open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dengisme

**Dengismen** ()) er en politisk og økonomisk ideologi i Folkerepublikken Kina som først ble utviklet av den kinesiske leder Deng Xiaoping. Han klarte å befeste sin makt under det tredje plenum av Det kinesiske kommunistpartis 11. sentralkomite, i desember 1978, og det var da han lanserte politikken *[[reform og åpning]]*, som – selv om den ikke er ett av de fire identifiserte prinsippene av dengismen, likevel ble den mest varige arven dengismen skulle etterlate seg i Folkerepublikkens økonomiske og dermed sosiale historie.

Fra 1980-årene er dengismen blitt pliktfag på kinesiske universiteter. Mens tradisjonell maoistisk teori ideologisk knyttet Kinas utvikling til «byggingen av sosialismen» til klassekamp, la dengismen hovedvekten på økonomisk oppbygging og stabilitet. Dengs sosialfilosofi omfattet også det som slagordsmessig ble sammenfattet som sosialisme med kinesiske særtrekk.

Mange tilskriver dengismen æren for Folkerepublikken Kinas fenomenale økonomiske vekst. Dengisme kan forstås som et samlebegrep for den politikken som først inkluderte markedsreform i Kina. Allerede i 1978 gikk begrepet *[[klassekamp]]* ut av den offisielle kinesiske politikken, og sentralkomiteen vedtok å «styre økonomien etter økonomiske prinsipper». I praksis betydde det begynnelsen på en full liberalisering av økonomien og innføring av markedsøkonomi, samtidig som man fortsatte å holde fast på de sosialistiske verdiene.

Deng lanserte ikke sin teori før kulturrevolusjonen (1966–1976) var over, og han selv var kommet til makt. Et raskt riss av Deng Xiaoping-teorien gis ved de såkalte «fire prinsipper», som er:

#Marxisme og leninisme
#Troskap til Kommunistpartiet
#Lydighet overfor myndighetene
#Mao Zedongs tenkning (*Mao Zedong sixiang* 毛泽东思想)


I 1992, fjorten år etter at Deng hadde etablert seg som landets øverste nasjonale leder, la han ut på sin «nanxun», eller «inspeksjonsreise i sør». Han var da blitt svært gammel. Da gjorde han seg bemerket ved sitt navngjetne utsagn «*kaifang* 开放!». Disse ordene, som ordrett betyr «åpne opp», skulle bli en mantra for Kinas økonomiske og sosiale utvikling.

## Sitater
Dengismens utpregede pragmatisme, som brøt mot streng klassisk kommunistisk tenkning, ble gjerne illustrert ved en rekke sitater:

Angående økonomiske metoder sammenfattes det gjerne i et sitat, der Deng i virkeligheten gjengir et ordspråk fra sitt hjemlige Sichuan:

:「不管白猫、黑猫，逮住老鼠就是好猫。」
:*Bùguǎn bái māo, hēi māo, dàizhù lǎoshǔ jiù shì hǎo māo.*
:«Likegyldig om svart katt, hvit katt – hovedsaken er om den fanger mus.»

Angående en distansering fra en dogmatisk tillit til Mao Zedong: Her siterte Deng fra Han Shu, et gammelt kinesisk historieverk:

:「實事求是。」
:*Shí shì qiú shì.*
:«Søk sannheten fra kjensgjeringene.»

Om at det ikke var noe problem at de økonomiske reformene ville medføre at noen ble rikere enn andre:

:「一部分先富起来。」
:*Yībùfèn xiān fùqǐlái.*
:«En del skal bli rik først.»

Angående Folkerepublikkens forhold til Hongkong og Macao, og i fremtiden til Taiwan:

:「一国两制」
:*Yìguó liǎngzhì.*
:«Ett land, to systemer.»
Meningen med livet (andre betydninger)

**[[Meningen med livet]]** er hensiktene som kan tilordnes det menneskelige livet.

**Meningen med livet** kan også referere til:

* Filosofi, en grunnleggende vitenskap som reflekterer over blant annet tilværelsen
** 42 (tall) fra *Haikerens guide til galaksen*, «svaret på ‘livet, universet og alt’»
* ''Meningen med livet'' (film) av Monty Python 

## Se også
* Livssyn
* Moral (pekerside)
* Verdi (pekerside)
Den røde garde

Med **Den røde garde** kan det siktes til

*Den røde garde (Finland) under den finske borgerkrig
*Den røde garde (Russland) under den russiske revolusjon i 1917 og under den russiske borgerkrig
*Den røde garde (Bayern) under Den bayerske sovjetrepublikk
*Den røde garde (Ungarn) under Den ungarske sovjetrepublikk
* Rødegardistene i Folkerepublikken Kina under kulturrevolusjonen
Sentralkomitéen for Kinas kommunistparti

**Sentralkomitéen for Kinas kommunistparti** (kinesisk: 中国共产党中央委员会; pinyin: *Zhōngguó Gòngchǎndǎng Zhōngyāng Wěiyuánhuì*), før 1927 kalt **Den sentrale eksekutivkomité** (中央执行委员会), er det høyeste organ innen Kinas kommunistparti i periodene mellom partikongressene. Sentralkomiteen har rundt 300 medlemmer, og nominelt er det den som utnevner medlemmene til Politbyrået.

Selv om Sentralkomiteen ikke utøver myndighet som sluttet størrelse på samme måte som en lovgivende forsamling i mange andre land gjør det, er den et viktig organ i Kina idet den omfatter kommunistpartiets, statens og de væpnede styrkers øverste lederskikt. Til forskjell fra partikongressene, som alltid har vært seremonielle, er møtene innen Sentralkomiteen av og til arenaer for reelle debatter og beslutninger om partiets politikk.
 
Sentralkomiteen er større og har en noe større ideologisk spredning enn Politbyrået. 

Noen analytikere antar at Hu Jintao hadde som mål å tilføre Sentralkomiteen mer myndighet, som del av hans bestrebelser for å styrke demokratiet innad i partiet. 

## Litteratur
* Graham Young: «The 13th National Congress of the Chinese Communist Party and the Agenda of Chinese Politics», i *Politics*, Vol. 24, No. 1, May 1989, s. 85-91
* Graham Young: «The Fourteenth Congress of the Chinese Communist Party: Consolidation of Reformist Orthodoxy», i *China Information* Leiden, Vol. VII, No.3, January 1993, s. 1-8
Kinas nasjonale radio

**Kinas nasjonale radio** (kinesisk: 中央人民广播电台; pinyin: *Zhōngyāng Rénmín Guǎngbō Diàntái*, engelsk offisielt navn: *China National Radio – CNR*) er den nasjonale radiokringkaster i Folkerepublikken Kina. Den har sitt hovedkvarter i Beijing.

## Historie
Infrastrukturen for senderen begynte med en radiosender fra Moskva som ble satt opp i  Yan'an 延安. Den ble den første radiostasjonen etablert av Det kinesiske kommunistparti.

I Vest ble den kjent som **Yan'an Nye Kina radiostasjon**, med to timers sending hver dag.  I Kina ble den kalt **Yan'an Xinhua kringkaster**, som ble etablert 30. desember 1940.

Den 25. mars 1949 fikk den navnet **Shanbei Xinhua kringkaster** etter at den ble flyttet fra  Yan'an. Den begynte å sende fra Peiping under navnet **Peiping Xinhua kringkaster**. Den 5. desember 1949 fikk den navnet **Den sentrale folkekringkaster**, to måneder etter proklamasjonen av Folkerepublikken Kina. Den hadde da 15,5 timers sending daglig.

Mao Zedong understreket den 5. mai 1951 at alle innbyggere skulle lytte til stasjonen.   «Det sentrale presse- og kringkastingsnivå» var pådriver for å få alle skoler, militærforlegninger og foffentlige organisasjoner av alle slag til å installere mottaksuststyr og høyttalere.  I 1960-årene ble 70 millioner høyttalere satt opp slik at sendingene kunne nås av 400 millioner kinesere på landsbygden.

Radiostasjonen ble hovedkvarter for politisk propaganda under kulturrevolusjonen..  
Stasjonen fikk senere navnet *Kinas nasjonale radio*'. 
Stasjonen har nå (2007) ni kanaler som har utsendinger på 198 timer daglig via satellitt. 
*Kanal 1 中国之声sender for det meste nyheter på mandarin for den hjemlige befolkning.
*Kanal 2 经济之声sender økonomisk vitenskapelig og teknologisk orienterte programmer på mandarin over hele landet.
Kanal 3 音乐之声er en ren musikkanal.
Kanal 4 都市之声er en lokalradio for Beijing.
Kanal 5 中华之声og kanal 6 神州之声har sine sendere rettet mot Taiwan.
Kanal 7 华夏普通   (Huaxia Radio) sender for området rundt Perleflodens delta (med Guangzhou, Hongkong og  Macao.
Kanal 8 民族之声retter seg mot de nasjonale minoriteter.
Kanal 9 文艺之声sender underholdning, blant annet komedie og fortellinger som føljetonger.

Stasjonen har 40 korrespondentkontorer over hele landet inklusive Hongkong og Macao, og har sendt korrespondenter til Taiwan.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lushan (fjell)

**Lushan** er et fjellområde i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Den er en del av bydistriktet Lushan i byprefekturet Jiujiang som ligger sør for byens sentrum. De ble tidligere også kalt **Kuanglu** (匡庐).

De er kjente for naturskjønnhet, en rekke buddhist- og taoist-tempel, og konfucianske landemerker. Fjellene dannear en oval som er rundt 25&nbsp;km lang og 10&nbsp;km vid. De har elven Yangtze i nord og Poyangsjøen i øst. I nord ligger byen Jiujiang og i sør Nanchang.

Lu-fjellene er en del av Lushan nasjonalpark, som ble oppført på UNESCOs liste over verdsarven i 1996. Det høyeste punktet er Hanyangtoppen (大汉阳峰) på 1&nbsp;474 moh.

Fjellene har en viktig stilling i kinesisk kultur. De har alltid vært et populært reisemål og er ofte nevnte i kinesisk litteratur. Forfattere som har omtalt fjellene er blant andre Tao Yuanming, Bai Juyi, Su Dongpo og Mao Zedong.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tøyenparken

**Tøyenparken** er en 93 mål stor park langs et høydedrag på Tøyen i Oslo. Fra 2014 arrangeres Øyafestivalen i parken.

## Plassering
Tøyenparken avgrenses av Gjøvikbanen i øst, Økernveien i øst og syd, Finnmarkgata og boligblokker i vest, og Ola Narr og boliger ved Grenseveien i nord.

Parken ligger i skråningen vest for høydedraget fra Ola Narr til Kampen park (mellom 80 og 90 meter over havet), og terrenget skaper flott utsikt mot sentrum og fjorden. Høydedraget og øvre del av parken kan sees fra mange steder i indre by. Mot øst er parken nokså flat med store plener. I sydenden ligger Caltexløkka ballbaner. Midt i parken ligger løkka Bellevue, i dag barnehage, og Tøyenbadet med store utendørs basseng og vannsklie. 

Via en liten strekning av Ensjøveien i sydøstenden av parken starter en turvei til Valle Hovin og Økern og videre i flere retninger. 

## Historie
Tøyenparken ligger på et område som hører til Tøyen hovedgård som var gård i middelalderen. Området ble solgt til staten i 1812 for å bli universitetsområde. I 1820-årene ble det utparsellert tomter til løkker til professorer, av disse er bare Bellevue intakt. 

Universitetet og kommunen ved parkutvalget sonderte i 1920-årene mulighetene for å skape en østkantens folkepark på området, med idrettsanlegg mellom Tøyen hovedgård og Bellevue. Anlegget av Finnmarkgata reduserte disse mulighetene, og Valle Hovin overtok i løpet av 1930-årene den rollen Tøyenområdet var tiltenkt. 

I 1940-årene ble det bygget boliger i nordre del av området. Gjennom 1950-årene ble parken opparbeidet som kommunal park. I 1955 overdro staten de nordlige områdene til kommunen på betingelse av at det meste ble opparbeidet som park. I budsjettet for 1959 ble det bevilget midler til fullførelse. 

Som del av Handlingsprogrammet Oslo indre øst ble deler av parken rustet opp. Blant annet ble Caltexløkka (navn etter tidligere bensinstasjon) i rustet opp i 1999-2000 og fikk kunstgressbane i 2004. 

På 2000-tallet er Tøyenparken, Botanisk hage og Kampen park omtalt i kommunale dokumenter som Tøyen kulturpark.

I 2006 var Tøyenparken påtenkt som arena for sprintlangrenn for vinter-OL 2014, som Oslo søkte om å få.

 
Fil:Toyenparken Bellevue.JPG|Bellevue i Tøyenparken
Fil:Toyenparken Caltexlokka.JPG|Caltexløkka
Fil:Toyenparken1.JPG|Utsikt fra toppen av Tøyenparken, med badet i forgrunnen
Fil:Air toyen.jpg|Flyfoto med grøntområdene i Botanisk hage og Tøyenparken sentralt (2015)
File:Tøyenparken med Caltexløkka med Tøyen skole i forgrunnen.jpg|Sydlige del av parken sett fra Smedgata 34 på Enerhaugen


## Litteratur
* Marius Røhne: *Oslo kommunale parker og grønnanlegg 1810-1948*. Oslo, Myhres papirindustri, 1967, side 26, 77-79
* Oslo byleksikon

## Eksterne lenker
*
Peng Zhen

**Peng Zhen** (kinesisk: 彭真, pinyin: * Péng Zhēn*, født 12. oktober 1902 i Quwo i Linfen i Shanxi i Kina, død 26. april 1997 i Beijing) var borgermester i Beijing og senere formann for Folkerepublikken Kinas Nasjonale Folkekongress. Han var det første medlem av politbyrået som ble offentlig fornedret da kulturrevolusjonen begynte i Folkerepublikken Kina i 1966.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Peng Zhen var sønn av fattige bønder i Quwo i den nordkinesiske provins Shanxi. Trass i at han kom fra fattigslige kår dikk han gå på en middelskole der.

Snart ble han med i den kommunistiske underkrunnsorganisasjonen *Den sosialistiske ungdomsliga*. Hans politiske undergrunnsarbeid rettet mot det nasjonalistiske regjeringspartiet Kuomindang førte til at han i 1923 fikk sin første fengselsstraff.

### Kommunistisk politiker
Etter løslatelsen samme år ble han medlem av det kinesiske kommunistparti, da som et grunnleggende medlem av partiet i provinsen Shanxi. Han ble arrestert i 1929, men fortsatte sitt politiske arbeid i all hemmelighet mens han satt fengslet.

Etter at han ble løslatt i 1935 begynte han å organisere en motstandsbevegelse mot de invaderende japanske styrker. Han steg også i gradene i kommunistpartiet og tillegges en del av æren for erobringen av Beijing i 1948 under den kinesiske borgerkrig.

Peng var medlem av en rekke sentralkomiteer og av sekretariatet for sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti. Han ble borgermester for Beijing i 1951.

Peng kom i unåde hos Mao Zedong i april 1966 da han kritiserte Maos oppfatning om at all litteratur måtte støtte opp om staten. Han overlevde kulturrevolusjonen, og ble rehabilitert under Deng Xiaoping. Han ble så sekretær for partisentralkomiteens kommisjon for politiske og juridiske anliggender i 1980. Som formann for den stående komite for Folkerepublikken Kinas sjette nasjonale Folkekongress (1983) arbeidet han for å styrke folkekongressens makt.

Peng trakk seg tilbake fra sine ledende politiske verv i 1988.

Han betraktes som en av Det kinesiske kommunistpartis åtte udødelige.

## Referanser


## Litteratur
* Pitman B. Potter, *From Leninist Discipline to Socialist Legalism: Peng Zhen on Law and Political Authority in the PRC*, Stanford University Press; 1 edition (March 13, 2003), hardcover: 272 pages, ISBN 0804745005 ISBN 978-0804745000

## Eksterne lenker
*
Knut Dørum

**Knut Dørum** (født 2. oktober 1969) er en norsk historiker. Han ble professor ved Høgskolen i Telemark i 2008 og ved Universitetet i Agder i 2009. 

Dørum tok doktorgraden ved Universitetet i Oslo i 2004, med en avhandling om Romerikes integrering i det norske rikskongedømmet 1000-1350. Han har skrevet en rekke artikler og bøker som til sammen dekker temaer som statsutvikling, politisk kultur, jordeiendomshistorie, husmannsvesen, byhistorie og generell lokalhistorie, og som kronologisk spenner fra vikingtid og middelalder til 1800- og 1900-tallet. Hans forskning i de senere år har hatt tyngdepunktet i temaer som demokratisering og politisk kultur i Norge på 1800-tallet, byhistorie på 1700- og 1800-tallet og utbyggingen av den moderne norske kommunen etter 1945.

Knut Dørum er sønn av førsteamanuensis i italiensk språk Hallvard Dørum og stortingsrepresentant Anneliese Dørum (født Parow).

## Referanser
Museu d’Art Contemporani de Barcelona

**Museu d'Art Contemporani de Barcelona** (**Barcelonas museum for samtidskunst**, forkorta **MACBA**) ligger ved Plaça dels Àngels i El Raval i Barcelona i Catalonia. Museet åpna for publikum 28. november 1995. Bygningen ble tegna av Richard Meier & Partners. Dens arkitektoniske stil har sterke referanser til modernismen.

All kunsten er fra seint 1900-tall og fram til i dag. Det er representert tre perioder for moderne kunst: den første fra 1940-tallet til 1960-tallet, den andre dekker 1960-tallet og 1970-tallet, mens den tredje er fra samtida. Samlinga fokuserer på katalansk og spansk kunst, men det fins også noe utenlandsk kunst. 

Overfor museet ligger den middelalderske Convent dels Àngels, med et kapell som har blitt gjort om til et separat utstillingslokale for museet. Det har fått navnet Capella del Macba, og inneholder videoutstillinger. Inngangen til denne delen av museet er gratis.

Et annet samtidskunstmuseum, CCCB, ligger ved siden av MACBA.

## Eksterne lenker
* 
* Bilder av museet
Yang Shangkun

**Yang Shangkun** (kinesisk: 杨尚昆, pinyin: *Yáng Shàngkūn*, født 1907 i Tongnan fylke (da) i provinsen Sichuan i Kina, død  14. september 1998 i Beijing) var Folkerepublikken Kinas president fra 1988 til 1993 og stedfortredende formann for Folkerepublikkens sentrale militærkommisjon.

Han tilhørte opprinnelig grupperingen som ble kalt de 28 bolsjeviker, og var en av de lengstlevende veteranene fra den lange marsjen. Fra 1956 til 1968 innehadde han flere førende funksjoner i Sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti, men under kulturrevolusjonen ble han degradert. 

I  1978 ble han rehabilitert og i 1982 gjort til medlem av Politbyrået. Yang tilhørte den såkalte første ledelsesgenerasjon. Som president spilte han en nøkkelrolle sammen med Deng Xiaoping ved den militære undertrykkelsen av de pro-demokratiske demonstrantene i juni 1989 på Den himmelske freds plass i Beijing. Hans fetter Yang Jianhua kommanderte den svært disiplinerte 27. armé som ble kalt inn fra provinsen Hebei for å slå ned demonstrasjonene.

Selv om han hadde sterk innflytelse over Folkets frigjøringshær ble han avsatt av Deng Xiaoping i 1992 fordi han hadde forsøkt å avsette Jiang Zemin som partisjef. Man vet at  Yang og hans bror Yang Baibing hadde mange støttespillere og venner i hæren, og at Yangs fratreden ble fulgt av avsettelser av mer enn halvdelen av det ledende offisersskikt.

Yang Shangkun blir av de kinesiske kommunister regnet som en av *[[de åtte eldste]]*.

## Referanser


## Litteratur
* Domes, Jurgen. ''Peng Te-huai: The Man and the Image'', London: C. Hurst & Company. 1985. ISBN 0-905838-99-8.
* Eckholm, Erik. "Yang Shangkun, 91, Ex-China Chief, Dies". *The New York Times*. 15 September 1998. Retrieved 28 January 2012.
* Teiwes, Frederick C. "Peng Dehuai and Mao Zedong". *The Australian Journal of Chinese Affairs*. University of Chicago Press. No. 16, July 1986. pp.81–98. Retrieved 10 February 2012.
* Xinhua. "The Glorious, Militant Life of Yang Shangkun"  *The People's Daily.* Retrieved 28 January 2012.
Vaxholm kommune

**Vaxholm** er en kommune i Stockholms län i landskapet Uppland i Sverige. Kommunens administrasjonssenter ligger i Vaxholm. Kjent for Ytterby gruve.

## Tettsteder
Vaxholm kommune har fire tettsteder. I tabellen oppgis antall innbyggere per 31. desember 2010.

## Referanser
Dazibao

**Dazibao** (kinesisk: 大字报, pinyin: *Dàzìbào*, ordrett **storskriftsjournal**) er håndskrevne veggaviser med bruk av store skrifttegn, brukt som medium for protest, propaganda eller folkelig kommunikasjon. I Kina har de vært i bruk siden keisertiden, men de ble mer utbredt da lesekyndigheten ble mer utbredt etter revolusjonen i 1911.  

En viktig utløser av kulturrevolusjonen var en *dazibao* av 25. mai 1966 av den kvinnelige filosofilæreren Nie Yuanzi (聂元梓) og andre ved Pekinguniversitetet, som hevdet at universitetet var i hendene på borgerlige antirevolusjonære. Dette ble Mao Zedong oppmerksom på, og han så at innholdet ble gjort kjent over hele landet gjennom avisen *[[Folkets Dagblad]]*.  Snart var slike veggaviser å se overalt,  og ble benyttet for en rekke formål: Avansert debatt, satire, underholdning, bitende fordømmelser. Å bli angrepet på en veggavis kunne bety slutten for ens karriere. En av «de fire rettigheter» som ble fastlagt i den kinesiske grunnlov av 1975 var retten til å skrive slike veggaviser.  

Dazibao-avisene fikk en oppblomstring igjen under demokratimurbevegelsen som begynte i  1978. En av de mest kjente var «Den femte modernisering», som krevde demokrati. Dens forfatter, Wei Jingsheng, ble kjent over natten på grunn av dette.

## Eksterne lenker

* Wei Jingshengs dazibao

* Kinesisk propagandaposter
T.V. Soong

**Tse-ven Soong**, best kjent som **T.V. Soong**, alternative skrivemåter *Soong Tzu-wen* 宋子文, pinyin: *Sòng Zǐwén* (født 4. desember 1894 i Shanghai i Kina, død 26. april 1971 i San Francisco i USA) var en ledende forretningsmann og politiker i Republikken Kina tidlig på 1900-tallet. Han var i to perioder Republikken Kinas statsminister (25. september – 4. desember 1930 og senere 31. mai 1945&ndash;1. mars 1947).

## Liv og virke
### Bakgrunn

T.V. (Tse-ven) Soongs far var Charlie Soong. Han var dennes eneste sønn. Blant hans søsken var Soong-søstrene; Soong Ai-ling, Soong Ching-ling og Soong May-ling, som giftet seg med H.H. Kung, Sun Yat-sen respektive Chiang Kai-shek, noe som innebar at Tse-ven ble svoger med flere av Kinas mektigste menn, noe som fikk betydning for hans karriere.

Familiens hjemstavn i Kina er Wenchang på Hainan. Hans kristne navn var **Paul**.

Selv ble T.V. Soong gift med Chang Yüeh-ch'ia (張樂恰 Zhang Yueqia).

### Forretningsmann, politiker
T. V. Soong fikk sin høyere utdannelse ved Harvard University i USA og vendte tilbake til  Kina for å gå inn i forretningslivet. I den Kuomintang-kontrollerte regjeringen ble han guvernør for Den kinesiske sentralbank og finansminister (1928&ndash;1931, 1932 – 1933), utenriksminister (1942 – 1945), og president for det eksekutive Yuan (1945&ndash;1947).  Soong var leder for den kinesiske delegasjonen til *The United Nations Conference on International Organization* i San Francisco i april 1945, den organisasjon som ble til FN.

I krigsårene finansierte han «The Flying Tigers», det amerikanske korps av frivillige som senere ble inkorporert i U.S. Air Force. Flyverkorpsets øverstkommanderende, general Claire Chennault, var faktisk oppføret som en av *Bank of China* ansatte, og fikk dermed sin lønn derfra. På dette prosjektet samarbeidet han tett med sin søster, Madame Chiang Kai-shek.

Etter nasjonalistenes nederlag i den kinesiske borgerkrig flyttet han til New York City og forble bosatt der ut livet. Han døde av et slag under et forretningsbesøk i San Francisco, i en alder av 77 år.

## Referanser


## Litteratur
* Howard L. Boorman, Richard C. Howard (red.): *Biographical Dictionary of Republican China*. New York: Columbia U.P., 1967-1979.
* Parks M. Coble: *The Shanghai capitalists and the Nationalist government*, 1927-1937. Harvard East Asian monographs, 0073-0483 ; Cambridge, Mass.: Harvard U.P. for the Council on East Asian studies, Harvard university. 1980. ISBN 0-674-80535-6
* Sterling Seagrave: *The Soong Dynasty*: 1996, Corgi Books, ISBN 0-552-14108-9
Xie Fuzhi

**Xie Fuzhi** (kinesisk: 谢富治, pinyin: * Xiè Fùzhì*, Wade–Giles: *Hsieh Fu-chih*; født i august 1909 i Huang'an fylke i prefekturet Huanggang i  Hubei i Kina, død 26. mars 1972 i Beijing) var en kinesisk radikal intellektuell og politiker som fikk stor innflytelse i det kinesiske kommunistparti under kulturrevolusjonen. Han var kjent for effektivitet og sterk lojalitet overfor Mao Zedong.

## Liv og virke
### Den kinesiske borgerkrig
Xie Fuzhi, som i 1931 ble medlem av det kinesiske kommunistiske parti, far til å begynne med politoffiser i fjerde kolomme av 2. feltarme, hvis politkommissar var Deng Xiaoping. Hans enhet deltok mellom november 1948 og januar 1949 i slaget ved Huaihai mot Den nasjonalrevolusjonære hær, og ble deretter del av den 41. divisjon av den nydannede 4. arme innen 2. feltarme. Deretter ble han først politkommissar i den 4. armé kommandert av general Chen Geng og samtidig stedfortredende politoffiser i 3. arme, som stod under general Chen Xilians kommando.

### Folkerepublikkens tidligste år
Etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina den 1. oktober 1949 ble han viseminister for offentlig sikkerhet og var samtidig mellom 1952 og 1959 førstesekretær for konnunistpartiet i provinsen Yunnan.

I 1955 ble han forfremmet til general, og på den 9. nasjonalkongress for kommunistpartiet i 1956 ble han medlem av partiets sentralkomite og dessuten av Den sentrale militærkommisjon. 

### Det store spranget
I september 1959 ble han under *[[Det store spranget]]*-kampanjen etterfølgeren til sikkerhetsminister Luo Ruiqing og beholdt dette embede til sin død.

### Kulturrevolusjonen
Som minister for offentlig sikkerhet ble han sendt av president Zhou Enlai for å løse Wuhanhendelsen. Tropper fra Folkets frigjøringshær støttet der på oppfordring av general  Chen Zaidao motstand mot rødegardistene som forsøkte å ta kontrollen i området. Xies oppgave var å gjenta Zhous ordrer til generalen om å slutte å støtte troppene i dette. Da han ankom den 16. juli 1967 og gjentok denne ordren om at Chen skulle støtte rødegardistene i stedet, ble han avvist av generalen. 

Fire dager etter ble Xie banket opp og holdt i fangenskap av mytteristene. Han ble ikke sluppet fri før større militære styrker hadde konfrontert general Chen, som da overgav seg. 

Xie Fuzhi døde før arrestasjonen og fordømmelsen av «firerbanden» i 1976, men han ble nevnt som en av de to som også hadde tilhørt gruppen. 

I 1980 ble han posthumt ekskludert fra kommunistpartiet, og hans urne ble fjernet fra Babaoshan, heltegravfeltet i Beijing.

## Litteratur
* Barnouin, B.; Changgen, Y.: *Ten Years of Turbulence. The Chinese Cultural Revolution.* Kegan Paul International, London/New York 1993.
Tao Zhu

**Tao Zhu** (kinesisk; 陶铸, pinyin: *Táo Zhù*, født 16. januar 1908 i Qiyang i Hunan i Kina, død 30. november 1969) var kinesisk kommunistisk politiker og var medlem av det kinesiske kommunistpartis politbyrås åttende stående komité.

Zhu var sekretær for provinsialkomiteen for Guangdong og kommandant for militærregionen  Guangzhou.  Deretter ble han førstesekretær for den sentral-sørlige region. I 1965 ble han kalt til Beijing for å overta etter Lu Dingyi som direktør for det sentrale propagandadepartement. Han var statsrådets visestatsminister og sekretær for kommunistpartiets sentralsekretariat, så vel som en rådgiver for den sentrale kulturrevolusjonære gruppe.

I august 1966 ble han medlem av Politbyråets stående komite, men ble utrensket under kulturrevolusjonen i 1967. Han døde mans han satt i husarrest i 1969.

Han ble posthumt rehabilitert i 1978 og ble da fremhevet som en mann av høy integritet.
Museu Picasso

**Museu Picasso** (**Picasso-museet**) i Barcelona har en av de største samlingene av verker av den spanske kunstneren Pablo Picasso. Det er et av de mest besøkte museene i Barcelona. Museet ligger i fem sammenhengende palasser fra Middelalderen i bydelen Barri Gòtic.

Samlinga består av 4.249 verker. De fleste av dem er fra Picassos tidlige periode, da han bodde i Barcelona. Picasso kom til byen i 1894 da faren hans, som var kunstlærer, hadde fått jobb ved byens kunstskole. Høydepunktene i samlinga er to av Picassos første store verker, *Første kommunion* (1896) og *Vitenskap og veldedighet* (1897). Museet uttrykker særlig kunstnerens forhold til Barcelona, er forhold som starta i barndoms- og ungdomstida, og som varte helt til hans død. Mange av verkene ble donert av Picasso selv til museet i 1970, tre år før han døde.

## Samlinger
Museet inneholder følgende samlinger, sortert kronologisk:
# Málaga
# La Coruña
# Barcelona
# Málaga: sommerne 1896 og 1897
# Madrid
# Horta de Sant Joan
# Barcelona: 1899–1900
# Paris: 1900–1901
# Den blå perioden
# Den rosa perioden
# Barcelona: 1917
# 1917–1957
# Las Meninas
# Picassos kobberstikk
# Picassos keramikk

## Utstillinger
Museu Picasso avholder ofte spesielle utstillinger hvor hans verker eller verker av andre kunstnere blir presentert. Fra tid til annen holdes det også seminarer og forelesninger om emner relatert til Picasso eller andre ting av interesse av spesialister fra hele verden.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Chen Yi (1901-1972)

:*Det finnes også andre personer ved navn [[Chen Yi (andre betydninger)|Chen Yi]].*

**Chen Yi** (forenklet kinesisk: 陈毅, tradisjonell kinesisk: 陳毅, pinyin: *Chén Yì*; født 26. august 1901 i Lezhi øst for Chengdu i Sichuan i Kina, død  6. januar 1972) var militærleder og politiker i Folkerepublikken Kina. Han regnes som en av «de ni marskalker» i Folkets frigjøringshær.

## Liv og virke
Chen Yi var embedsmannssønn fra Sichuan. Etter yrkesskolen fikk han i 1919 reise som student til Frankrike som del av *[[Mouvement Travail-Études]]*, men ble deportert allerede i 1921 etter å ha vært med på en politisk demonstrasjon sammen med andre kinesiske studenter. 

Deretter studerte han ved det fransk-kinesiske universitet i Beijing og meldte seg inn både i Det kinesiske kommunistparti og i Guomindang.

Fra 1926 studerte han ved militærakademiet i Whampoa, der han ble kjent med Zhou Enlai. Etter bruddet mellom kommunistpartiet og Guomindang i 1927 deltok han i den mislykkede  Nanchangoppstanden, og slo seg deretter sammen med Mao Zedongs gerilja i Jinggangfjellene. Ved dannelsen av den fjerde røde armé i 1928 ble Chen direktør for dens  politiske avdeling.

Under den lange marsjen i 1935 kommanderte en enhet som skulle bevege seg bak de fiendtlige linjer og binde fiendens krefter. Dette var den reneste selvmordskommando og det var flere ganger at Chen bare så vidt slapp fra det med livet i behold. 

Etter at den nye fjerde arme ble dannet ble Chen divisjonskommandør og fra 1941 kommandør for hele denne armeen. Den ble i den kinesiske borgerkrigs sluttfase fra 1946 til 1949 en av de viktigste kommunistiske armeene.

I 1945 ble han medlem av Sentralkomiteen for det kinesiske kommunistparti og fra 1956 medlem av Politbyrået. Dessuten var han borgermester i Shanghai fra 1949 til 1958.

I 1958 ble Chen etterfølger av Zhou Enlai som utenriksminister.

Under kulturrevolusjonen ble han skarpt angrepet av firerbanden, og han ble utrensket i 1969 fra embeder i parti og regjering, med unntak av et han fikk beholde sitt medlemskap i Sentralkomiteen for kommunistpartiet. Men han hadde fremdeles Mao Zedongs og Zhou Enlais velvilje, noe som reflekteres både i at han formelt beholdt sine embeder og i den statsbegravelse han ble gitt i 1972, etter at han døde av kreft. Hans begravelse var også den siste gang Mao Zedong viste seg offentlig.

At Mao viste seg under begravelsen viste seg å bli et slags startskudd for rehabiliteringer av flere ledende partikadrer som var blitt forfulgt i kulturrevolusjonens første periode.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ledere av Den lange marsjen: Chen Yi (av Paul Noll)
* 陈毅纪念馆 (Chen Yi minneside)
* 诗人元帅——陈毅 (Diktergeneralen Chen Yi)
Helge Danielsen

**Helge Danielsen** (født 26. juli 1968 i Bergen) er en norsk historiker som er professor i moderne historie ved Institutt for forsvarsstudier.

Han tok sin doktorgrad ved Universitetet i Oslo i 2004 med avhandling om nasjonalisme og nasjonsoppfatninger i Norge og Sverige forut for unionsoppløsningen. Han har seinere arbeidet med kaldkrigshistorie, og spesielt med forholdet mellom USA og Norge når det gjelder sikkerhets- og forsvarspolitikk. Han har bl.a. forsket på norsk NATO-politikk og på norsk–amerikanske relasjoner under den kalde krigen, herunder USAs såkalte offentlige diplomati (*public diplomacy*) overfor Norge tidlig i den kalde krigen, altså arbeidet med å påvirke norsk opinion i sentrale sikkerhets- og utenrikspolitiske spørsmål. Han forsker på norsk atlantisme, NATO-informasjon i Norge og det ikke-militære samarbeidet i NATO i den kalde krigens tidlige fase.

Han var leder for Senter for sikkerhetspolitikk fra 2016 til 2019 og har vært forskningsleder ved Institutt for forsvarsstudier.

Danielsen deltok i Forum for samtidshistories intervjuprosjekt, der han bl.a. var prosjektkoordinator 2003-2004.

## Referanser


## Eksterne lenker
*Hjemmeside ved IFS
Zhang Chunqiao

** Zhang Chunqiao ** (kinesisk: 张春桥, pinyin: * Zhāng Chūnqiáo *, født 1917 i Juye i byprefekturet Heze i Shandong i Kina, død  21. april 2005 i Beijing) var en ledende kommunistisk politiker i Folkerepublikken Kina under kulturrevolusjonen. Sammen med Mao Zedongs kone Jiang Qing, Yao Wenyuan og Wang Hongwen tilhørte han den såkalte «firerbanden». 

## Liv og virke
Zhang Chunqiao kom fra en intellektuell familie i Shandong, og fikk gå på gode skoler. I 1930-årene var han forfatter i Shanghai. Etter Yan'an-konferansen i 1938 meldte han seg inn i Det kinesiske kommunistparti. 

Etter Folkerepublikken Kinas grunnleggelse i 1949 fikk han ansvar for utgivelsen av avisen *Frigjøringsavisen* (解放日报, Jiefang Ribao) i Shanghai. Da ble han kjent med Jiang Qing og hjalp henne og Mao med å starte kulturrevolusjonen. Fra 1966 var han partisekretær for Shanghai. I 1967 organiserte han Shanghaikommunen, og han ble i 1973 utsett til medlem av Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite. I 1975 nådde  Zhang høyden av sin politiske karriere, da han ble valgt stedfortredende statspresident. Han ble ansett som en av Maos mulige etterfølgere som Kinas øverste leder.

Allerede ett år etter kom hans fall, da firerbanden kort etter Maos død ble arrestert. I 1981 ble han dømt til døden, men straffen ble senere omgjort til livsvarig fengsel.

I 2002 ble Zhang Chunqiao løslatt av medisinske grunner. Han levde tilbaketrukket i Shanghai til sin død. 

## Referanser


## Litteratur
* Barnouin, B.; Changgen, Y.: *Ten Years of Turbulence. The Chinese Cultural Revolution.* Kegan Paul International, London/New York 1993.
Chen Zaidao

**Chen Zaidao** (kinesisk: 陈再道, pinyin: *Chén Zàidào*; født 24. januar 1909 i fylket Macheng i byprefekturet Huanggang i Hubei i Kina, død 6. april 1993) var en general i Folkets frigjøringshær i Folkerepublikken Kina, 

## Liv og virke
### Offiser i Folkets frigjøringshær
Han var kommandant for militærregionen Wuhan fra 1954 til 1967. 

### Kulturrevolusjonen
Han var først mest kjent for sin større til mytterister under kulturrevolusjonen og for å ha arrestert Mao-tilhengerne Xie Fuzhi og  Wang Li under Wuhanhendelsen i juli 1967. Han ble avsatt på grunn av episoden, og etter Lin Biaos dødsfall i flystyrt i 1971 ble han også for en kort stund fengslet.  

Han ble løslatt og så rehabilitert i 1972 og ble medlem av Sentralkomiteen for Det kinesiske kommunistparti i 1978.

### Protestene på Den himmelske freds plass 1989
Under protestene på Den himmelske freds plass våren 1989 sluttet Chen Zaidao seg til tidligere forsvarsminister Zhang Aiping og fem andre pensjonerte generaler og bønnfalt Folkets frigjøringshær i et brev av 21. mai om ikke å rykke frem mot studentene.

:::-- Ye Fei, Zhang Aiping, Xiao Ke, Yang Dezhi, Chen Zaidao, Song Shilun og Li Jukui, Brev av 21. mai 1989 til Den sentrale militærkommisjon og Hovedstadens hovedkvarter for krigsretten

To uker etter ble militære styrker satt inn mot demonstrantene i Beijing.

## Referanser


## Litteratur
* Robinson, Thomas W. (1971): «The Wuhan Incident: Local Strife and Provincial Rebellion During the Cultural Revolution» i: *The China Quarterly* **47**, s. 413-18.
Lin Liguo

**Lin Liguo** (kinesisk: 林立果, født 1945 i Kina, død 13. september 1971 i en flystyrt i Mongolia) var sønn av den kinesiske kommunistiske militærlederen Lin Biao, og den som var ansvarlig for Prosjekt 571, et planlagt kupp mot Mao Zedong.

Lin gikk inn i Folkets frigjøringshærs flyvåpen i 1967 og ble forfremmet til nestkommanderende i 1969. I 1970 utviklet han etter sin far Lin Biaos ønske en plan, Prosjekt 571, for å ta livet av Mao Zedong. Da dette kuppforsøket slo feil prøvde Lin-familien å flykte til Sovjetunionen, men omkom under flukten i en flystyrt i Mongolia.

## Referanser
De to enhver

***De to enhver*** (kinesisk: 两个凡是, pinyin: *Liǎng gè fán shì*) er en oppsummering av utsagnet 

:*«Enhver politikk som har sitt utspring fra formann Mao, må vi fortsette med å støtte»*, og *«Enhver anvisning gitt oss fra formann Mao, må vi fortsatt la være grunnlag for vårt virke»*. 

Dette var et utsagn i en lederartikkel ved navn * «Studér dokumentene godt og grip fatt i nøkkelforbindelsen»* som ble offentliggjort 7. februar 1977 i de ledende kinesiske kommunistiske avisene Renmin Ribao (Folkets Dagblad), Jiefangjun bao (Frigjøringshærens dagblad) og tidsskriftet Hongqi (Røde fane). 

Utsagnet stammer fra Mao Zedongs umiddelbare etterfølger Hua Guofeng. Han fremstod med en annen og mer «maoistisk» holdning enn Deng Xiaoping, som snart ville gjøre ham rangen stridig som Kinas sterke mann. 

Både Deng og Hua hadde som mål å reversere kulturrevolusjonens skadevirkninger, men i motsetning til Deng - som ikke var motstander mot nye økonomiske modeller -, aktet Hua å lede det kinesiske økonomiske og sosiale system henimot sentralstyring etter 1950-årenes sovjetiske forbilder. 

*De to enhver* ble en spore for Deng Xiaoping politiske manøvreringer som i 1978 endte med at Hua ble spilt ut over sidelinjen, og forsvant også formelt ut fra partilederskapet i 1980.

Det er imidlertid diskutabelt hvor sterkt Hua Guofeng selv trodde på sitt slagord om de to enhver – det kan godt være at han bare formulerte det for ar man i en kritisk overgangsfase skulle tilfredsstille Maos beundrere og forsikre dem om at han ikke var noen ny Khrusjtsjov (som hadde sveket stalinismen).  

Det står fast at dette slagordet spilte en viktig rolle i Deng Xiaopings manøvrering for å overta den reelle makt i Kina: At Hua Guofeng hadde presentert et slikt slagord, skulle vise for alle tenkende i lederskiktet hvor uegnet Hua var for lederoppdraget i tiden etter Mao.
Klosterenga

**Klosterenga**, eller **Klosterenga park**, er et parkmessig område i Bydel Gamle Oslo som ligger i overgangen mellom Nordre Gamlebyen og Grønland i Oslo. Parkdraget strekker seg opp til Galgeberg.

Klosterenga er langstrakt i retning nordvest-sydøst, nesten 66 dekar, og avgrenses av muren rundt Oslo fengsel i nord, Nonnegata og boligene nord for Schweigaards gate i syd, Grønlands park – Botsparken i vest og Kjølberggata og Galgeberg i øst. Jarlegata går gjennom Klosterenga. I øst ligger en idrettsplass.

Hovinbekken rant tidligere gjennom parkens område, og denne skal gjenåpnes gjennom parken.

I 1999 sto *Klosterenga skulpturpark* ferdig, med skulpturer av Bård Breivik, blant annet med «Den flerkulturelle plass» med skulpturer og basseng i østenden, der det også finnes en idrettsplass. Skulpturparken ble rustet opp i 2005–2007.

I oktober 2013 ble det funnet spor etter bosetninger fra middelalderen i parken; det var tidligere ukjent at det skulle hadde bodd folk der på den tiden.

## Ombygging
I fra høsten 2020 til 2021/22 skal Klosterenga park gjennomgå en omfattende ombygging til en kostnad på omtrent kr 150 millioner. Parken skal få ny turvei, flere møteplasser og bedre belysning. Hovinbekken skal åpnes gjennom Klosterenga, blant annet for å fullføre kunstner Bård Breiviks visjon om en skulpturpark.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om Klosterenga på Oslo kommunes nettsider (besøkt 30. januar 2014)
* Klosterenga park. Nettstedet for parken (besøkt 30. januar 2014)
Kaogu

***Kaogu*** (kinesisk: 考古) er Kinas ledende tidsskrift innen arkeologi. De første numrene kom allerede i 1955, men regulær publikasjon begynte ikke før i 1959. I perioden 1966 til 1971 under kulturrevolusjonen kunne ikke tidsskriftet komme ut.

*Kaogu* utkommer med 12 nummer i året. 

Det meste av innholdet er sammendrag vedrørende utgravninger i Kina, men det er også blitt flere og flere forskningsartikler. I pakt med lovgivning om kinesisk kulturarv skal utlendingers arkeologiske arbeider utført i Kina først offentliggjøres på kinesisk, og på den måten er *Kaogu* blitt det viktigste sted der man finner denne type stoff. De flreste av artiklene har korte sammendrag på engelsk. 

## Lesestoff
* Gina L. Barnes: *China, Korea, and Japan: The Rise of Civilization in East Asia*. Thames and Hudson, London, 1993.

## Eksterne lenker
*
Jon Halliday

**Jon Halliday** (født i 1939 i Dublin) er en historiker med russisk historie som spesialfelt. Han har vært *Senior Visiting Research Fellow* ved University of London.

Halliday har forfattet en biografi om Douglas Sirk og en rekke andre bøker. Mest kjent er han som medforfatter sommen med sin kone Jung Chang av den svært kritiske biografien om  Mao Zedong, **'.

== Bibliografi ==
* ''Sirk on Sirk: Interviews with Jon Halliday'' (Secker & Warburg 1971), ISBN 0-436-09924-1
* ''Japanese Imperialism Today: "Co-prosperity in Greater East Asia"'' (Penguin 1973), ISBN 0-14-021669-3 (med Gavan McCormack)
* ''The Psychology of Gambling'' (Allen Lane 1974), ISBN 0-7139-0642-1 (red. av Peter Fuller)
* ''A Political History of Japanese Capitalism'' (Monthly Review 1975), ISBN 0-85345-471-X
* ''The Artful Albanian: Memoirs of Enver Hoxha'' (Chatto & Windus 1986), ISBN 0-7011-2970-0 (ed.)
* ''Mme Sun Yat-sen (Soong Ching-ling)'' (Penguin 1986), ISBN 0-14-008455-X (med Jung Chang)
* ''Korea: The Unknown War'' (Viking 1988), ISBN 0-670-81903-4 (med Bruce Cumings)
* **' (Jonathan Cape 2005), ISBN 0-224-07126-2 (med Jung Chang)

## Referanser
Vålerenga park

**Vålerenga park** er en park på Vålerenga i Oslo. Parken er 32 mål stor og ble opparbeidet i årene 1903-1916. Vålerenga kirke (1902) står midt i parken. Parken avgrenses av Danmarks gate i nord, Hjaltlandsgata og Vålerenga skole i øst, Hovedbanen i syd og Opplandsgata i vest. Under parken går Vålerengtunnelen. Prestegården tett ved kirken er våningshuset fra tidligere Vålerenga gård. 

Lekeplassen kom i 1933. Bunkere, garasjeanlegg og andre byggverk fra andre verdenskrig ble først i 1960 fjernet fra parken. 

På 2000-tallet har navnet Vålerenga park også vært brukt om Vålerenga Fotballs plan for et nytt stadion på Jordal. 

## Referanser
	

## Galleri

Fil:Vålerenga park og kirke 1.jpg|Vålerenga park og Vålerenga kirke. Foto: Roman Cieslak
Fil:Vålerenga kirke. Vinter 2018..jpg|Vålerenga kirke. Vinter 2018. Foto: Roman Cieslak
Fil:Vålerenga kirke 3.jpg|Vålerenga kirke. Sett fra sydøst. Vinter 2018.  Foto: Roman Cieslak
Fil:Vålerenga park og Vålerenga kirke sett fra Ekeberg.JPG|Vålerenga park og Vålerenga kirke sett fra Ekeberg.
Fil:Vålerenga park sett mot Danmarks gate.JPG|Parken sett mot Danmarks gate.
Fil:Vålerenga park og Vållerenga kirke med Ekeberg.JPG|Utsyn mot fjorden og Ekeberg.
Fil:Valerenga kirke.JPG|Sett fra sydøst.
Fil:Vålerenga park fra Ekeberg.jpg|Vålerenga park sett fra Ekebergåsen


## Litteratur

* Oslo byleksikon

## Eksterne lenker
* 
*
Carrer de Balmes

**Carrer de Balmes** er en av de viktigst avenyene i den katalanske byen Barcelona. Den er oppkalt etter filosofen Jaume Balmes.

Sammen med Carrer Muntaner er Carrer Balmes den lengste veien som strekker seg fra kysten opp mot mot fjellene. Den starter i krysset ved Carrer Pelai og Carrer Bergara og krysser distriktene Eixample og Sarrià-Sant Gervasi. Den ender opp ved Plaça John Fitzgerald Kennedy, som ligger ved Avinguda del Tibidabo og Tramvia Blau (Den blå trikken).

Carrer de Balmes regnes som den sentrale gata i Eixample, med Dreta de l'Eixample til høyre for seg, og Esquerra de l'Eixample til venstre. Som de fleste andre store gatene i området, er den 20 meter brei, men bredden på fortauene er mindre enn gjennomsnittet.
Wang Dongxing

**Wang Dongxing** (forenklet kinesisk: 汪东兴; tradisjonell kinesisk: 汪東興; pinyin: *Wāng Dōngxìng*; født i januar 1916 i Yiyang fylke i Shangrao i provinsen Jiangxi i Kina, død 21. august 2015 i Beijing) var Mao Zedongs livvakt under kulturrevolusjonen.

Som kommandant av det 8341. spesialregiment var Wang Dongxing med på statskuppet og arrestasjonen av firerbanden rett etter Maos død.

Han var en ledende skikkelse under Hua Guofengs styre, som en av de fem medlemmer av Politbyråets stående komite. Han ble kastet ut av Politbyrået sammen med tre likesinnede, kalt «den lille firerbanden» eller «enhverfraksjonen», da Deng Xiaoping ble Kinas reelle leder i 1980.

Av takknemlighet for både hans rolle under kuppet mot firerbanden og hans signaler om at politiske motstandere innen kommunistpartiet ikke lenger ville blr forfulgt, ble han valgt til siste varamannsplassen i sentralkomiteen for kommunistpartiet under partiets 12. nasjonalkongress i 1982.

## Referanser


## Litteratur
*Li Zhisui: *[[The Private Life of Chairman Mao]]*, Arrow Books 1996 
*Roderick MacFarquhar og Michael Schoenhals: *Mao's Last Revolution*, Harvard University Press 2006.

## Eksterne lenker
*Biografiske data 
*Chinese History
*''"Turning Back The Clock"'', Artikkel i TIME Magazine av 23. april 1979 
*''"Resurrection Of The Dustbin"'', Artikkel i TIME Magazine av 10. mars 1980
Josep Puig i Cadafalch

**Josep Puig i Cadafalch**, født 17. oktober 1867 i Mataró, død 23. desember 1956 i Barcelona, var en spansk arkitekt, kunsthistoriker samt katalansk politiker. Han var en av de fremste arkitektene under den katalanske modernismen. Puig i Cadafalch studerte arkitektur ved universitetene i Barcelona og Madrid, og flyttet deretter hjem til fødebyen Mataró, hvor han fikk sine første arkitekturoppdrag. Etter noen år fikk han jobb ved Barcelonas arkitekturskole som dosent innen hydraulikk og holdfasthetslære.

Puig i Cadafalch var veldig influert av den nordeuropeiske middelalderarkitekturen. Hans Casa Martí, mer kjent som Els Quatre Gats, kom til å bli en sentral samlingsplass for modernismebevegelsen.

## Arkitekturoppdrag
* Casa Macaya (Barcelona)
* Casa Amatller (Barcelona; Pg. de Gràcia, 41)
* Casa Company (Barcelona)
* Casa Serra (Barcelona)
* Casa Martí (Barcelona)
* Casa Muley-Afid (Barcelona)
* Casa Muntades (Barcelona)
* Casa de les Punxes / Casa Terrades (Barcelona; Av. Diagonal, 416-420) (1903 – 1905)
* Casa Sastre Marquès (Barcelona)
* Fàbrica Casaramona (Barcelona)
* Palau Baró de Quadras (Barcelona; Av. Diagonal, 373 i Rosselló, 279)  (1904 – 1906)
* Torre Pastor de Cruïlles (Barcelona)
* Casa Garí (Argentona)
* Casa Puig i Cadafalch (Argentona)
* Casa Furriols (La Garriga)
* Ajuntament (Mataró)
* Casa Coll i Regàs (Mataró)
* Casa Parera (Mataró)
* Casa Sisternes (Mataró)
* El Rengle (Mataró)
* La Beneficiència (Mataró)
* Caves Codorniu (Sant Sadurní d'Anoia)
* La telegrafia (El Prat de Llobregat)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
De hvite

**De hvite** har flere betydninger:

* Den hvite armé, fra den russiske revolusjonen
* De hvite (Finland), fra den finske borgerkrigen
Hvalsey kirke

**Hvalsey kirke** (på dansk. Opprinnelig: Hvalseyjarfjardarkirkja) er en gammel nordbokirke som ligger i Hvalseyjarfjord (Qaqortukulooq), ikke langt fra Qaqortoq, som er Sydgrønlands største by. 

Den ble trolig bygd på begynnelsen av 1300-tallet, og lå i det som Eirik Raude ga navnet Austerbygda da vikingene etablerte seg på Grønland omkring 1000. 

I 1408 ble det feiret bryllup i denne kirken. Fordi brudeparet var islendinger som giftet seg på Grønland, ble bryllupet kjent på Island, og denne beretningen er det siste Europa hørte fra den norrøne bosetningen på Grønland, før 300 års taushet senket seg.

Kirken er den best bevarte ruinen fra norrøn tid, og er svært godt bygd, med bl.a. rundbuer i vinduene. Den er ikke ulik mange norske middelalderkirker. Andre kirker fra samme periode har forvitret, siden kirker normalt ble bygd av tre eller torv i denne perioden. 

Steinene er 4-5 tonn tunge, noen enda tyngre. Det er også brukt mørtel, men man vet ikke om det er brukt mellom steinene, eller bare på utsiden av veggene. Mørtelen er lagd av knuste skjell, dermed ville kirken ha vært hvit da den ble bygd. Kirkens ytre mål er 16 x 8 meter, og veggene er ca. 1,5 meter tykke. Gavlene er 5-6 meter høye, men var trolig to meter høyere da de var nybygde. Langveggene er 4 meter høye, man har vært høyere. Taket har trolig vært av tømmer og torv. 

Kirkens fundament er ikke utført like godt som selve kirken. Torven som kirken ligger på, er i bare varierende grad fjernet, og dette er mye av årsaken til setningsskadene, der kirken har sunket ujevnt slik at veggene ikke er blitt stående. Restaureringen har ikke gått ut på å gjenoppbygge kirken, men snarere å sikre den mot å forfalle enda mer.

## Galleri

Fil:Hvalsey.jpg|Kirkeruinene i Hvalsey
Fil:KirchenruineHvalsey.jpg|Kirkeruinen i 2005.

## Referanser


## Se også
* Kujataa, verdensarvområde fra 2017

## Eksterne lenker
* 
* Historiske bilder fra kirkeruinen
* Hvalsey kirkeruin 
* Etterlyst: Nordmenn. Sist sett: 1408. *[[Dagbladet]]* 15.10.2008.
L’Auditori

**L'Auditori** er en moderne bygning på 42 000 kvadratmeter i Barcelona i Catalonia. Den er tegna av arkitekten Rafael Moneo, og ble åpna 22. mars 1999. Den er sentrum for det nye byutviklingsprosjektet ved Plaça de les Glòries, hvor de tre avenyene Diagonal, Gran Via og Meridiana møtes. L'Auditori brukes til musikkforestillinger.

I det samme musikkomplekset er også lokalene til Orquestra Simfònica de Barcelona (Barcelona symfoniorkester), Escola Superior de Música de Barcelona (Barcelonas musikkhøyskole) og Museu de la Música (Musikkmuseet). Dette gjør L'Auditori til et sentrum for byens musikkliv.

## Saler
Bygningen har tre saler:
*Sala 1 Pau (2 200 seter)
*Sala 2 Oriol Martorell (600 seter)
*Sala 3 Tete Montoliu (400 seter)

## Referanser


## Eksterne lenker
*