Giardiautbruddet i Bergen i 2004

**Giardiautbruddet i Bergen i 2004** var et utbrudd av *[[Giardia lamblia]]* høsten 2004 og skyldtes utette kloakkanlegg rundt drikkevannskilden Svartediket i Bergen. Utbruddet kan ha rammet mellom  og  personer. Parasittene kan føre til giardiasis, en tarminfeksjon med symptomer som diaré, kvalme og magesmerter.

## Forskning
En studie foretatt av universitetet i Bergen viste at noen opplevde plager flere år etter utbruddet. Enkelte fikk også kronisk utmattelsessyndrom og irritabel tarm. Det regnes med at minst 300 bergensere fikk plager som påvirket hvor mye de kunne være i arbeid. Noen av de rammede ønsket også erstatning fra Bergen kommune.

Forskerne ved universitetet fulgte  personer med påvist giardia og en frisk kontrollgruppe for å kunne sammenlikne gruppene. De fant ut at smittede og ikke-smittede kunne ha like god livskvalitet, så lenge de ikke hadde irritabel tarm og kronisk utmattelsessyndrom.

Tidligere studier fra forskerne i Bergen viste at:
* 47 % av giardiapasientene hadde irritabelt tarmsyndrom tre år etter utbruddet og 43 % ti år etter utbruddet, mot 14 % i begge kontrollgruppene.
* 47 % av pasientene hadde kronisk utmattelse tre år etter og 26 % ti år etter, mot 11 % i begge kontrollgruppene.
* 18 % hadde begge tilstander, mot 3 % i kontrollgruppen ti år etterpå.

## Årsak
En rapport ble lagt frem i mai 2006, og konkluderte enstemmig med at sannsynlig smittekilde for utbruddet var kloakkforurensning av vannkilden Svartediket fra boliger i nær bebyggelse. Konklusjonen var basert på de korte avstandene (200–300 meter) mellom antatt tilførselssted/område og råvannsinntak frem til «inntakets plassering i demningen».

Man påpekte også tregheten i meldesystemet, der en kvinne var diagnostisert som giardia-smittet i september, mens kommuneoverlegen først fikk kjennskap til dette i desember.

I rapporten ble det påpekt at daværende Svartediket vannverk etter utvalgets vurdering ikke oppfylte bestemmelsene i 
drikkevannsforskriften av 1995, og derfor ikke skulle gis godkjennelse etter denne forskriften. Utvalget mente heller ikke at drikkevannsforskriften åpnet for at en plangodkjenning alene (for et fremtidig utbygd vannverk) var tilstrekkelig. Det var ikke godkjenningsstempelet som var viktig, men at undersøkelser og dokumentasjon i forbindelse med slik godkjenning, trolig ville bidratt til å oppdage utette kloakkrør fra boligene i/nær nedslagsfeltet som hygienisk risikofaktor i dette tilfellet.

Svartedikets nærområde ble også tilrådet å få installert tette avløpstanker, slik det gjøres for bebyggelsen rundt Maridalsvannet i Oslo. Med slik tank i kjeller eller et uthus, vil lekkasjer på avløpet renne inn i kjelleren, ikke ned i grunnen.

### Motstridende artikkel
En artikkel i *[[Tidsskrift for Den norske legeforening]]* fra 2015 hevdet at ovenstående konklusjon var feil. I artikkelen sannsynliggjør kommuneoverlege i Enebakk kommune, Torgeir Landvik, at store mengder hundeavføring hadde samlet seg opp langs turveien ved Svartediket i et lengre tidsrom sommeren 2004 da det bare falt lett nedbør, som bidro til at avføringen ikke tørket ut og dermed bevarte sitt innhold av infeksiøse Giardia-cyster, Cryptosporidium-oocyster (som overlever klorbehandling, men ikke UV- og ozonbehandling av vann, uttørking, frysing og ett minutts koking) og termostabile koliforme bakterier/E. coli. 

De kraftige regnskyllene 19. – 21. august førte til at en stor del av denne avføringen ble skylt ut i Svartediket. Det bratte terrenget langs turveien ned mot drikkevannskilden bidro til effektiv utvasking. Lav vannstand i Svartediket da de kraftige regnskyllene kom, førte til at det forurensede overflatevannet raskt nådde råvannsinntaket og således utløste Giardia-utbruddet.

## Se også
* Vannproblemene på Askøy i 2019

## Referanser


## Eksterne lenker
* Giardia-utbruddet i Bergen 2004 – hva var smittekilden? – Artikkel hos *Tidsskrift for Den norske legeforening*
* Renseprosessen ved Svartediket vannbehandlingsanlegg