Overdubbing

**Overdubbing** (også kjent som *layering*, «lagdeling») er en engelsk betegnelse for en teknikk som brukes i lydopptak der lydspor som er forhåndsinnspilt deretter spilles av og overvåkes, samtidig som nye, doble eller utvidede spor spilles inn på ett eller flere tilgjengelige spor på en digital lydarbeidsstasjon (DAW) eller båndopptaker. Prosessen med overdubbing kan gjentas flere ganger. Denne teknikken brukes ofte med sangere, så vel som med instrumenter eller ensembler/orkestre. Overdubbing gjøres vanligvis for å gi det opprinnelige opptaket rikdom og kompleksitet. Hvis det for eksempel bare er én eller to artister involvert i innspillingsprosessen, kan overdubbing gi effekten av å høres ut som mange utøvere. 

## Etymologi
Overdubbing er et engelsk begrep som også benyttes på norsk i mangel av noe annet. På engelsk er overdub registrert fra 1954, i betydningen «legge til lyder i et opptak», sammensatt fra over + dub. Dub er en forkortelse for double, dobbel, registrert fra 1929 i betydningen «legge til eller endre lyd på film». Betegnelsen oppsto grunnet behovet for å legge til eller endre lyd på filmopptak.

## Prosessen
I vokale opptredener lytter utøveren vanligvis til en eksisterende innspilt framføring (vanligvis gjennom hodetelefoner i et innspillingsstudio) og spiller samtidig en ny framføring sammen med den, som også blir innspilt. Hensikten er at den endelige miksen skal inneholde en kombinasjon av disse to innspillingene, «dubene».

En annen type overdubbing er flersporsinnspilling (på engelsk kalt *tracking*), det vil si å etablere grunnsporene. Det innebærer å lydspor som inneholder rytmeseksjonen (vanligvis med trommer) i en sang som spilles inn først, deretter følges opp med overdubbinger (soloinstrumenter, som keyboard eller gitar, og til slutt vokal). Denne metoden har vært standardteknikken for innspilling av populærmusikk siden tidlig på 1960-tallet. I dag kan overdubbing utføres selv på vanlig innspillingsutstyr, eller en typisk PC utstyrt med et lydkort, ved hjelp av programvare for digital lydarbeidsstasjon.

Det er flere grunner for at man lager en overdub. En av de tydeligste er for å gjøre det lettere; for eksempel, om en bassgitarist er midlertidig utilgjengelig, kan man spille inn alt annet, og legge til bassen senere. På samme måte kan man, hvis en sang trenger flere gitarstemmer, men kun har en gitarist, få den ene gitaristen til å spille inn begge stemmene og deretter legge dem sammen (som på sangen «Sunshine of Your Love» til Cream sin, hvor det ville vært umulig for Eric Clapton å spille rytmegitar og sologitar samtidig). Vokalister som også spiller instrumenter bruker ofte overdub, ettersom det lar dem fokusere på en rolle om gangen.

## Eksempler
Ettersom prosessen med overdubbing innebærer å jobbe med forhåndsinnspilt materiale, trenger ikke utøverne som er involvert noen gang å ha møtt hverandre fysisk, eller engang være i live. I 1991, flere tiår etter at faren Nat King Cole døde, ga Natalie Cole ut en «virtuelt duett», en innspilling av «Unforgettable» hvor hun overdubbet sin vokal over på farens originale innspilling fra 1960-tallet. Siden det ikke er noen tidsbegrensning med overdubbing, er det heller ingen grense for avstand, eller antall overdubbede lag. Det kanskje mest omfattende samarbeidende overdubbingsinnspillingen ble utført av Eric Whitacre i 2013, hvor han redigerte sammen et «virtuelt kor» med 8409 lydspor fra 5905 personer fra 101 land.

Mange vokalister bruker overdubbing for å kunne synge harmonisk med seg selv, som Michael Jackson, Patti Page, Prince, Harry Nilsson, Laura Nyro, The Carpenters, Robert Plant, John Frusciante, Brian Wilson, Elliott Smith, Emitt Rhodes og George Harrison. Medlemmene av Queen overdubbet stemmene sine flere ganger for å lage en chorus-effekt på «Bohemian Rhapsody». Især vokalister bruker overdubbing flittig, for å gjøre innspillingene sine perfekte etter flere forsøk. Vokalisten Dusty Springfield er kjent for å ha brukt lang tid med dette verktøyet for å perfeksjonere sangen. Overdubbing brukes også for å gjør en sanger mer solid; doubletracking lar en sanger med dårlig intonasjon høres mer ren ut.

Overdubbing blir av og til sett på som noe negativt, da det blir sett på som en måte å forbedre en artist eller gruppes kvalitet. De tidligere utgivelsene av The Monkees ble laget av en gruppe studiomusikere som spilte inn sanger (ofte i et annet studio, og noen før bandet i det hele tatt var opprettet), som senere ble overdubbet med the Monkees sine stemmer. Sangene ble hits, men mange kritikere kritiserte dem. Det var ikke ment som juks, men fikk likevel masse kritikk både i media og blant folk flest.

## Historie
Muligens det første kommersielle problemet med overdubbing kom mot slutten av 1920-tallet, ikke lenge etter intrduksjonen av elektroniske mikrofoner i platestudioet, med RCA Victor. Innspillinger av den avdøde Enrico Caruso solgte fremdeles bra, så RCA tok noen av hans tidligere plater, kun med pianoakkompagnement, la til studioorkester, og gjenutgav innspillingene.

Sidney Bechet laget et par kjente overdubs i 1941, «The Sheik of Araby» og «Blues of Bechet». Bechet spilte inn seks forskjellige instrumenter; hver versjon måtte spilles på en ny master-disk sammen med den forrige innspillingen, med et tap av audiokvalitet for hver innspillingen. Sangene ble gitt ut som «Sidney Bechet's One Man Band». American Federation of Musicians protesterte mot innspillingen, og stanset eksperimenteringen med kommersiell overdubbing i USA i flere år.

Da magnetbånd ble oppfunnet ble det åpnet nye muligheter for overdubbing, spesielt med utviklingen av flersporsinnspillingen med Sel-Sync. Den første kommersielt utgitte platen laget på flersporsmagnetbånd var av gitaristen Les Paul, med utgivelsen «Lover (When You're Near Me)» i 1947, med åtte forskjellieg el-gitarstemmer.

Peter Ustinov spilte flere stemmer in på «Mock Mozart», på en innspilling produsert av George Martin. Abbey Road Studios hadde ingen flersporsinnspillere akkurat da, så et par monomaskiner ble brukt. Martin brukte den samme prosessen på en senere komedieutgivelse av Peter Sellers, ved bruk av stereomaskiner og panorering.

## Referanser


## Litteratur
* Huber, David Miles; Runstein, Robert E. (2017): *Modern Recording Techniques*, Routledge, ISBN 978-1138954373.

## Eksterne lenker
*