Prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers

**Prajñāpāramitāsūtraen i 25&nbsp;000 vers** er en mahāyānasūtra. Den er en del av ''prajñāpāramitālitteraturen'', og er en av de største mahāyānatekstene.

Prajñāpāramitā er sanskrit og oversettes gjerne med «visdommens perfeksjon». En mer ordrett oversettelse er «visdommen (prajñā) som har trengt hinsides eller transcendert (pāramitā) verdens lidelse». Dette er et teknisk begrep som står sentralt i buddhismens ontologiske lære om «tomheten» (*shūnyāta*). Det er også den sjette av de seks pāramitās i mahāyānabuddhismen.

Prajñāpāramitā er også navnet på en bodhisattva eller «kommende Buddha», som personifiserer denne visdommen. I Kina er hun kjent som Guānyīn. Som en kvinnelig frelseskikkelse eller symbol på moderlighet, spiller hun en sentral rolle i retningen Det rene land.

Den store prajñāpāramitāsūtraen er en fellesbetegnelse på seks forskjellige tekster som varierer i lengde fra 8&nbsp;000 til 100&nbsp;000 vers, der hvert enkelt vers består av 32 stavelser. På grunn av emnets kompleksitet, er disse tekstene blitt tildelt hver sin artikkel.

Utgaven på 25&nbsp;000 vers er bevart på sanskrit, og i oversettelser til tibetansk, kinesisk og mongolsk, hvorav den eldste er fra 291 e.Kr. Dens eksegetiske tradisjon omfatter kommentarer, skrevet av indiske, tibetanske og kinesiske forfattere.

## Manuskripter på sanskrit
Teksten finnes på sanskrit i form av flere manuskripter som stammer fra buddhistiske klostere i Nepal og Kashmir. De fem første manuskriptene som er nevnt nedenfor (i Cambridge, Tokyo, Paris og Kolkata) ble oversatt og utgitt av Nalikanasha Dutt i 1934. I 1975 påviste Edward Conze at disse senere nepalske manuskriptene fra 1800-tallet inneholdt feil.

### Manuskripter i Cambridge University
To papirmanuskripter på sanskrit med tittelen *Ārya pañcavimshātisāhashrika bhagavatī prajñāpāramitā abhisamayālañkāra-annusārena sambodhitā*, er oppbevarte i universitetsbiblioteket til Cambridge University. De er skrevet med rañjanā (en form for *nepālākṣarā* eller nepalsk skrift).

* **Ms. Add 1628** Dette er et manuskript på papir bestående av de tre tekstene abhisamayālankāra, prajñāpāramitāstotra og pañcavimśatisāhasrikā prajñāpāramitā. Kjernen av manuskriptet (folioene 412&ndash;559) er fra 1600-tallet eller begynnelsen av 1700-tallet. Resten er fra 1800-tallet. Manuskriptet består av 594 blader, med 9-linjers tekst.
* **Ms. Add 1629** Dette er et manuskript på papir fra 1845, bestående av de tre tekstene abhisamayālankāra, prajñāpāramitāstotra og pañcavimśatisāhashrikā prajñāpāramitā. Manuskriptet består av 386 blader, med 12-linjers tekst.

### Manuskript i Tokyo University Library

*Et nepalesisk manuskript i Tokyo University Library fra 1800-tallet med tittelen *pañcaviṃśatisāhasrikā bhagavatī prajñāpāramitā*. Manuskriptet har fire kapitler: *Sarv’-akara-jnata-’dhikarah subhuti-parivartah prathama* (folioene 147b5 -176a6), *Anta-dvaya-visuddhi-parivarto nama dvitiya* (folioene 225a4 -257bl), *Sarvajnata-’dhikara-carya-visesa-parivartas trtiya* (folioene 236al -268b7) og *Sarv’-akarabhisambodhadhikaras tathata-parivartas caturtha* (folioene 325b4 -361b5) og 476 folioer (Kawagucchi Ekai Nepalese Mss, vol. XXIX).

### Bibliotheque Nationale de Paris
*Et nepalsk manuskript fra 1800-tallet finnes i *[[Bibliothèque nationale de France]]* i Paris (Bibl. Nat. sanscrit 68-70, 71-73).

### Asiatic society of Bengal
Et femte fragmentarisk manuskript fra Nepal, som befinner seg i Asiatic Society (tidligere kalt *Asiatic Society of Bengal*) i Kolkata i Vest-Bengal. Manuskriptet ble utgitt av Kōun Kajiyoshi (光運梶芳, 1904-1984) i 1944.

***Gilgit manuskriptene (5. eller 6. århundre e.Kr.):** I New Delhi samlingen av Gilgit manuskriptene, finnes teksten i folioene 1-187. Bladenes størrelse endres ved folio 56. Ved folio 150, avbrytes teksten i midten av kapittel 21, og fortsetter igjen i kapittel 30. Nesten 30 folioer er således gått tapt. Ved folio 188, begynner Prajñāpāramitā i 18&nbsp;000 vers. Det er Gilgit manuskript no. 24, og er skrevet i Gilgit/Bāmiyān type 1 avrundet Gupta skrift.

* **Crosby fragment 254/255** er et fragment skrevet i Buddhistisk hybrid sanskrit og med en tidlig Turkestan Brāhmī type b skrift. Det er funnet i Khotan, og oppbevares i Library of Congress.

* **Petrovskij-fragmentene** som oppbevares i St. Petersburg. De er også skrevet i Buddhistisk hybrid sanskrit og med en tidlig Turkestan Brāhmī type b skrift.

***Fragmenter fra Indikutasaya (8. eller 9. århundre):** 91 fragmenter av teksten på kobbertavler fra Indikutasaya, er skrevet med singalesisk skrift i det 8. århundre eller 9. århundre.

## Sentral-Asia og Kina
Vi vet ikke når og hvor prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers oppstod. Vi vet heller ikke hvilket språk «urteksten» ble forfattet i. Ifølge historiske omtaler er teksten eldre enn noen av de tekster som har overlevd. De første omtalene av tekstens historiske opprinnelse finner vi i forbindelse med de første oversettelsene til kinesisk.

Bevarte manuskripter på sanskrit eller buddhistisk hybrid sanskrit fra Khotan, Gilgit og andre steder i Sentral-Asia, er fra det 5. eller 6. århundre. På denne tiden hadde sūtra'en allerede blitt studert i Kina i tre eller fire århundrer.

### Fortellingen om munken Zhū Shìxíng
I «en samling notater om oversettelsen av Tripitaka» (出三藏記集, *gǔ jīn yì jīng tú jì*) i 15 bokruller, som ble forfattet i året 510 under dynastiet Liáng (梁), finnes det et kapittel som heter «etterord til Fàngguâng jíng». Der fortelles det om den kinesiske munken Zhū Shìxíng (朱士行), som hadde studert Lokaksema’s tidlige oversettelse av prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers i Luoyang, hovedstaden til det østlige Zhou-dynasti. I året 260 e.Kr. reiste han vestover for å finne en «mer komplett» tekst som han hadde hørt om i Kina, men aldri hadde sett. Han hadde bestemt seg for å reise til India hvis nødvendig, men da han fant teksten i Khotan behøvde han ikke reise videre. Etter forskjellige prøvelser og trengsler, sendte han en kopi til Kina sammen med sin khotanesiske disppel Puṇyadhana; selv forble han i Khotan resten av sitt liv. Puṇyadhana dro fra Khotan i året 281 og ankom byen Cangyuan i året 286 e.Kr. Denne teksten eksisterte ennå i året 510 e.Kr, og hadde en lengde på mellom 18 000 og 20 000 vers.

Teksten var skrevet på bjørkebark i en skrifttype som var avledet av brahmi-skrift; språket var sannsynligvis sanskrit. Sūtra'en var trolig kjent og brukt på mange steder langs de kulturelle handelsrutene som gikk fra det nordvestlige India opp til Sentral-Asia og langs Silkeveien og som grenset til Tarimbekkenet. Sūtra'ens nærvær i Khotan på denne tiden kan representere en mahāyāna-innflytelse i buddhistiske fellesskap som kort tid tidligere hadde vært dominert av de tidlige buddhistiske skolene (deriblant dharmaguptaka).

### Oversettelsen til Mokṣala

Teksten ble oversatt av Mokṣala (無叉羅) og andre; oversettelsen var ferdig på den 10. dag i den 5. måned av året Yuánkāng (元康) under det vestlige Jin-dynastiet (西晉), dvs. i året 291 e.Kr. Åstedet for denne oversettelsen var klosteret Shuǐnán (水南寺) i byen Chénliú (陳留). Mokṣala var en innfødt fra Kustana i Khotan; som oversetter introduserte han et nytt alfabet for translitterasjonen av sanskrit.

Oversettelsen til Moksala hadde tittelen «prajñāpāramitāsūtraen som utstråler lyset» (放光般若經, *fàngguâng bōrĕ [bânruò] jíng*). Den bestod av 20 bokruller og har 90 kapitler:

### Oversettelsen til Dharmarakṣa
Mokṣala’s oversettelse var den første som ble påbegynt, men den andre som ble fullført. I mellomtiden hadde den khotanesiske munken Gītamitra bragt et annet sanskritmanuskript fra Khotan til byen Chang’an i det vestlige Jindynastiet. Der hjalp han Dharmarakṣa (233–310) med å produsere den første kjente kinesiske oversettelsen. Oversettelsen ble avsluttet på den 25. dag, i den 11. måned, i den 7. måned av Tài Kāng (太康), dvs. den 27. desember 286 e.Kr.

Disse beretninger understreker hvor viktige oasebyene i Tarimbassenget var for buddhismens utbredelse i Kina. Tre av munkene som er nevnt ovenfor—Puṇyadhana, Gītamitra og Mokṣala—var alle khotanesere. Og dette var et folk som snakket et østiransk språk, selv om også gāndhārī ble brukt blant buddhister i Khotan. Dharmarakṣa var født i oasebyen Dūnhuáng; og hans etniske tilhørighet var Yuèzhī, nomadiske bønder som siden det 2. årtusen f.Kr. bodde på de golde gresslettene i de vestlige delene av den moderne kinesiske provinsen Gansu.

Oversettelsen bærer tittelen «prajñāpāramitāsūtraen som lovpriser lyset» (*guàngzàn jing*, 光讃經), på japansk こうさんきょう. Originalteksten var trolig sanskrit. Oversettelsen bestod av 10 bokruller og hadde 27 kapitler:

Oversettelsen inkluderer de første 27 av 90 kapitler. Det er også betydelige forskjeller mellom de to tekstene, som delvis skyldes oversetternes forskjellige stil. Det reflekterer også substansielle forskjeller mellom de indiske kildetekstene, på tross av deres geografiske nærhet hvori de har sameksistert i Khotan.

### Oversettelsen til Kumārajīva
Tidlig i det 5. århundre produserte Kumārajīva, som stammet fra en adelsfamilie i det sentralasiatiske kongedømmet Kucha, sin egen komplette oversettelse med 90 kapitler og 27 bokruller. Denne oversettelsen er best kjent og mest studert, delvis på grunn av Kumārajīva's konsise og veldig lesbare stil.

Hans oversettelse bærer tittelen «den store prajñāpāramitāsūtraen» (*móhê bânruò bôluó mì jíng*, 摩訶般若波羅蜜經). Den ble avsluttet i den 5. måned i det 6. året av Hóng Shǐ (弘始) under det sene Jindynastiet, dvs. i april eller mai 404 e.Kr. 

### Mahā­prajñā­pāramitā­śāstra

Kumārajīva oversatte også māhaprajñāpāramitōpadeśa (大智度論, *Dà zhìdù lùn*), også kjent som *mahā­prajñā­pāramitā­śāstra*, til kinesisk. Dette er en enorm kommentar til prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers i 100 bokruller og 90 kapitler, hvorav det første har 51 seksjoner eller underkapitler i 34 bokruller. Teksten er bare bevart i den kinesiske buddhistiske kanon, og finnes ikke i tibetansk oversettelse eller i noen fragmenter på sanskrit.

Kumārajīva oversatte de første 53 kapitler, og utdrag fra resten. Oversettelsesarbeidet pågikk fra sommeren 402 e.Kr. til 1. februar 406 e.Kr. i hagen Xiāo-yáo (逍遙園). Oversettelsen pågikk under keiser Yao Xing (姚興, 366–416) av det senere Qin.

Den indiske originalen skal ha bestått av 100&nbsp;000 *gāthās* (linjer) eller 3&nbsp;200&nbsp;000 sanskrit-stavelser. Kumārajīva utelot mesteparten av teksten for å få plass for den innenfor rammene av 100 bokruller. De første 34 bokruller representerer en komplett oversettelse av første kapittel, mens bokrullene 35–100 er en forkortelse av kapitlene 2-90. En komplett oversettelse ville ha bestått av minst 1000 bokruller.

Tradisjonelt tilskrives forfatterskapet den sørindiske munken Nāgārjuna, som levde i det første eller andre århundre e.Kr. Den tolker prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers i henhold til de standpunkter som er gitt i Nāgārjuna's hovedverk en grunnleggende avhandling om middelveien *(mūlamadhyamakakārikā)*. Senere forskning har vist at forfatteren sannsynligvis stammet fra Kushriket, en statsdannelse som strakk seg fra det nordlige India inn i det som nå er Pakistan og Afghanistan. Det dreier seg om en forfatter som opprinnelig tilhørte de gamle skolene *[[sarvāstivāda]]* eller *[[Mulasarvastivada|mūlasarvāstivāda]]*, men som hadde omvendt seg til Nāgārjuna's filosofi *[[madhyamaka]]*.

Stefano Zacchetti (1968–2020) har påvist flere mulige interaksjoner mellom denne enorme kommentaren og alle de større prajñāpāramitāsūtraene på sanskrit og i andre indiske prakritspråk. *Mahā­prajñā­pāramitā­śāstra* kan ha vært kilden til senere utvidelser av disse sūtra'ene. En muntlig tradisjon tilknyttet denne kommentaren kan også ha blitt tilføyd disse tekstene.

Māhaprajñāpāramitōpadeśa fungerte som en mahāyānabuddhistisk encyclopedia. Teksten var et oppslagsverk for østlig buddhistisk tenkning, og var rik på informasjon om de ulike filosofiske systemene som var rådende i India. Den har også vært til uvurderlig hjelp for moderne forskere, og til vår forståelse av prajñāpāramitālitteraturen.

Teksten fikk enorm betydning i Kina. Den preget «de fire avhandlingers skole» (四論宗, *sìlùn zōng*) eller østasiatisk madhyamaka. Den var sentral i dannelsen av kinesisk Ch'an-buddhisme og japansk Zen. Den var en av hovedtekstene til Tiāntái (og Tendai i Japan), og ble også studert innenfor Huāyán zōng (og Kegon i Japan). Den hadde høy status i kinesisk buddhisme og representerte en innsikt som manglet i Tibet og India.

### Kinesiske kommentarer
I seksjon 17, bind 33 av tekstsamlingen Taishō shinshū daizōkyō er det bevart to kommentarer til Kumārajīva's oversettelse:

* Jízáng (吉藏, 549–623) var en nøkkelfigur i fornyelsen av kinesisk madhyamaka. Han skrev kommentaren *Dàpìn yóu yì* (大品遊意) eller «det store kapittel om filosofien bak veien» (tekst nr 1696).
* Den koreanske munken Wŏnhyo (원효, kinesisk: Yuánxiăo 元曉, 617–686) var sentral innenfor Huāyán zōng i kongedømmet Silla (新羅, 356–935). Han skrev *Dàhuì dùjing zông-yào* (大慧度經㊪要). eller «essensielle punkter ved læren i den store prajñāpāramitāsūtraen» (tekst nr 1697).

### Oversettelsen til Xuánzàng

I årene 660–663 e.Kr foretok Xuánzàng (玄奘, 602–664) en oversettelse av et enormt prajñāpāramitābibliotek på 600 bokruller. Tekst nr 2 i dette biblioteket (bokrullene 401-478) er prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers. Dette er den fjerde oversettelsen til kinesisk som er bevart. Den bærer tittelen «Den andre forsamlingens leksjon, den andre forsamlingens sekvens» (*èrhuì dì èrhuì xù*, ㆓會第㆓會序) og har 85 kapitler.

## Indias juvel: Abhisamayālaṃkāra

I mellomtiden skjedde det ting i India. En eller annen gang i midten av det 4. århundre e.Kr., skjedde det noe med en ung lærd i byen Puruṣapura i kongedømmet Gandhāra. Han oppnådde mesterskap i alle tilgjengelige buddhistiske skrifter og avhandlinger, bortsett fra prajñā­pāramitāsūtra'ene. En av hans mentorer foreslo at han burde søke om guddommelig hjelp fra den fremtidige buddha Maitreya under en retrett. Han satte derfor av gårde til det sentrale India og brukte 12 år på en anstrengende, men ufruktbar praksis i en hule. Da han var i ferd med å gi opp, hadde han en visjon av Maitreya som hentet ham til Tuṣita-himmelen. Der mottok han og skrev ned et sett med avhandlinger som er kjent som «Maitreyas fem avhandlinger» (བྱམས་ཆོས་སྡེ་ལྔ་, *byams chos sde lnga*):

* Māhayānasūtrālaṃkārakārikā 
* Madhyāntavibhāgakārikā 
* Dharma-dharmatā-vibhāga 
* Ratnagotravibhāga (Uttaratantraśāstra) 
* Abhisamayālaṃkāra 

Dette er i korthet legenden i tibetansk tradisjon om hvordan Asaṅga (315–390) skrev ned fem avhandlinger som tilskrives Maitreya. Alle fem er forklaringer av prajñā­pāramitā, men *Abhisamayālaṃkāra* skiller seg ut og har hatt en betydelig innflytelse på eksegeser til prajñā­pāramitālitteraturen. Dette gjelder både innenfor klosteruniversitetene i Nālandā, Vikramaśila og Odantapuri i India, og senere i Kashmir og Tibet.

I ettertid har orientalistene Erich Frauwallner, Giuseppe Tucci og Hakuju Ui påpekt at forfatteren til disse fem tekstene neppe var Asaṅga, men Maitreyanātha (270–350). Begge bodde i det nordvestlige India, og begge tilhørte skolen Yogācāra. Maitreyanātha tilskrives også forfatterskapet til *[[Yogacarabhumisastra|Yogācārabhūmiśāstra]]*, som er den definitive teksten til skolen Yogācāra.

Abhisamayālaṃkāra betyr «ornamentet (eller juvelen) av erkjennelser», og denne teksten har hatt stor betydning for tibetansk buddhisme. Dens fulle tittel på sanskrit er Abhisamayālaṃkara­nāma­prajñā­pāramitopadeśa­śāstra­kārikā. På tibetansk er det *shes rab kyi pha rol tu phyin pa'i man ngag gi bstan bcos mngon par rtogs pa'i rgyan zhes bya ba'i tshig le'ur byas pa/* (ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པའི་མན་ངག་གི་བསྟན་བཅོས་མངོན་པར་རྟོགས་པའི་རྒྱན་ཞེས་བྱ་བའི་ཚིག་ལེའུར་བྱས་པ།). I norsk oversettelse er den fulle tittelen *En avhandling i vers om Abhisamayālaṃkāra, marginstruksjon til prajñāpāramita*.

I Tōhoku-katalogene over tibetanske tekster har den katalognummeret «Tōh. 3786». I Degé Tengyur er den tekst nr 3813, består av 26 sider, og befinner seg i 182 (ཀ: folio 1b.1-13b.7). Den har 8 kapitler og består av en bampo. Teksten ble oversatt til tibetansk av en indisk pandit omtalt som *go mi 'chi med* (གོ་མི་འཆི་མེད།) i samarbeid med den tibetanske oversetteren Ngok Loden Sherab (1059–1109).

Abhisamayālaṃkāra er en kort og litt kryptisk tekst. Den er ingen kommentar i vanlig forstand, men en nøkkel til forståelsen av den iboende strukturen og de essensielle punktene til de lengre prajñā­pāramitāsūtra'ene. Den kan brukes på alle de «seks modersūtra'er» (i , , ,  og  vers) fordi de alle inkluderer åtte «klare erkjennelser» (*abhisamaya*, *mngon par rtogs pa*) som utgjør inndelingene i Abhisamayālaṃkāra.

Teksten er organisert i åtte kapitler og 273 vers, og oppsummerer den store prajñāpāramitāsūtraen i form av en serie av åtte progressive erkjennelser *(alaṃkāras)* og 70 emner:

* Erkjennelse av alle aspekter (*sarvākārajñatā*)
* Erkjennelse av veiene (*mārgākārajñatā*)
* Erkjennelse av det altomfattende (*sarvajñatā*)
* Full praktisering av alle aspekter (*sarvākārābhisambodha*)
* Kulminerende klar forståelse (*murdhābhisamaya*)
* Seriell klar forståelse (*anupurvābhisamaya*)
* Klar forståelse i et enkelt øyeblikk (*ekaksanābhisamaya*)
* Den resulterende dharmakāya (*dharmakāyābhisambodha*)

De 70 emnene er imidlertid ikke alltid lett å finne i de lange prajñāpāramitāsūtraene, heller ikke i prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som Abhisamayālaṃkāra sies å være mest beslektet med.

Dergé Tengyur inneholder 38 avhandlinger om prajñāpāramitā (Tōh 3786-3823). Av disse er 21 eksegeser relatert til Abhisamayālaṃkāra: 12 av dem er knyttet til spesifikke prajñāpāramitāsūtraer (en 13. tekst som retrospektivt blir kalt *Tattva­viniścay*, er gått tapt), mens ni er kommentarer til selve Abhisamayālaṃkāra. Og da har vi ikke regnet med den «omarbeidede» versjonen av prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers (Tōh. 3790), som er omtalt i et avsnitt lenger ned i denne artikkelen.

Det er bare tre kommentarer—*Piṇḍārtha­saṅgraha* av Dignāga (Toh 3709), *den lange kommentaren til prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers* av Daṃṣṭrasena (Toh 3807) og den lange forklaring av prajñāpāramitā i 100 000, 25 000 og 18 000 vers (Toh 3808), som kommenterer de lange prajñāpāramitāsūtraene uten å spesifikt referere til Abhisamayālaṃkāra.

*Mahā­prajñā­pāramitā­śāstra*, som har en så høy status i Kina, nevnes ikke med et ord i disse avhandlingene. Den finnes i den kinesiske buddhistiske kanon, men har ikke etterlatt seg spor verken i Tibet, sentral-Asia, Nepal eller India.

På den andre siden er det ingen spor av *Abhisamayālaṃkāra* i Kina. Det er ingenting som tyder på at teksten ble oversatt til kinesisk, og den påvirket ingen av de buddhistiske skoler i kinesisk buddhisme. Xuánzàng hadde kjennskap til andre verker som tilskrives Asaṅga, men *Abhisamayālaṃkāra* synes å ha vært ukjent for ham.

## Sūtraen i Tibet
### Versjonen i Kangyur
Det finnes to tibetanske oversettelser av teksten i henholdsvis Kangyur og Tengyur. Den førstnevnte har 76 kapitler og ble oversatt i det 8. århundre. Originalteksten var et manuskript fra Kathmandu i Nepal. Kolofonen nevner ingen oversetter, men forskjellige kataloger over Kangyur er enige om at den ble oversatt «i tidsrommet til Yeshé Dé (སྣ་ནམ་ཞང་ཡེ་ཤེས་སྡེ་) og andre». Også japaneren Hukuju Ui antyder i sin katalog fra 1934 at oversetteren var Yeshé Dé.

De to utgavene av Hemis Kangyur tilføyer at oversetterne var «Zhang Yeshé Dé og andre, i tiden til *me khri srid sde btsan*» (Hemis I) og «... i tiden til *mes khri srong (?lnga) btsan*» (Hemis II). Dette er uvanlige navn på de tibetanske kongene fra denne perioden. De refererer muligens til kong Tridé Songtsen (*khri sde srong btsan*), også kjent som Sadnalegs (*sad na legs*), som regjerte 800–815 e.Kr.

Oversettelsen nevnes i to tidlige keiserlige kataloger, og ble fullført senest omkring år 813 e.Kr.

Versjonen i Kangyur reflekterer en av flere sanskrit-versjoner som sirkulerte i India i denne perioden; den kan endog inkludere elementer fra flere kilder. Teksten inneholder visse arkaiske stavemåter og arkaiske begreper, som brukes på en uvanlig og inkonsistent måte. Navnene på flere bodhisattvaer (བྱང་ཆུབ་སེམས་དཔའ།, *byang chub sems dpa’*) er også gjengitt på måter som ikke er standard. Dette indikerer at teksten er mindre redigert enn andre kanoniske tekster ble tidlig i det 9. århundre. 

Språket ligner mye på det som brukes i den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers; visse arkaiske begreper og den nøyaktige korrespondanse til flere avsnitt, er felles for begge sūtra'ene. Tekstene må ha blitt oversatt samtidig eller i sekvens, og oversetterne må ha vært de samme. 

Den tibetanske prajñāpāramitāsūtraen i 18 000 vers divergerer betraktelig fra disse to sūtraen'ene både i språk og i bruken av visse begreper og navn. Samme diskrepans mellom versjonen i 18 000 vers og versjonene i 25 000 og 100 000 vers, finnes i prajñāpāramitābiblioteket som ble oversatt av til kinesisk av Xuánzàng (玄奘, 602–664). Det tyder på at tekstene divergerte på denne måten før de ble oversatt til kinesisk og tibetansk. 

En oversettelse til engelsk av versjonen i Kangyur er foretatt av Padmakara Translation Group og ble publisert 1. juni 2023.

### Kolofonen i Kangyur
Kolofonen finnes blant annet i Dergé Kangyur, bind 28 [ག, ga], folioene 380a.5-381a.5. Den lyder:

### Kapitlene
Nedenfor vises tekstens 76 kapitler, fordelt på 78 bampoer og bind 26-28 i Dergé Kangyur. Folionummer er også oppgitt for kapitlene, så vel som for bampoene.

### Den omarbeidede versjonen i Tengyur

En annen versjon finnes i Tengyur. Den 2. februar 2026 hadde Padmakara Translation Group ennå ikke begynt oversettelsen av denne teksten.

I akademiske miljøer er den kjent som «8-kapittel versjonen av 25 000» (ཉི་ཁྲི་ལེའུ་བརྒྱད་མ, *nyi khri le’u brgyad ma*). Dette var opprinnelig et omarbeidet sanskritmanuskript fra et kloster i Yambu (Kathmandu) og ingen oversettelse. Omarbeidingen ble foretatt av den buddhistiske misjonæren og kommentatoren Haribhadra (730–795) ca. 750 e.Kr.

Det er presentert som en kommentar, men er en litt annerledes versjon av sūtra'en. Det er små forskjeller i rekkefølgen og modifikasjoner på enkelte steder. Mens utgaven i Kangyur har 76 kapitler, er den omstrukturert og følger inndelingen i åtte kapitler i *Abhisamayālaṃkāra* eller «ornamentet av erkjennelser». Kapittelinndelingen bryter med bevarte manuskripter fra Nepal.

Den er ofte beskrevet som den «omarbeidede» og «reviderte» versjonen. Det er likevel feilaktig å tro at versjonen i Kangyur er «urevidert». I evolusjonen av mange sameksisterende versjoner, er det vanskelig å skille mellom «ureviderte» og «reviderte» versjoner.

Orientalisten Edward Conze (1904–1979) hevdet at sanskrit-manuskriptet kan gå tilbake til det 5. århundre. Ifølge historien til Tāranātha fra 1608, fant Ārya Vimuktisena diskrepanser mellom sūtra'en og *Abhisamayālaṃkāra*. Hans tvil ble fjernet da han fulgte instruksjonene til Maitreya i en drøm, og møtte *[[Upāsaka og upāsikā|upāsaka]]* Śāntivarman i Vārāṇasī. Da mottok han prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som Śāntivarman bragte fra Sør-India og denne korresponderte med rekkefølgen i *Abhisamayālaṃkāra*.

Kolofonen (Derge Tenguyr, bind 186, folio 342) forteller at teksten ble oversatt fra sanskrit til tibetansk i det 11. århundre av den nepalesiske og newarbuddhistiske paṇḍita Śāntibhadra (død ca 1050, ཞི་བ་བཟང་པོ, *zhi ba bzang po*) og tibetaneren *tshul khrims rgyal ba* (ཚུལ་ཁྲིམས་རྒྱལ་བ), også kalt Naktso Lotsāwa Tsultrim Gyalwa (1011–1064, ནག་འཚོ་ལོ་ཙཱ་བ་ཚུལ་ཁྲིམས་རྒྱལ་བ་). Sistnevnte var nært tilknyttet Atiśa.

Under oversettelsen har oversetterne også tatt i bruk versjonen i Kangyur, som ble foretatt tre århundrer tidligere. Denne har blitt brukt som grunnlag for relativt små nødvendige forandringer. Likevel er en stor majoritet av avsnittene felles for de to versjonene, og i det store og hele er de nesten identiske. Innen for de akademiske miljøene ved klostrene er det versjonen i Tengyur som det hovedsakelig refereres til, enten direkte eller fordi fordi denne versjonen er brukt av de mange eksegesene til teksten. Disse kommentarene er omtalt i et avsnitt lenger ned. Mange av disse kommentarene er relatert til *Abhisamayālaṃkāra*, og det er grunn til å tro at versjonen i Tengyur har vært fokus for detaljert studium helt siden 1100-tallet.

På den andre siden presenteres likevel versjonen i Kangyur som spesielt hellig og som «Buddhas ord» (*buddhavacana*). Den er også gjenstand for lesing og opplesing og for detaljerte analyser og studium. Denne versjonen har bevart trekk som er mye eldre enn mange andre kanoniske tekster.

I katalogen til Dergé sies det i omtalen av prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers at Ngok Lotsāwa i det 11. århundre foretok revisjoner av en tidligere oversettelse på bakgrunn av et sanskritmanuskript i et tempel i Phamting (Pharping) i Nepal. Revisjonene inkluderer navnene på tre former for meditativ stabilitet (samādhi) som han tilføyde listen i kapittel 8.

To av disse former for samādhi nevnes i versjonen av prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som finnes i Kangyur. Derfor er det mulig at også denne teksten bærer spor av senere revisjoner. På den andre siden er listene over meditative stabiliteter ikke alltid identiske mellom versjonen i Kangyur og versjonen i Tengyur. De varierer både i antall og innhold. Derfor er det ikke mulig å dra endelige konklusjoner av dette.

#### Plassering
* I Tōhoku-katalogene har denne teksten katalognummeret «Tōh. 3790».

* I Dergé Tengyur (སྡེ་དགེའི་བསྟན་འགྱུར, *sde dge‘i bstan 'gyur*) har den katalognummeret D.3817, og befinner seg i seksjonen *sher phyin* (ཤེར་ཕྱིན, prajñāpāramitā).Den består av 1921.571 sider, og er fordelt på tre bind:Bind 184 (ག, ga), folio 1b.1-315a.7Bind 185 (ང, nga) folio 1b.1-307a.7Bind 186 (ཅ, ca) folio 1b.1-342a.7.Dens 8 kapitler er fordelt på 74 bampoer.

* I Narthang Tengyur (སྣར་ཐང་བསྟན་འགྱུར་, *snar thang bstan 'gyur*) befinner teksten seg i seksjonen «dreiningen av prajñāpāramitā» (ཤེར་ཕྱིན་གྱི་སྐོར, *sher phyin gyi skor*) som igjen er en underseksjon av «tredje seksjon: Dreining av hjulet av karakteristikker (lakṣaṇayāna)» (སྐབས་གསུམ་པ།་རྒྱུ་མཚན་ཉིད་ཐེག་པའི་སྐོར།, *skabs gsum pa/ rgyu mtshan nyid theg pa'i skor/*).Den er tekst nummer N.3985. Den består av 2198.85714 sider som er fordelt på tre bind:* Bind 191 (ག, ga) folio 1b.1-347b* Bind 192 (ང, nga) folio 1b-447b * Bind 193 (ཅ, ca) folio 1b-388a.5.

* I Otani Tengyur, som er et fotografisk nytrykk av Peking Tengyur (པེ་ཅིང་བསྟན་འགྱུར།, *pe cing bstan 'gyur*) fra 1724 har teksten katalognummeret O.5188. 

* I «den gyldne Tengyur» (བསྟན་འགྱུར་གསེར་བྲིས་མ, *bstan 'gyur gser bris ma*), som ble satt sammen i gelug-klosteret Ganden mellom 1731 og 1741, har den katalognummeret G.3192.

#### Kolofonen

#### Kapitler og seksjoner
Nedenfor vises 8 kapitler, fordelt på 74 bampoer, bind 184-186 og folioer i Dergé Tengyur.

### Eksegeser i Tengyur
Det finnes flere indiske eksegeser til prajñāpāramitasūtraen i  vers i Tengyur. I Degé Tengyur finnes de i seksjonen *sher phyin* (ཤེར་ཕྱིན, prajñāpāramitā). I Narthang Tengyur, såvel som i Peking- og Ganden Tengyur heter denne seksjonen *sher phyin gyi skor* (ཤེར་ཕྱིན་གྱི་སྐོར, dreiningen av prajñāpāramitā), og er igjen en underseksjon av «Tredje seksjon: Dreining av hjulet av karakteristikker (lakṣaṇayāna)» (སྐབས་གསུམ་པ།་རྒྱུ་མཚན་ཉིད་ཐེག་པའི་སྐོར། · *skabs gsum pa/ rgyu mtshan nyid theg pa'i skor/*).

#### Kommentar av Ārya Vimuktasena
Tengyur inneholder en kommentar av Ārya Vimuktasena, en indisk disippel av Vasubandhu som virket på begynnelsen av 500-tallet e.Kr. Dette er en kombinert eksegese til Abhisamayālaṃkāra og prajñāpāramitasūtraen i  vers.

I Tōhoku-katalogene over tibetanske tekster har den katalognummeret «Tōh. 3787». I Degé Tengyur er den tekst nr 3814, består av  sider, og befinner seg i 182 (ཀ, folio 14a.1-212a.7). Den har 76 kapitler fordelt på 77 bampoer.

Tekstens tittel er *den edle kommentar til avhandlingen Abhisamayālaṃkāra, marginstruksjon [eller råd] til prajñāpāramitasūtraen i  vers*, på sanskrit Ārya-pañcaviṃśatisāhasrikā-prajñāpāramitopadeśa-śāstra-abhisamayālaṃkāra-vṛtti. Den tibetanske tittelen er *<nowiki/>'phags pa shes rab kyi pha rol tu phyin pa stong phrag nyi shu lnga pa'i tshul gyi mngon par rtogs pa'i rgyan gyi 'grel pa/* (འཕགས་པ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་སྟོང་ཕྲག་ཉི་ཤུ་ལྔ་པའི་ཚུལ་གྱི་མངོན་པར་རྟོགས་པའི་རྒྱན་གྱི་འགྲེལ་པ།). Kortformen av tittelen på sanskrit er Abhisamayālaṃkāravṛtti («kommentar til Abhisamayālaṃkāra»). På tibetansk brukes kortformene *nyi khri snang ba/* (ཉི་ཁྲི་སྣང་བ།) eller *nyi snang/* (ཉི་སྣང།), som betyr «spredning av lyset på  vers».

Teksten ble oversatt av en indisk pandit omtalt som *go mi 'chi med* (གོ་མི་འཆི་མེད།) i samarbeid med den tibetanske oversetteren Ngok Loden Sherab (1059–1109).

#### Tilleggskommentar av Bhadanta Vimuktisena
Bhadanta Vimuktisena (བཙུན་པ་རྣམ་གྲོལ་སྡེ་, *btsun pa rnam grol sde*), en elev av Ārya Vimuktasena, skrev en tilleggskommentar til ovennevnte eksegese. I Tōhoku-katalogene over tibetanske tekster har den katalognummeret «Tōh. 3788». I Degé Tengyur er den tekst nr 3815, består av 362 sider, og befinner seg i bind 183 (ཁ, folio 1b.1-181b.1). Den har 49 kapitler fordelt på 50 bampoer.

Tekstens tittel er *den edle supplementære kommentar til avhandlingen Abhisamayālaṃkāra, marginstruksjon [eller råd] til prajñāpāramitasūtraen i  vers*, på sanskrit Ārya­pañca­viṃśati­sāhasrikā­prajñā­pāramitopadeśa­śāstrābhi­samayālaṃkāra­kārikā­vārttikā. Den tibetanske tittelen er* 'phags pa shes rab kyi pha rol tu phyin pa stong phrag nyi shu lnga pa'i man ngag gi bstan bcos mngon par rtogs pa'i rgyan gyi tshig le'ur byas pa'i rnam par 'grel pa/* (འཕགས་པ་ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པ་སྟོང་ཕྲག་ཉི་ཤུ་ལྔ་པའི་མན་ངག་གི་བསྟན་བཅོས་མངོན་པར་རྟོགས་པའི་རྒྱན་གྱི་ཚིག་ལེའུར་བྱས་པའི་རྣམ་པར་འགྲེལ་པ།).

Også denne tilleggskommentaren ble oversatt av en indisk pandit omtalt som *go mi 'chi med* (གོ་མི་འཆི་མེད།) i samarbeid med den tibetanske oversetteren Ngok Loden Sherab (1059–1109).

#### Kommentar av Smṛtijñānakīrti
Smṛtijñānakīrti var en indisk pandita som reiste til den historiske regionen Kham før 1100 e.Kr., og oversatte flere tekster fra sanskrit til tibetansk. Denne teksten er en eksegese til Abhisamayālaṃkāra og prajñāpāramitasūtraene i ,  og  vers.

I Tōhoku-katalogene over tibetanske tekster har den katalognummeret «Tōh. 3789». I Degé Tengyur er den tekst nr 3816, består av  sider, og befinner seg i bind 183 (ཁ, folio 182a.1-243a.7). Den er uten kapitler og består av en bampo.

Tittelen på tibetansk er* 'bum dang nyi khri lnga stong pa dang khri brgyad stong pa gsum don mthun par mngon rtogs brgyad du bstan pa/* (འབུམ་དང་ཉི་ཁྲི་ལྔ་སྟོང་པ་དང་ཁྲི་བརྒྱད་སྟོང་པ་གསུམ་དོན་མཐུན་པར་མངོན་རྟོགས་བརྒྱད་དུ་བསྟན་པ།), oversatt fra et sanskritmanuskript med tittelen Śata­sāhasrikā­pañca­viṃśati­sāhasrikāṣṭā­daśa­sāhasrikā­trayasamānārthāṣṭābhisamaya­śāsana. På norsk blir det «en undervisning om foreneligheten av de åtte stadier av Ābhisamaya­śāsana med prajñāpāramitasūtraene i ,  og  vers».

#### Kommentar av Dharmakīrtishrī
Dharmakīrtishrī (ཆོས་ཀྱི་གྲགས་པ་དཔལ།, *chos kyi grags pa dpal*) skrev en kommentar til teksten. I Tōhoku-katalogene over tibetanske tekster har den katalognummeret «Tōh. 3794». I Degé Tengyur er den tekst nr 3821, og består av 229 sider.

Tittelen på tibetansk er *shes rab kyi pha rol tu phyin pa'i man ngag gi bstan bcos mngon par rtogs pa'i rgyan zhes bya ba'i 'grel pa rtogs par dka' ba'i snang ba zhes bya ba'i 'grel bshad* (ཤེས་རབ་ཀྱི་ཕ་རོལ་ཏུ་ཕྱིན་པའི་མན་ངག་གི་བསྟན་བཅོས་མངོན་པར་རྟོགས་པའི་རྒྱན་ཞེས་བྱ་བའི་འགྲེལ་པ་རྟོགས་པར་དཀའ་བའི་སྣང་བ་ཞེས་བྱ་བའི་འགྲེལ་བཤད་). Det originale sanskritmanuskriptet hadde tittelen *abhisamayālaṃkāra-nāma-prajñāpāramitopadeśaśāstravṛtti-duravabodhāloka-nāmatikā*.

Den norske tittelen er *Illuminasjonen av vanskelige punkter: En kommentar til (Maitreya’s) "avhandling om kvintessensens instruksjoner om prajñāpāramitā", en kommentar til abhisamayālaṃkāra*.

#### Kommentar av Prajñākaramati
Denne kommentaren tilskrives Prajñākaramati (950–1030). Tittelen er «En oppsummering av kommentaren til "erkjennelsens juvel"», på sanskrit Abhisamayālañkāravritti pindhārta. Den tibetanske tittelen er *mngon par rtogs pa'i rgyan gyi 'grel pa'i bsdus don/* (མངོན་པར་རྟོགས་པའི་རྒྱན་གྱི་འགྲེལ་པའི་བསྡུས་དོན།).

I Degé Tengyur befinner den seg i bind 188, og består av 44 sider. Den har katalognummeret «Tōh. 3795».

### Mongolske utgaver
Prajñāpāramitā i  vers ble oversatt fra tibetansk til mongolsk av Siregetu guusi chorji omkring 1600.

## Kommentarer til 25&nbsp;000 vers
* Dharmamitra, Abbot av Nalanda: «Vers med Perfekt Klarhet, en forklaring av "Erkjennelsens Juvel", en kommentar til Prajñāpāramitā» (sanskrit: Abhisamayālañkāra kārika Prajñāpāramitā Upadeshashāstrathika prasnnapada nāma, tibetansk: Shes rab kyi pha rol tu phyin pavi man qag gi bstan bcos mqon par rtogs pavi rgyan gyi tsig levur byas pavi vgrel bshad tsig rab tu gsal ba zhes bya ba).
* Ratnakīrti: «Den delen kjent som kommentaren til "Erkjennelsens Juvel"» (sanskrit: Abhisamayālañkāra vrītti kīrtikala nāma, tibetansk: Mqon par rtogs pavi rgyan gyi vgrel pa grags pavi cha zhes bya ba).
* Buddha Shrī Jñāna: «En blomsterkrans av visdommens blomsterkrans. En kommentar av "Erkjennelsens Juvel", en kommentar om råd om Overvinneren Prajñāpāramitā». (sanskrit: Abhisamayâlañkārābhagavati Prajñāpâramitā Upadeshashāstra vrītti Prajñapradīpâvalī nāma, tibetansk: Bcom ldan vdas ma shes rab kyi pha rol tu phyin pavi man qag gi bstan bcos mqon par rtogs pavi rgyan gyi vgrel pa shes rab sgron mavi phreq ba zhes bya ba)
* Ratnākarashānti: «En perfekt kommentar til "Erkjennelsens Juvel", ordnet i vers» (sanskrit: Abhisamayālañkāra kārika vrītti shuddhamatī nâma, tibetansk: Mqon par rtogs pavi rgyan gyi tsig levur byas pavi vgrel pa dag ldan zhes bya ba)

## Noter



## Se også
* Prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers
* Prajñāpāramitāsūtraen i 18 000 vers
* Prajñāpāramitāsūtraen i 10 000 vers
* Prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers

## Referanser




## Litteratur
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*