Russian Roulette: The Story of an Assasin]]* (2013)
# *Never Say Die* (2017)

### Diamond Brothers
# *Falkemalteseren*
# *Samfunnsfiende nummer to*
# *Med hjertet i heisen*
# *The Blurred Man*
# *The French Confection*
# *I know What You Did Last Wednesday*
# *The Greek Who Stole Christmas*

### Sherlock Holmes-romaner
# *Silkehuset* (2011)
# *Moriarty* (2014)

### James Bond-romaner
# *Trigger Mortis*
# *Forever and a Day*
# *With a Mind to Kill*

### Susan Ryeland-serien
# *Magpie Murders* (2016)
# *Moonflower Murders* (2020)

### Hawthorne og Horowitz-serien
# *The Word is Murder* (2017)
# *The Sentence is Death* (2019)
# *A Line to Kill* (2021)
# *The Twist of a Knife* (2022)
# *Close to Death* (2024)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*