Gyaros

**Gyaros** (gresk: Γυάρος), også lokalt kjent som *Gioura* (ikke beslektet med øya Gioura i regionen Thessalia) er en skrinn, gold og ubefolket gresk øy i den nordlige delen av øygruppen Kykladene i Egeerhavet. Den ligger ikke langt fra øyene Andros og Tinos. Den er en del av kommunen Ano Syros.

Øya er rundt 8,5&nbsp;km lang og 4,5&nbsp;km bred, har et areal på mellom 19&nbsp;km² og den høyeste toppen strekker seg til 490 meter. Den er administrativt en del av kommunen Ano Syros som er en by på øya Syros. Gyaros og andre små øyer i Egeerhavet tjente som et sted å forvise viktige borgere i det tidlig romerske keiserriket. Øyas ekstreme avsidesliggende var velkjent hos romerske forfattere som Tacitus og Juvenalis. Øya var også et sted som man fengslet eller forviste venstreorienterte grekere fra 1948 og fram til 1974. Minst 22 000 mennesker ble forvist eller fengslet på øya i løpet av denne tiden.

## Mytologi
Det pesudo- aristoteliske verk *De mirabilibus auscultationibus* (*Om fantastiske ting som er hørt*, 25) gjenforteller eventyret om at på Gyaros var det mus som spiste jern.

I *[[Æneiden]]* av Vergil er det sagt at Gyaros og Mykonos er de to øyene hvor guden Apollon knyttet til den hellige øya Delos for å forhindre å flyte over Egeerhavet. Dette knyttes til myten at Delos opprinnelig var en flytende øy.

I sin gjenfortelling av myten om krigen mellom Minos og Aigevs, konge av Athen, nevner poeten Ovid Gyaros som den ene øya som nektet å bli med på krigskampanjen til konge av Kreta.

I 29 f.Kr. hadde historikeren og geografen Strabon et lengre opphold på øya mens han var på reise til Korint.

På 100-tallet e.Kr. skrev Plinius den eldre i sitt verk *[[Naturalis Historia]]* at øya, som hadde en by var rundt 15 romersk mil lang i omkretsen og lå rundt 62 romerske mil fra Andros. Han nevner også at innbyggerne på Gyaros en gang ble nødt til flykte grunnet (en pest/plage av) mus.

Øya er også nevnt av den romerske taleren Cicero, og av andre kjente latinske forfattere, noe som indikerer at Gyaros var godt kjent blant den utdannede elite i Roma på 100-tallet f.Kr. og fram til 100-tallet e.Kr.

## Tidlig historie
Det finnes spor av eldre kulturer på terrassejordbruk på østsiden. Det ligger i nærheten av en kilde og brygge ved levningene av en eldre landsby som har navn etter øya. Øya var aldri rik, selv om den en tid preget eget mynt, og drev purpurfarging eller fangst av purpursnegler. Allerede i romersk tid var øya et fryktet sted for forvisning (se nedenunder).

## Romersk forvisning
Øya som på latin ble omtalt som Gyaros eller Gyara tjente som et sted å sende forviste romerske borgere. Tacitus, som skrev tidlig på 100-tallet e.Kr., nedtegnet at da Silanus, prokonsul av provinsen Asia ble anklaget for pengeutpressing og forræderi, og da det ble foreslått i det romerske senatet at han burde forvises til Gyaros, lot keiser Tiberius han isteden bli sendt til naboøya Kythnos, som ligger lengre sør, ettersom Gyaros var «grell og blottet for menneskelig kultur». Konfronterte med en annen anbefaling med å forvise en annen anklaget til Gyaros skal Tiberius igjen ha avslått, bemerket at øya manglet ferskvann og de som ble gitt livet (ikke dømt til døden) burde ha midler til å kunne fortsette å leve. Den anklagede fikk deretter tillatelse til å bli sendt til Amorgos isteden.

Den romerske poeten Juvenalis, en nær samtidig av Tacitus, nevner øya to ganger i sin *Satirer*: først som et forvisningssted for særlig verdiløse kriminelle (1.73), og deretter som et symbol på klaustrofobisk fengsling (10.170). I en annen referanse sammenligner Juvenalis rastløsheten til Aleksander den store til en fengslet mann på Gyaros:

:*En jordklode var ikke nok for ungdommen fra [[Pella]],*
:*Han sydet innenfor verdens trange begrensninger*
:*som om han var hemmet av Gyaras klipper eller av lille [[Serifos]].*

## Moderne forvisning
Det er fengselsbygning i rød murstein som ble reist i årene 1948-1953 som holdt rundt regnet 10 000 menn i forvaring grunnet deres deltagelse i den greske motstandsbevegelsen Ethniko Apeleftherotiko Metopo (EAM), det vil si «Den nasjonal frigjøringsfront». Mange av dem var også deltagende i den greske borgerkrigen (1945–1949). Mange av de som fengslet hadde kjempet tappert mot de italienske og tyske okkupasjonsmaktene under den andre verdenskrig, kun for å bli fengslet for å være venstreorienterte i etterkrigstiden.

Fengselet ble benyttet på nytt i årene fra 1957 til 1964 og under den greske militærjuntaen 1967–1974. Bygningene i dag er i forfall grunn erodering fra regn og vind, og det er intet vedlikehold som blir foretatt. I fire adskilte steder i nord for fengselsbygningen er det også ruiner av fangeleirer hvor folk bodde i telt, både sommer som vinter. En gang i året får øya besøk ved at det betales en avgift for kunne holde en seremoni ved gravlunden for de fanger som døde på øya. De er de gjenværende kvinner og menn, født mellom 1910-tallet og 1930-tallet, som tidligere ble holdt fengslet på øya for deres politiske syn.

Hvor mange som satt innesperret fra borgerkrigen i 1946 og fram til militærjuntaens styre falt i 1974 er ikke helt oversiktlig, men det er beregnet at opp til at det eksisterte  fanger alt i alt. Forholdene er beskrevet som djevelske med rapporter om voldtekter, overfall og tortur. Bruken av øyene i Egeerhavet som et sted for forvisning og fengsling er et ofte glemt kapittel av Hellas' moderne historie. Forholdene var sammenlignbare med de tyske konsentrasjonsleirer, og det var ikke før i 1989 at sosialisten og ministeren Melina Mercouri, som selv måtte flykte for juntaen, insisterte på at fangeøyene skulle markeres og minnes som det de var.

Den gresk regjeringen har benyttet Gyaros som rakettmål for den greske marine fram til året 2000. For øyeblikket er øya ikke offentlig og tar ikke imot besøk, og båter eller fiske som nærmer seg blir avvist av kystvakten.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Bilder av fengselet for politiske fanger på Flickr.com
* Fred Ihrts foto av konsentrasjonsleiren på Gyaros i 1967