Rudolf Christoph Freiherr von Gersdorff

**Rudolf Christoph Freiherr von Gersdorff** (1905–1980) var tysk offiser. Han var opposisjonell til nazi-regimet og forsøkte alene og sammen med andre å ta livet av Adolf Hitler i 1944.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Rudolf Christoph friherre von Gersdorff ble født i den slesiske garnisonsbyen Lüben som annen sønn av rittmesteren freiherr Ernst von Gersdorff og hans hustru Christine født grevinne og borggrevinne til Dohna-Schlodien. I 1923 ble han offiserskadett i det tyske riksvern. Utdannelsen fant sted i Breslau i *Kleinburgerkasernen*, der hans forfedre hadde tjenestegjort i flere generasjoner ved det 1. slesiske livkürassierregiment *«Grosser Kurfürst»* (etter 1918 kalt det 7. prøyssiske rytter-regiment).

### Karriere
Han ble løytnant i 1926 og rittmester i 1938. I 1937 skjedde et vendepunkt i livet hans i et middagsselskap, der Ewald von Kleist førte Gersdorffs kone Renata til bords. Generalen spurte henne om hun ikke hadde lyst å bo i Berlin. Da hun svarte ja, sa von Kleist at det ergret ham at Gersdorff ikke hadde utdannet seg ved Det prøyssiske krigsakademiet. Nå ville han sørge for at Gersdorff kom inn på generalstabskurset der.

Slik ble det til at Gersdorff tok eksamen fra krigsakademiet i Berlin og virket som generalstabsoffiser i andre verdenskrig; fra 1941 tilknyttet armégruppe sentrum (tysk: *Heeresgruppe Mitte*) under invasjonen av Sovjetunionen, og til sist som oberst under Sepp Dietrich i sluttfasen av krigen i Frankrike.

18. februar 1943 fremla Gersdorff en rapport om det han - som den første - kalte «Katyn-massakren». Det tyske *Geheime Feldpolizei* (GFP, «hemmelig militærpoliti») åpnet massegraver og spurte ut lokalbefolkningen. Gersdorff var overhode for etterforskningen av dette massemordet på polske offiserer, foretatt av sovjeterne som også i etterkrigstiden la skylden på tyskerne; først i 2010 innrømmet Russland å stå bak massakren. 

Under påvirkning av sin fetter Fabian von Schlabrendorff ble Gersdorff medlem av den hemmelige motstandsgruppen rundt general Henning von Tresckow. 

Alt uken etter et mislykket attentatforsøk mot Hitler, gjorde Gersdorff et nytt forsøk på *Heldengedenktag* («helteminnedag») 21. mars 1943 i Berlin; der skulle Hitler åpne en utstilling av erobret sovjetisk militærutstyr i tøyhuset i Berlin, like ved paradegaten Unter den Linden. Gersdorff planla et selvmordsattentat, med sprengstoff i frakkelommen. Han skulle rusle bort til Hitler mens denne studerte utstillingen, utløse bomben og ta med seg i døden både diktatoren og alle i nærmeste omkrets. Schlabrendorff skaffet sprengstoff og lunte som brukte ti minutter fra antenning til eksplosjon. Men akkurat den dagen hadde Hitler hastverk. Etter å ha holdt tale, raste han gjennom lokalene og kastet knapt et blikk på utstillingen. Gersdorff innså at her var ingen mulighet for å lykkes, og rakk så vidt å redde livet ved å smette inn på et toalett og slukke lunten. 
Han sa i ettertid at hans beslutning om å drepe Hitler, skyldtes at dette kanskje var eneste måten man kunne bryte «*den [[Hypnose|hypnotiske]] [[trolldom|forhekselse]] han la over det tyske folk*».

I 1944 var det Gersdorff som fremskaffet sprengstoff og tennsats for 20. juli-attentatet. Også det attentatet slo feil.

Som ved et lite under var ikke hans navn blant dem som ble røpet av hans medsammensvorne under tortur da motstandsgruppen ble opprullet. Forhørsdommeren Roland Freislers plutselige død medvirket også til at Gersdorff slapp unna. I 1944 ble han sendt til Atlanterhavsvollen, og sommeren samme år tildelt ridderkorset for sin planlegging av det tyske utbruddet fra Falaise, der de i praksis ble omringet. I 1945 havnet han i amerikansk krigsfangenskap. Han ble repatriert i 1947.

Etterkrigsårene tilbragte Gersdorff som rideinstruktør. Etter en rideulykke ble han delvis lam, og de siste årene av sitt liv viet han seg til veldedighetsarbeid i johannitterordenen, som han var æreskommandør for. Han var grunnleggende president for den tyske *[[Johanniter-Unfall-Hilfe]]* (presidentskapsformann 1952-1963). I 1979 ble han dekorert med det store *[[Bundesverdienstkreuz]].
 
I 1934 giftet Gersdorff seg med sin første kone Renata Kracker von Schwarzenfeld, en av arvingene til det [[Schlesien|schlesiske]] industri[[dynasti]]et *von Kramsta*. Hun ligger gravlagt ved Matzdorf-slottet i Schlesien. Renata døde alt i januar 1943, visstnok i selvmord etter alvorlig sykdom. Paret hadde fått en datter, Eleonore Christine Elisabeth Renate Dagmar *Freiin* von Gersdorff (1937-2014). I desember 1953 giftet Gersdorff seg igjen, da med den fraskilte Marie-Eva von Waldenburg (1925–1986), en etterkommer av [[August Vilhelm av Preussen|prins August av Preussen]]. Ekteskapet ble oppløst våren 1956 og var barnløst. I april 1963 giftet Gersdorff seg med Irmgard Löwe (1913-1996).

Gersdorff er gravlagt på *Ostfriedhof* i München.

== Bibliografi ==
* 1977: *Soldat im Untergang*

== Referanser ==
<references/>

== Litteratur ==
* G. de Bruyn: *Unter den Linden*, Berlin 2002
* Roger Moorhouse: *Killing Hitler: The Third Reich and the Plots against the Führer'', London: Vintage Books, 2007, s. 9-35