Erik Gustaf Geijer

**Erik Gustaf Geijer** (født 12. januar 1783 på Ransäters bruk i Värmland, død 23. april 1847 i Stockholm) var en svensk forfatter, lyriker, filosof, historiker og komponist. Han var professor i historie ved Uppsala universitet 1817, medlem av Svenska Akademien 1824. Videre var han medlem av Götiska Förbundet og redaktør for deres tidsskrift *[[Iduna]].* Geijer var morfar av Hugo Hamilton, sønn av Bengt Gustaf Geijer og Ulrika Magdalena Geisler og sønnsønn av Bengt Gustaf Geijer.

I 1795 (da han var 12 år) gikk han på Karlstads skole, han ble student 1799 i Uppsala, filosofidoktor 1806, dosent i historie 1810 og ordinert til professor i 1817.

Under en reise til England, som skulle få stor betydning for hans utvikling, ble han utnevnt til dosent i historie (1810) og det påfølgende året i Götiska förbundet, hvis virksomhet han ble interessert i å delta i. Etter sitt besøk i England bestemte han seg for å bli der. Han oppholdt seg i England i perioden 1809-1810, og i 1816 giftet han seg med Anna Elisabeth Lilljebjörn.

I begynnelsen av 1816 holdt han forelesninger om svensk historie, som ble besøkt av et stort antall tilhørere, blant dem den tyske forfatterinnen Amalia v. Helvig, som da var på ferie i Uppsala. Hun gjorde et dypt inntrykk på han og åpnet hans sinn for kunstens skjønnhet. Han hentet inspirasjon til sin diktning fra fortiden og skrev de berømte diktene *Vikingen* og *Odalbonden*, og i folkvisestil skrev han *Den lille kolargossen*. Han var til og med komponist. Han lagde melodier til mange av sine dikt.

I år 1817 ble han professor i historie og ble ansett som universitetets fremste mann på sin tid. Som professor ved Uppsala universitet skrev han Svenske folkets historie og ble gjennom dette også en berømt historieskriver.

I år 1821 ble han med utgangspunkt i det filosofiske skriftet «Thorild» utsatt for en prosess som kunne ha resultert i landsforvisning. Enkelte av Geijers uttalelser om dogmene ble ansett som en fornektelse av den rene evangeliske lære (protestantiske kristendomen). Han ble frikjent.

I 1838 gav han ut det første nummeret av tidsskriftet «Litteraturbladet». Dette var hans arbeid, filosofi og liv til han døde i 1847 i Stockholm, 64 år gammel.

## Bibliografi

* *[[Om falsk och sann upplysning med avseende på religionen]]* (1811) 
* ** (1820)
* *[[Minnen]]* (1834)
* Salmer:
** Du bar ditt kors, o Jesu mild, 1819
** Du segern oss förkunnar, 1812 (Herren Lever 1977 nr 874)
** Ej guld och rikedom jag har, 1812
** Hur härlig, Gud, din sol uppgår, 1812
** I nåd du, Herre, på oss tänkt, 1812
** Jag vet en hälsning mera kär (1937 nr 483) tekst og melodi 1837
** O du Helge Ande, kom till oss in, bearbeitning av en eldre svensk tekst 1819.
** På krubbans strå man lade dig, 1812
** Så snart for då min fröjd sin kos, 1812
* Øvrige diktning:
** *Bergsmannen*
** *Bilden*
** *[[Karl XII:s marsch vid Narva]]*
** *[[Den lilla kolargossen|Kolargossen]]*
** *Natthimmelen*
** *[[Odalbonden]]*
** *På nyårsdagen 1838*
** *Shakespeare*
** *Tonerna*
** *Uppvaknandet*
** *Vikingen*

## Biografiske verker
* *Erik Gustaf Geijer före avfallet*, Borelius, Hilma, 1909, Lund.

## Medlemskap og utmerkelser
Geijer ble innvalgt i Svenska Akademien i 1824 og inntrådte på stol nummer 14 etter Malte Ramel 15. januar 1826.
Han ble medlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien i 1824, av Kungliga Musikaliska Akademien i 1829 og Kungliga Vetenskapsakademien i 1835. Geijer var også medlem av Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Geijerske slektforeningens hjemmeside om Erik Gustaf Geijer