Manifest destiny

**Manifest destiny** («skjebnesbestemmelse», «bestemt skjebne/mål») var en frase som representerte den tro og overbevisning i USA på 1800-tallet om at amerikanske nybyggere var bestemt til å ekspandere vestover over Nord-Amerika. Denne troen var både åpenbar («manifest») og sikker («skjebne»). Det var en doktrine som utviklet seg i USA på 1830- og 1840-tallet for å oppmuntre til amerikansk territoriell ekspansjon. Den uttrykker overbevisningen om at USA var forutbestemt til å ekspandere vestover helt til Stillehavet. Troen var forankret i amerikansk eksepsjonalisme og romantisk nasjonalisme, noe som antydet den uunngåelige spredningen av den republikanske styreformen. Det var et av de tidligste uttrykkene for amerikansk imperialisme i USA.

Ifølge historikeren William Earl Weeks var det tre grunnleggende prinsipper bak konseptet:

* Antakelsen om USAs unike moralske dyd.
* Påstanden om sitt oppdrag for å forløse verden ved spredning av republikansk regjering og mer generelt «den amerikanske livsstilen».
* Troen på nasjonens guddommelig forordnede skjebne for å lykkes i dette oppdraget.

*Manifest destiny*, «skjebnesbestemmelsen», forble sterkt splittende i amerikansk politikk, og forårsaket konstant konflikt angående slaveri i disse nye statene og territoriene. Frasen er også assosiert med nybyggernes koloniale fordrivelse av amerikanske urfolk som allerede oppholdt seg på de landområdene som nybyggerne krevde for seg selv og annekteringen av landområder vest for USAs grenser på den tiden. 

## Kontekst

Konseptet ble en av flere store kampanjespørsmål under presidentvalget i 1844, hvor Det demokratiske partiet vant og uttrykket «*manifest destiny*» ble fremmet og fastsatt i løpet av et år. Konseptet ble brukt av demokrater for å rettferdiggjøre Oregon-grensetvisten i 1846 og annekteringen av republikken Texas i 1845 som en slavestat, og kulminerte med den meksikansk-amerikanske krigen i 1846. Derimot avviste det store flertallet av amerikanske whiger og framtredende republikanere (som Abraham Lincoln og Ulysses S. Grant) konseptet og aksjonerte mot disse handlingene. Innen 1843, hadde den tidligere president John Quincy Adams, opprinnelig en stor tilhenger av konseptet om *manifest destiny*, ombestemt seg og forkastet ekspansjonisme ettersom det betydde utvidelsen av slaveriet i Texas. Ulysses S. Grant hadde tjenestegjort i og fordømte den meksikansk-amerikanske krigen, og erklærte den som «en av de mest urettferdige [kriger] som noen gang er ført av en sterkere mot en svakere nasjon». Historiker Daniel Walker Howe oppsummerte at «amerikansk imperialisme representerte ikke en amerikansk konsensus (enighet); den provoserte bitter dissent (meningsforskjell) innen den nasjonale politikken.»

Det var aldri et sett med prinsipper som definerer *manifest destiny*; det var alltid en generell idé snarere enn en spesifikk politikk laget med et motto. Dårlig definert, men sterkt følt, *manifest destiny* var et uttrykk for en moralsk overbevisning og verdien av ekspansjonisme som komplementerte andre populære ideer fra tiden, deriblant amerikansk eksepsjonalisme og romantisk nasjonalisme. Andrew Jackson, som snakket om å «utvide området for frihet», karakteriserte sammensmeltingen av USAs potensielle storhet, nasjonens spirende følelse av romantisk selvidentitet og dens ekspansjon.

Likevel var ikke Jackson den eneste presidenten som utdypet prinsippene som ligger til grunn for *manifest destiny*. Delvis på grunn av mangelen på en definitiv fortelling som skisserte dens begrunnelse, tilbød talsmenn sprikende eller tilsynelatende motstridende synspunkter. Mens mange skribenter først og fremst fokuserte på amerikansk ekspansjonisme, det være seg til Mexico eller over Stillehavet, så andre på begrepet som en oppfordring til etterfølgelse. Uten en forent tolkning, langt mindre en utdypet politisk filosofi, ble disse motstridende oppfatningene på USAs skjebne aldri løst. Denne variasjonen av mulige betydninger ble oppsummert av Ernest Lee Tuveson: «Et stort kompleks av ideer, politikk og handlinger er forstått under uttrykket «Manifest Destiny». De er ikke, som vi burde forvente, alle kompatible, og de kommer heller ikke fra en enkelt kilde.»

## Etymologi

De fleste historikere har tradisjonelt kreditert avisredaktør John O'Sullivan med å opprettet begrepet *manifest destiny* i 1845. Imidlertid andre historikere antydet at den usignerte lederartikkelen med tittelen «Annexation» der det først dukket opp ble skrevet av Jane Cazneau, journalisten, lobbist og tilhenger av å annektere hele Mexico under den nevnte krigen.

O'Sullivan var en innflytelsesrik talsmann for «det jacksonske demokrati», det vil si Andrew Jacksons politisk filosofi i USA som utvidet stemmeretten til de fleste hvite menn over 21 år og omstrukturerte en rekke føderale institusjoner. Det ble beskrevet av Julian Hawthorne som «alltid full av storslåtte og verdensomfattende planer.» O'Sullivan skrev en artikkel i 1839 som, selv om han ikke brukte begrepet «manifest destiny», spådde en «guddommelig skjebne» for USA basert på verdier som likhet, rettigheter basert på samvittighet og personlig frigjørende rettigheter «for å etablere på Jorden menneskets moralske verdighet og frelse». Denne skjebnen var ikke eksplisitt territoriell, men O'Sullivan spådde at USA ville være en av en «union av mange republikker» som deler disse verdiene.

Seks år senere, i 1845, skrev O'Sullivan et annet essay med tittelen «Annexation» i *Democratic Review*, der han først gang brukte uttrykket «manifest destiny». I denne artikkelen oppfordret han USA å annektere republikken Texas, ikke bare fordi Texas ønsket dette, men fordi det var «vår åpenbare skjebne å utbre over kontinentet tildelt av Forsynet for den frie utviklingen av våre årlig multipliserende millioner». Demokratene overvant opposisjonen til whigene og annekterte Texas i 1845. O'Sullivans første bruk av uttrykket «manifest destiny» vakte dog liten oppmerksomhet der og da.

O'Sullivans andre bruk av uttrykket ble derimot ekstremt innflytelsesrik. Den 27. desember 1845, i sin avis *New York Morning News*, tok O'Sullivan opp den pågående grensekonflikten med Oregonspørsmålet med Storbritannia. O'Sullivan hevdet at USA hadde rett til å kreve «hele Oregon»:


«Og dette kravet er av vår *manifest destiny* til å utbre og eie hele kontinentet som Forsynet har gitt oss for utviklingen av det store eksperimentet med frihet og føderert selvstyre som er betrodd oss.»


Det vil si at O'Sullivan mente at Forsynet hadde gitt USA et oppdrag om å spre republikansk demokrati («det store frihetseksperimentet»). Ettersom den britiske regjeringen ikke ville spre demokrati, mente O'Sullivan, burde britiske krav på territoriet overstyres. O'Sullivan mente at *manifest destiny* var et moralsk ideal (en «høyere lov») som erstattet andre hensyn.

O'Sullivans opprinnelige oppfatning av *manifest destiny* var ikke et krav om territoriell utvidelse med makt. Han trodde at utvidelsen av USA ville skje uten påbud eller ledelse fra den amerikanske regjeringen eller militærets involvering. Etter at amerikanere immigrerte ankom til nye regioner, ville de opprette nye demokratiske regjeringer, og ville deretter søke opptak til USA, slik Texas hadde gjort. I 1845 spådde O'Sullivan at California ville følge dette mønsteret neste gang, og at selv Canada til sist ville også be om annektering. Han var kritisk til den meksikansk-amerikanske krigen i 1846, selv om han kom til å tro at resultatet ville være fordelaktig for begge land.

Ironisk nok ble O'Sullivans begrep populær først etter at den ble kritisert av Whigpartiets motstandere av Polk-administrasjonen. Whigene fordømte *manifest destiny* og hevdet at «tilhengere av erobringsplaner, som skal videreføres av denne regjeringen, er engasjert i forræderi mot vår grunnlov og erklæring om rettigheter, og gir hjelp og trøst til republikanismens fiender, ved at de forfekter og forkynner læren om retten til erobring.» Den 3. januar 1846 latterliggjorde whig-representanten Robert Winthrop konseptet i kongressen og sa «Jeg antar at retten til en *manifest destiny* til å bre seg ikke vil bli innrømmet å eksistere i noen nasjon bortsett fra den universelle Yankee-nasjonen.» Winthrop var den første i en lang rekke av kritikere som antydet at talsmenn for *manifest destiny* siterte *Divine Providence* («Guddommelig Forsyn») for rettferdiggjøre handlinger som var motivert av sjåvinisme og egeninteresse. Til tross for denne kritikken, omfavnet ekspansjonister begrepet, som ble så populært at opprinnelsen snart ble glemt.

## Temaer og påvirkninger

Historiker Frederick Merk skrev i 1963 at begrepet *manifest destiny* ble født ut av «en følelse av oppdrag for å forløse Den gamle verden ved et godt eksempel ... generert av potensialene til en ny jord for å bygge en ny himmel». Merk uttaler også at *manifest destiny* var et sterkt omstridt konsept i nasjonen:


«Fra begynnelsen fikk *manifest destiny*  – vidstrakt i program, i dets følelse av kontinentalisme – liten støtte. Det manglet nasjonalt, seksjons- eller partifølge i forhold til omfanget. Årsaken var at det ikke reflekterte den nasjonale ånden. Tesen om at den legemliggjorde nasjonalisme, som finnes i mye historisk forfatterskap, har få reelle støttende bevis.»


En mulig innflytelse er rasemessig overmakt, nemlig ideen om at den amerikanske angelsaksiske rasen var «atskilt, medfødt overlegen» og «forutbestemt til å opprette god regjering, kommersiell velstand og kristendom til de amerikanske kontinentene og verden». Forfatteren Reginald Horsman skrev i 1981 at dette synet også innebar at «underordnede raser var dømt til underordnet status eller utryddelse» og at dette ble brukt for å rettferdiggjøre «slaveriet av de svarte og forvisningen og mulig utryddelse av indianerne.»

Opprinnelsen til det første temaet, senere kjent som amerikansk eksepsjonalisme, ble ofte sporet til USAs puritanske arv, spesielt puritaneren John Winthrops berømte preken «City upon a Hill» fra 1630, der han ba om etablering av et dydig samfunn som ville være en lysende eksempel for Den gamle verden. I sin innflytelsesrike pamflett *Common Sense *fra 1776, gjentok Thomas Paine denne forestillingen, og hevdet at den amerikanske revolusjon ga en mulighet til å skape et nytt, bedre samfunn:


«*We have it in our power to begin the world over again. A situation, similar to the present, hath not happened since the days of Noah until now. The birthday of a new world is at hand...*» («Vi har det i vår makt å starte verden på nytt. En situasjon som ligner i dag, som ikke har skjedd siden Noahs dager til nå. Bursdagen til en ny verden nærmer seg...»)


Mange amerikanere var enige med Paine, og kom til å tro at USAs dyd var et resultat av dets særskilte eksperiment i frihet og demokrati. Thomas Jefferson skrev i et brev til James Monroe, «det er umulig å ikke se fram til fjerne tider når vår raske multiplikasjon vil utvide seg utover disse grensene, og dekke hele det nordlige, om ikke det sørlige kontinentet.» For amerikanere i tiårene som fulgte deres proklamerte frihet for menneskeheten, nedfelt i uavhengighetserklæringen, kunne bare beskrives som innvielsen av «en ny tidsskala» ettersom verden ville se tilbake og definere historien som hendelser som fant sted før, og etter uavhengighetserklæringen. Det fulgte at amerikanere skyldte verden en forpliktelse til å utvide og bevare denne overbevisningen.

Opprinnelsen til det andre temaet er mindre presis. Et populært uttrykk for USAs misjon ble utdypet av president Abraham Lincolns beskrivelse i hans budskap til kongressen 1. desember 1862. Han beskrev USA som «det siste, beste håp for Jorden». USAs «oppdrag» ble ytterligere utdypet under Lincolns Gettysburg-tale, der han tolket den amerikanske borgerkrigen som en kamp for å avgjøre om noen nasjon med demokratiske idealer kunne overleve; dette har blitt kalt av historikeren Robert Johannsen «den mest varige uttalelsen om Amerikas manifeste skjebne og oppdrag».

Det tredje temaet kan sees på som en naturlig utvekst av troen på at Gud hadde en direkte innflytelse i grunnleggelsen og videre handlinger til USA. Statsviter og historiker Clinton Rossiter beskrev dette synet som en oppsummering av «at Gud, på det riktige stadiet i historiens fremmarsj, kalte fram visse hardføre sjeler fra de gamle og privilegerte nasjoner ... og at han ved å skjenke sin nåde også skjenket et særegent ansvar». Amerikanerne forutsatte at de ikke bare var guddommelig valgt for å opprettholde det nordamerikanske kontinentet, men også for å «spre de grunnleggende prinsippene som er angitt i Loven om rettigheter til utlandet».

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  Previously published as 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker

* Manifest Destiny and the U.S.–Mexican War: Then and Now
* President Polk's Inaugural Address, innvielsesalen til president James K. Polk
* Collection: «Manifest Destiny and the American West»  fra University of Michigan Museum of Art
* «The Expansion of Empire», av Gayle Olson-Raymer, 15 siders undervisningsopplegg for videregående elever, *Zinn Education Project/Rethinking Schools*