open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Katolikos av India

**Katolikos av India** er overhodet for den syrisk-ortodokse kirke av Malankara og samtidig biskopen av nesthøyest rang i den syrisk-ortodokse kirke, bare underordnet patriarken av Antiokia. Den nåværende (og første) innehaveren av tittelen er Baselios Thomas I (siden 2002).

Katolikos av India har sitt sete i Kothamangalam og er samtidig metropolitt og erkebiskop over alle syrisk-ortodokse biskoper i India. Han deltar også ofte i seremonier som gjelder den syrisk-ortodokse kirke i sin helhet. En ny katolikos blir *valgt* av de syrisk-ortodokse biskopene i India, men *[[ordinasjon|ordinert]]* av patriarken. Motsatt er det en katolikos' privilegium å ordinere nye patriarker.

## Tittelens historie
Katolikos-tittelen går tilbake på den assyriske biskopen av Selevkia-Ktesifon, som fra 300-tallet ble omtalt som *[[Østens katolikos]]*. Den syrisk-ortodokse kirke videreførte tittelen inntil 1860. Den malankarisk-ortodoks-syriske kirke gjeninnførte tittelen i 1912 og løste seg dermed fra den syrisk-ortodokse kirke, som ikke anerkjente tittelens nye innehavere som rettmessige etterfølgere. Den syrisk-ortodokse kirkens synode gjeninnførte tittelen i 1964, i en periode da de to kirkene var gjenforent (1958&ndash;1975). Også etter det endelige bruddet mellom kirkene i 1975 ble tittelen videreført, men endret til *katolikos av India* i 2002.

## Liste over den syrisk-ortodokse kirke av Malankaras overhoder
### Metropolitt av Malankara
* Mar Thoma I (1653–1670) (syrisk-ortodoks fra 1665)
* Mar Thoma II (1670–1686)
* Mar Thoma III (1686–1688)
* Mar Thoma IV (1688–1728)
* Mar Thoma V (1728–1765)
* Mar Thoma VI (Dionysios I; 1765–1808)
* Mar Thoma VII (1808–1809)
* Mar Thoma VIII (1809–1816)
* Mar Thoma IX (1816)
* Mar Dionysios II (Thoma X; 1816)
* Mar Dionysios III (Thoma XI; 1817–1825)
* Mar Dionysios IV (Thoma XII; 1825–1855)
* Mathews Mar Athanasius (Thoma XIII; 1855–1864; ekskommunisert, fortsatte som Mar Thoma-kirkens metropolitt)
Sedisvakans (1864–1876)
* Mar Dionysios V (1876–1909)
* Mar Dionysios VI (1909–1911; ekskommunisert, fortsatte som malankarisk-ortodoks-syrisk metropolitt)
* Mar Kurillos Paulose (1911–1917)
* St. Athanasius Paulose (1918–1953)
Sedisvakans (1953–1957)
* Abraham Mar Clemis (1957–1958)
* Mar Baselios Geevarghese II(1958–1964)

### Østens katolikos og metropolitt av Malankara
* Mar Baselios Augen I (1964-1975; ekskommunisert, fortsatte som malankarisk-ortodoks-syrisk katolikos)
* Mar Baselios Paulose II (1975–1996)
Sedisvakans (1996–2002)

### Katolikos av India
* Mar Baselios Thomas I (2002–2024)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Liste over den syrisk-ortodokse kirke av Malankaras overhoder
The Jesus and Mary Chain

**The Jesus and Mary Chain** er et alternativ rock-band fra Glasgow, Skottland. Bandet ble grunnlagt i 1984, og oppløst 15 år senere. Frontfigurene i bandet var brødreparet Jim og William Reid, og det meste dreide seg om disse to vokalistene og gitaristene, mens resten av bandet stadig ble byttet ut. The Jesus and Mary Chain oppnådde aldri noen stor kommersiell suksess, men ofte betraktet som et svært innflytelsesrikt band, i likhet med bandets største inspirasjonskilde, The Velvet Underground.

## Diskografi
* *Psychocandy* (1985)
* *Darklands* (1987)
* *Automatic* (1989)
* *Honey's Dead* (1992)
* *Stoned & Dethroned* (1994)
* *Munki* (1998)
* *Damage and Joy* (2017)
* *Glasgow Eyes* (2024)

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Østens katolikos og metropolitt av Malankara

**Østens katolikos og metropolitt av Malankara** er overhodet for den malankarisk-ortodoks-syriske kirke med sete i Kottayam (jf. katolikos, metropolitt, Malankara). Den nåværende innehaveren av tittelen er Baselios Mar Thoma Paulose II (siden 2010). I&nbsp;en kortere periode ble tittelen også brukt av lederen for den syrisk-ortodokse kirke av Malankara.

## Tittelens historie
Tittelen går tilbake på den assyriske biskopen av Selevkia-Ktesifon, som fra 300-tallet ble omtalt som *[[Østens katolikos]]*. Den syrisk-ortodokse kirke videreførte tittelen inntil 1860. Innehaveren var biskopen av nesthøyest rang i kirken, bare underordnet patriarken av Antiokia. Den malankarisk-ortodoks-syriske kirke gjeninnførte tittelen i 1912 og løste seg dermed fra den syrisk-ortodokse kirke, som ikke anerkjente tittelens nye innehavere som rettmessige etterfølgere.

## Tittelens innehavere i den malankarisk-ortodoks-syriske kirke
* Dionysios Geevarghese Wattasseril (metropolitt av Malankara 1909&ndash;1934)
* Baselios Paulose I (Østens katolikos 1912&ndash;1914)
* Baselios Geevarghese I (Østens katolikos 1925&ndash;1928)
* Baselios Geevarghese II (Østens katolikos 1929&ndash;1964, metropolitt av Malankara 1934&ndash;1964)
* Baselios Augen I (Østens katolikos og metropolitt av Malankara 1964&ndash;1975)
* Baselios Mar Thoma Mathews I (Østens katolikos og metropolitt av Malankara 1975&ndash;1991)
* Baselios Mar Thoma Mathews II (Østens katolikos og metropolitt av Malankara 1991&ndash;2005)
* Baselios Mar Thoma Didymos I (Østens katolikos og metropolitt av Malankara 2005&ndash;2010)
* Baselios Mar Thoma Paulose II (Østens katolikos og metropolitt av Malankara 2010&ndash;d.d.)

## Tittelen i den syrisk-ortodokse kirke av Malankara
Tittelen *metropolitt av Malankara* ble også brukt av den syrisk-ortodokse kirke. Dionysius Geevarghese Wattasseril var således i 1909 blitt utnevnt til syrisk-ortodoks metropolitt av Malankara, men ble ekskommunisert i 1911. Fra 1958 til 1975 var den malankarisk-ortodoks-syriske kirke gjenforent med den syrisk-ortodokse kirke av Malankara. Baselios Geevarghese&nbsp;II ble dermed av begge kirker anerkjent som metropolitt av Malankara (men ikke som katolikos!). Den syrisk-ortodokse kirkens synode gjeninnførte tittelen først i 1964, slik at Baselios Augen&nbsp;I var rettmessig syrisk-ortodoks *Østens katolikos og metropolitt av Malankara*, men bare frem til sin ekskommunikasjon i august 1975, hvorpå han fortsatte som malankarisk-ortodoks-syrisk katolikos inntil sin død i desember samme år.

Mar Baselios Paulose&nbsp;II var fra 1975 til 1996 den andre og siste syrisk-ortodokse biskopen som førte tittelen *Østens katolikos og metropolitt av Malankara*. Fra 2002 ble tittelen endret til *[[katolikos av India]]*.

## Se også
* Metropolitter av Malankara for listen over metropolitter før 1909
Kommunion (kirkefellesskap)

**Kommunion** (eller *interkommunion*) betegner den gjensidige anerkjennelsen av ulike kirker eller trosretninger. Kirker som er i kommunion med hverandre, anerkjenner hverandres sakramenter (f.eks. dåp, vielse, ordinasjon), men beholder sin teologiske og organisatoriske selvstendighet.

Kommunion består f.eks. mellom
* de 105 europeiske lutherske, reformerte og metodistiske kirkene i Europeiske protestantiske kirkers fellesskap;
* de 38 anglikanske nasjonalkirkene;
* de 23 katolske særkirkene;
* de 15 autokefale ortodokse kirkene;
* de 12 lutherske og anglikanske kirkene i Porvoo-fellesskapet;
* de 6 autokefale orientalsk-ortodokse kirkene;
* den anglikanske og den gammelkatolske kirke.
Unert kirke

En **unert kirke** («forent kirke») kan være
* en katolsk unert kirke (dvs. en kirke med orientalsk ritus som har inngått en union med paven og den romerske kirke); eller
* en protestantisk unert kirke (dvs. en luthersk og en reformert kirke som har inngått en union med hverandre).
Den uavhengige malabarisk-syriske kirke

**Den uavhengige malabarisk-syriske kirke** (eller *Thozhiyur-kirken*) hører til de tomaskristne trossamfunnene i den indiske delstaten Kerala og utgjør en helt selvstendig kirke. At kirken er tomaskristen, betyr at den fører sine røtter tilbake til apostelen Tomas’ misjonering ved Malabarkysten. Kirken har mange orientalsk-ortodokse kjennetegn, men er ikke i kommunion med de orientalsk-ortodokse kirkene. Derimot samarbeider den tett med bl.a. den anglikanske Mar Thoma-kirken. Kirkens leder er metropolitten med sete i Thozhiyur, for tiden Cyril Mar Basilius I.

## Historie
:*Se artiklene* tomaskristne *og* den syrisk-ortodokse kirke av Malankara *for historien før 1771.*
Den uavhengige malabarisk-syriske kirke løste seg fra den syrisk-ortodokse kirke av Malankara i 1772. Den ble bekreftet som en selvstendig kirke gjennom en rettssak i 1862.

Kirken bevarte gode relasjoner til de andre tomaskristne kirkene. I&nbsp;begynnelsen av 1800-tallet hjalp den uavhengige malabarisk-syriske kirke flere ganger med ordinasjonen av syrisk-ortodokse metropolitter, slik at den apostoliske suksesjonen ble opprettholdt. 1948 opprettet den uavhengige malabarisk-syriske kirke en formell kommunion og nært samarbeid med den anglikanske Mar&nbsp;Thoma-kirken, som også gikk ut fra den syrisk-ortodokse kirke av Malankara. Siden 1989 består også en kommunion med Church of England.

## Metropolitter
* Abraham Mar Koorilose (Kattumangattu) (1771&ndash;1802)
* Geevarghese Mar Koorilose (Kattumangattu) (1802&ndash;1807)
* Skaria Mar Philexenos (Cheeran) (1807&ndash;1811) 
* Geevarghese Mar Philexenos (Kidangan) (1811&ndash;1829) 
* Geevarghese Mar Koorilose (Kuthoorey) (1829&ndash;1856)
* Joseph Mar Koorilose (Alathoorey) (1856&ndash;1888)
* Joseph Mar Athanasius. (Maliyakal) (1888&ndash;1898)
* Geevarghese Mar Koorilose (Karumamkuzhi Pulikkottil) (1898&ndash;1935) 
* Kuriakose Mar Koorilose (Kuthoorey) (1935&ndash;1947)
* Geevarghese Mar Koorilose (Cheeran) (1948&ndash;1967) 
* Paulose Mar Philexenos (Ayankulangara) (1967&ndash;1977) 
* Mathews Mar Koorilose (Kuthoorey) (1978&ndash;1986)
* Joseph Mar Koorilose (Alathoorey) (1986&ndash;2001)
* Cyril Mar Basilius I (2001&ndash;d.d.)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Malabar og hele India erkebispedømme

**Malabar og hele India erkebispedømme** hører til de tomaskristne trossamfunnene og utgjør samtidig den indiske delen av den assyriske kirke i øst. At erkebispedømmet er tomaskristent, betyr at det fører sine røtter tilbake til apostelen Tomas’ misjonering ved Malabarkysten. At samfunnet er assyrisk, innebærer at det følger den kaldeiske ritus og betrakter katolikos-patriarken av Østens kirke (med sete i Chicago) som sitt overhode.

*[[Metropolitt]]en av Malabar og hele India*, for tiden Mar Aprem, har sitt sete i Thrissur in den indiske delstaten Kerala, der erkebispedømmets «storkirke Mart Mariam» ligger. Erkebispedømmet er ansvarlig for alle assyriske kristne i hele India. Kirken har omtrent 30&nbsp;000 medlemmer i India, de fleste i Kerala.

## Historie
:*Se artiklene* tomaskristne *og* den syro-malabariske kirke *for historien før 1814.*
Også før portugisiske misjonærer kom til India på begynnelsen av 1500-tallet, var de tomaskristne i Kerala en del av den den assyriske kirke i øst. Den katolske kirkens forsøk på å innlemme de tomaskristne i det katolske hierarkiet førte i 1662 til dannelsen av den syro-malabariske kirke, som beholdt sin kaldeiske ritus, men aksepterte paven som sitt åndelige overhode. (Mens en annen del av de tomaskristne valgte den syrisk-ortodokse patriarken av Antiokia som sitt overhode og gikk over til den antiokenske ritus.)

Etter byggingen av *storkirken Mart Mariam* i Thrissur i 1814 begynte en konflikt mellom den kaldeiske menigheten og den ansvarlige romersk-katolske erkebiskopen, som endte med at menigheten på nytt opprettet kontakt med katolikos-patriarken av Østens kirke, som den gang residerte i Qudshanis i Kurdistan, og ba ham om å sende en assyrisk metropolitt til India. Da biskop Mar Thoma Rokos ble innsatt i 1861, var han den første assyriske metropolitten av Malabar på mer enn 300 år.

## Metropolitter
Det fins ingen sammenhengende informasjon om de assyriske metropolittene av Malabar før portugisernes kolonialisering. Fra nyopprettelsen av den assyriske kirke i India hadde erkebispedømmet de følgende metropolittene:
* Mar Thoma Rokos (1861&ndash;1862)
* Mar Elia Mellus (1874&ndash;1882)
* Mar Abdisho Thondanat (1882&ndash;1900)
* Mar Abimalek Timotheus (1908&ndash;1945)
* Mar Thoma Darmo (1952&ndash;1968)
* Mar Aprem Mooken (1968&ndash;d.d.)
** motmetropolitt Mar Thimotheus (1972&ndash;1995)

## Eksterne lenker
* Kirkens hjemmeside (engelsk)
Berghodeedderkopp

**Berghodeedderkopp** (*Walckenaeria karpinskii*) er en av edderkoppene i gruppen mattevevere og dvergedderkopper (Linyphiidae). 

## Utseende
Berghodeedderkopp er en liten edderkopp. Kroppen er todelt i en bakkropp (abdomen) og en forkropp (prosoma eller cephalothorax). Forkroppen er bredt oval, litt flat og  forholdsvis liten. Bakkroppen hos hunnen er stor og kuleformet. Avstanden fra det fremste øyet til hodets fremkant er forholdsvis stor, mye mer enn to ganger øyets diameter. 

Artene i denne slekten er ganske like hverandre, samtidig som de kan være fargevariable av utseende. For sikker artsbestemmelse kreves ofte nærmere undersøkelse av de kjønnsmodne edderkoppens kjønnsorganer, hos hunner epigynet og hos hanner pedipalpenes siste ledd.

## Litteratur
* W. Nentwig, A. Hänggi, C. Kropf & T. Blick (Hrsg.): *Spinnen Mitteleuropas – Bestimmungsschlüssel*, slekten (gattung) ''Walckenaeria'' (tysk)

## Eksterne lenker
* 
* Dvergedderkopper – edderkopper.net  (norsk)
Flekklinsang

**Flekklinsang** (*Prionodon pardicolor*) er et sivettlignende lite rovpattedyr som tilhører linsangene.
, der den er en av kun to kjente arter.

## Beskrivelse og atferd
Flekklinsangen blir omkring 38-41 cm lang og har i tillegg en hale på cirka 33-35 cm. Vekten er i snitt 595 gram. Den har lys gul pels med mørke flekker på forkroppen og striper på halsen. Halen har 8–9 mørke ringer, avbrutt av lysere ringer. Arten er nattaktiv og altetende. Den jakter gjerne øgler, fugler, småpattedyr og insekter.

## Utbredelse og habitat
Flekklinsangen er utbredt i skogsområder fra India (Assam) til Vietnam, spesielt i det sentrale og østre Himalaya. Den er mest vanlig i elevasjoner på 150-2700 moh, men den har blitt registrert i høyder på opp mot 4000 m.

Arten finnes i: Bhutan, Kambodsja, Kina, India, Laos, Myanmar, Nepal, Thailand og Vietnam.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Internasjonal politikk (tidsskrift)

***Internasjonal Politikk: Skandinavisk tidsskrift for internasjonale studier*** er et norsk samfunnsvitenskapelig forskningstidsskrift.

## Historie

Tidsskriftet ble startet av Norsk komité for internasjonale spørsmål i 1937, og har siden 1960 blitt utgitt av Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI). Fra 2009-2015 hadde Universitetsforlaget utgiveransvaret på vegne av NUPI, fra 2016 utgis IP av Cappelen Damm Akademisk/Nordic Open Access Scholarly Publishing (NOASP). IP ble samtidig et Open Access-tidsskrift, hvilket betyr at alt publisert IP-stoff er fritt tilgjengelig på Internett.

Hver utgave inneholder 2-3 fagartikler, en fokusspalte med kortere bidrag og en bokspalte med essays og anmeldelser. Målgruppen for tidsskriftet er forskere og studenter innenfor samfunnsvitenskapene, beslutningstakere i politikk og embedsverk, ansatte i internasjonale organisasjoner, bistands- og nødhjelpsorganisasjoner og forsvaret. 

*IP* rangeres på vitenskapelig nivå 1 i Universitets- og høgskolerådets (UHR) liste over publiseringskanaler. Tidsskriftet bruker som standard to fagfeller på alle fagartikler, mens bokessays vurderes av én fagfelle. Alle fagfellevurderinger finner sted etter prinsippet om dobbel anonymitet, hvilket vil si at artikkelforfatter(e) og fagfeller anonymiseres gjensidig overfor hverandre. 

### Utmerkelser
En artikkel publisert i *Internasjonal politikk* har mottatt den nordiske prisen Årets tidsskriftartikkel, Tor A. Benjaminsens artikkel «Klima og konflikter i Sahel – eller politikk og vitenskap ved klimaets nullpunkt» (2009).

## Redaktører

* 1937–1960: Arne Ording
* 1960–1972: John Sanness
* 1972–1973: Harald Munthe-Kaas
* 1974–1976: Anders Sjaastad 
* 1977–1989: Arne Olav Brundtland
* 1989–1992: Olav Fagerlund Knutsen
* 1993–1995: Iver B. Neumann
* 1996–2000: John Kristen Skogan
* 2000–2003: Knut Nustad
* 2004–2007: Birgitte Kjos-Fonn
* 2007–2011: Benjamin de Carvalho og Halvard Leira
* 2012–2016: Kristin Haugevik og Julie Wilhelmsen
* 2017: Benjamin de Carvalho, Minda Holm og Niels Nagelhus Schia 
* 2018–2024: Pernille Rieker,  Niels Nagelhus Schia og Minda Holm
* 2025–: Kristin Fjæstad, Thor Olav Iversen og Ole Martin Stormoen

## Ordingprisen
*IP* har siden 2008 delt ut en årlig pris for beste fagartikkel av allmenn interesse, skrevet av en student fra et av de nordiske landene (bachelor- og masternivå): Ordingprisen. Tema for bidragene kan være hvilket som helst innenfor fagfeltet internasjonal politikk og beslektede emner. Det oppfordres spesielt til å sende inn arbeider som ligger utenfor tradisjonelle rammer og faggrenser. Prisen har fått navn etter Arne Ording, som var tidsskriftets første redaktør.

## Referanser
Nyhammar

**Nyhammar** kan vise til:

*Nyhammar – en annen skrivemåte av Nyhammaren, ei bygd i Gulen kommune i Sogn og Fjordane
*Nyhammar (Sverige) – et tettsted i Ludvika kommune i Sverige
Strukturert programmering

**Strukturert programmering** er en grunnleggende programmeringsparadigme som ligger til grunn for det meste av moderne programvareutvikling. Den innebærer at et program skal kunne fremstilles som en trestruktur av delprogrammer, og at ethvert program skal kunne skrives ved bruk av bare tre forskjellige typer anvisninger: sekvensielle anvisninger, valganvisninger (forgreninger) og gjentakelser (løkker og iterasjoner).

Den mest kjente konsekvensen av dette prinsippet er å unngå hoppanvisninger - i mange språk *goto*. Et program med mange slike anvisninger blir ofte nedsettende kalt *spaghettikode*. I mange moderne programmerinsspråk finnes det av samme grunn ingen hoppanvisning.

## Historikk
I mai 1966 viste Corrado Böhm og Giuseppe Jacopini i en artikkel at alle beregniningsfunksjoner som nevnt ovenfor kan implementeres med bare tre grunnleggende kontrollstrukturer:
* Sekvens - separate delfunksjoner blir utført etterhverandre
* Seleksjon - velg en av to delfunksjoner avhengig av et boolsk uttrykk
* Iterasjon - utfør en delfunksjon intil et boolsk uttrykk skifter verdi 
1968 publiserte Edsger Dijkstra artikkelen *Go To Statement Considered Harmful*, en pioner var også Niklaus Wirth med utviklingen av programmeringsspråket Pascal.

## Strukturerte programmeringsspråk

Til strukturert programmering bruker man et høynivåspråk. Slike programmeringsspråk har:
*Et vokabular, altså et ordforråd med meget strenge regler for hva det enkelte ord kan brukes til
*En grammatikk, som bestemmer hvordan vi kan sette sammen ord til en korrekt anvisning. 

Ved programmering er det svært viktig å kjenne både vokabularet og grammatikken. Det kan imidlertid definers nye ord etter bestemte regler. Kompilatoren som skal oversette programkode til maskinkode, vil kontrollere at programmet er riktig skrevet, og vil ikke kompilere dersom reglene ikke er fulgt fullt ut.

## Litteratur
* Ole-Johan Dahl, Edsger Dijkstra, Tony Hoare: *Structured Programming*. Academic Press, London 1972, ISBN 0-12-200550-3.

## Referanser


## Eksterne lenker
* David R. Tribble: ''Go To Statement Considered Harmful: A Retrospective''
Hindsæter

**Hindsæter** er et lite tømmerhotell fra 1898 som ligger i Sjodalen øst i Jotunheimen, i Vågå kommune i Innlandet. Hindsæter ligger langs elven Sjoa ved Nasjonal Turistvei Valdresflye mellom Valdres og Gudbrandsdalen, 15 km nord for Gjende/ Besseggen. Hotellet består av en gammel historisk del i tømmer fra 1898 og en nyere del fra 1969 og har 55 sengeplasser fordelt på 26 rom og ei tømmerhytte. Velværeavdeling i tømmer bygd i 2009. Vintersesongen på Hindsæter går fra starten av februar til ut påske, sommersesongen starter i begynnelsen av juni og varer til slutten av oktober.

## Historie
Hindsæter var opprinnelig sæter. Sætereigeren Otto Østrem bygde det treetasjers tømmerhotellet i 1898. Siden 2003 er det André Sundero og Karola Wenzel som driver stedet. Det blir lagt stor vekt på mat- og vinopplevelser og siden 2010 er stedet valgt som en av de beste 100 spisesteder i Norge av Innovasjon Norge.

## Eksterne lenker
* Hindsæters hjemmeside
* Artikkel fra Gudbrandsdalen Dagningen
Hjartholm (Gulen)

**Hjartholm** er et sted i Gulen kommune i Vestland fylke. Det består av Indre og Ytre Hjartholm. Hjartholm ligger på sørsiden av Sognefjorden mellom Botnen i Øst og Breidvik i vest.

Indre Hjartholm fikk telefon i 1904. Brevhus åpnet i 1927, og ble lagt ned i 1964. Bygda fikk elektrisitet etter 1943.

## Navnet
Navnet ble skrevet Hiortholm i 1563, Hjerthollum i 1603, Hiertholm i 1611, Indre og Ytre Hiertholm i 1667 Hjartholm i 1723.
Navnet uttales ja'rtholm eller jæ'rthålm.

En rund åsrygg *hol*, *holmr*, stikker ut i Sognefjorden mellom Indre og Ytre Hjartholm. På begge sider av denne åsen var det i gammel tid skog som besto av furu og bjørk, og i denne skogen var det hjort. En kan anta at dette kan være noe av bakgrunnen for navnet.

## Samferdsel
Veien fra Brekke til Indre Hjartholm ble påbegynt 1906 og var ferdig i 1936.

Det var tidlegere stoppested/dampskipskai på Indre Hjartholm for passasjer/frakterute Sogn-Bergen (Fylkesbaatene i Sogn og Fjordane).

## Indre Hjartholm
Indre Hjartholm ligger ved en bukt i Sognefjorden 
Inntil 1644 var det bare et bruk på Indre Hjartholm. 
Fra omkring 1620&ndash;50 var der to plassmenn på gården.

### Fraktebåter/fiskebåter fra Hjartholm
* Skreien, kutter, eier Ivar Hjartholm (solgt til Ingvald Røyrvik).
* Terje Viken, fraktebåt, fraktet bla tømmer/ved fra Sogn til Bergen. Eier  Ivar Hjartholm.
* Risnefjord, (eks Hisarøy forlist 1940), r.nr SF-G-58,kutter L 63,6&nbsp;ft, brt 35,b.år 1917 omb 1961,Union 1953-60 hk,sildefiske, utleid til størjefiske. Eier Ivar Hjartholm .
* Peto, 60 hk Rubb,opprinnelig engelsk seilkutter, forskjellig fraktefart, bla tømmer langs kysten, tang til tangfabrikken på Rongevær. Eier Brynjulf Sætre.Solgt til Tyskland.
* Sognnes, 40 hk Rubb, fraktefart fra bla. lakserute  sogn. Eier Brynjulf Sætre, kjøpt fra brødrene Sognnes Eivindvik, solgt til dykkerklubb i Bergen. 
* *Olga* 
* Hjartholm, eier Olai Hjartholm.
* Hardangerfjord, eier Steinar og Brynjulf Hjartholm.
* Sjømann 1, eier Håkon Hjartholm.
* Barodd
* Flagan, eier Steinar Hjartholm.

## Ytre Hjartholm
Ytre Hjartholm ligger ved Sognefjorden ved en bukt med god ankerplass. Gården har hatt mye bjørk og furuskog.  Om beiteretten i fjelldalen Iserklov var det uenighet mellom bøndene på Ytre Hjartholm og bøndene i Breidvik på 1800-tallet, men det kom til forlik slik at oppsitterne på Ytre Hjartholm ikke skulle melke kuene sine utenfor elven og oppsitterne i Breidvik ikke skulle melke kuene sine innenfor elven som renne gjennom dalen.

Inntil 1863 var det bare et bruk på Ytre Hjartholm.  Siden ble det to bruk. 
På Ytre Hjartholm var der plassmenn fra 1645.

## Referanser


## Litteratur
*Engesæter, Ludvig, *Brekke Herred, Gard, Tun og Ætt*, Bind 1&ndash;3 1944

## Eksterne lenker
* Nytt utsleppsløyve til Marine Harvest lokalitet Hjartholm
* http://www.scandion.no/sognogfjordane/gulen/lokalhistorie/leksikon/1.html
* http://www.scandion.no/sognogfjordane/gulen/lokalhistorie/meisterleg.html
* http://www.scandion.no/sognogfjordane/gulen/lokalhistorie/sildefiske/1.html
* http://www.scandion.no/sognogfjordane/gulen/lokalhistorie/storjefiske/1.html
Reichspräsident

**Reichspräsident** (norsk: rikspresident) var tittelen på statsoverhodet i Tyskland (*[[Deutsches Reich]]*) fra 1919 til 1945.

## Historikk
Embetet ble opprettet ved Weimarforfatningen ved keiserdømmets fall og opprettelsen av Tyskland som republikk. Presidenten ble valgt for sju år av gangen og kunne gjenvelges.

Sosialdemokraten Friedrich Ebert ble valgt til den første presidenten av nasjonalforsamlingen i Weimar i 1919. Hans partiløse etterfølger Paul von Hindenburg ble valgt i 1925 og 1932. Etter Hindenburgs død innlemmet Adolf Hitler rikspresidentembetet i sitt eget Reichskanzlerembete. 

Karl Dönitz ble av Adolf Hitler testamentarisk utnevnt til Reichspräsident ved Hitlers død 30. april 1945. Ved arrestasjonen av Dönitz 23. mai 1945 opphørte i praksis hans embetsperiode.

## Reichspräsidenten

## Fungerende Reichspräsident
Fra Friederich Eberts død 28. februar 1925 og fram til Paul von Hindenburg avla eden i Riksdagen 12. mai 1925 hadde Tyskland to fungerende presidenter.

I egenskap av å være rikskansler overtok Hans Luther (1879–1962) midlertidig presidentens funksjoner 28. februar 1925 (Reichsverfassung, 1919, artikkel 51). Han satt til 12. mars 1925.

Riksdagen vedtok 10. mars 1925 *Gesetz über die Stellvertretung des Reichspräsidenten*. Ifølge §1 skulle presidenten for Reichsgericht utnevnes som den avdøde presidentens stedfortreder. President for Reichsgericht, Walter Simons (1865–1937), var fungerende Reichspräsident 12. mars 1925–12. mai 1925.

## Standarter
Rikspresidentens standarter (flagg) i ulike perioder. 

Flag of the President of Germany (1919–1921).svg|1919–1921
Standarte Reichspräsident 1921-1926.gif|1921–1926
Standarte Reichspräsident 1926-1933.gif|1926–1933
Standarte Reichspräsident 1933-1935.svg|1933–1934
Standarte Adolf Hitlers.svg|1934–1945
Kriegsmarine OF10-Grossadmiral 1945.svg|30. april 1945–23. mai 1945


## Se også
*Presidentvalget i Tyskland 1925, det første valget til tysk president (Reichspräsident)
*Presidentvalget i Tyskland 1932, det andre og siste valget til tysk president
*Liste over Tysklands presidenter
*Forbundspresidenten

## Referanser
MarIus

:*For artikkel om mannsnavnet Marius, se [[Marius]]*

***MarIus*** er et juridisk forskningstidsskrift som utgis av Sjørettfondet. Tidsskriftet MarIus utkommer med uregelmessige mellomrom. Tidsskriftets artikler sjørettslige og petroleumsrettslige emner. Artiklene utgis på norsk, andre skandinaviske språk eller engelsk.

## Redaktører
* Norge: Anne-Karin Nesdam, Camilla Bråfelt, Trond Solvang, Andreas Meidell, Odd-Harald Wasenden, Kristian Lindhartsen. 
* Finland: Peter Wetterstein
* Sverige: Jan Ramberg 
* Danmark: Lars Overby Rosenberg, Jes Anker Mikkelsen
* Nederland: Martha Roggenkamp
* Russland: Anna Arkhipova
Magne Wergeland

**Magne Johan Iversen Wergeland** (født 1899, død 1973) var en norsk lærer og forfatter fra Brekke i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Han bosatte seg på Østlandet.

Wergeland tok lærereksamen i 1925, før han reiste til USA og oppholdt seg der fra 1927 til 1933. Han arbeidet deretter som lærer flere steder før han i 1958 ble lærer i Kongsvinger.

Bøkene Magne Wergeland skrev, var på nynorsk. Han skrev både reisebeskrivelser, barnebøker, diktsamlinger og romaner.
Magne Wergeland døde i 1973.

## Kronologisk verkliste (utvalg)
* *Snurrige folk* (1924) 
* *Havmann* (1927) 
* *Hugskifte* (1928)
* *Farmanns kvede: vers* (1930)
* *I vesterveg* (1935) 
* *Hardbalne gutar; forteljing for born* (1943) 
* *Vågsame karar* (1949)
* *Den underlege hola* (1951)
* *Den store jonsokfesten: eventyr om dyr* (1951) 
* *Ut i verda* (1953)
* *Storm over Skagastølstind* (1969) 
* *Vetteljos over bjarte grender* (1972)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Magne Wergeland.
* Bøker av Magne Wergeland ved søk hos Deichmanske Bibliotek.
Hans Andersen

**Hans Andersen** er navnet til flere personer:

*Hans Andersen (1932), ordfører i Hole kommune 1986&ndash;91
*Hans Andersen (stortingsrepresentant), stortingsrepresentant 1895&ndash;97 fra Skien
*Hans Andersen (syklist), dansk syklist som deltok i OL 1952
*Hans Andersen (bakermester), bakermester i Oslo, motstandsmann under andre verdenskrig

## Fotballspillere
*Hans Andersen (1905–1969), spiller for Mjøndalen.
*Hans Andersen (1925), spiller for Lisleby.
*Hans Andersen (1933), spiller for Viking.
*Hans Jørgen Andersen, spiller for Lofoten og Bodø/Glimt.
Høversjøen

**Høversjøen** er en langstrakt innsjø 345 moh helt sør i Østre Toten kommune. Vannet får tilsig fra flere mindre vann på Totenåsen. Vannet har utløp gjennom Høverelva, som helt fra starten renner i Hurdal kommune i Akershus.

Ved innløpet i nordenden er det et velutviklet elvedelta med meandrerende elv. Bever etablerte seg her i 1982, som første sted i Oppland i nyere tid.

Ved Høversjøen finnes det fiskebrygge for funksjonshemmede. Det kan fiskes både ørret (aure) og abbor i vannet.

## Referanser
AKKS

**AKKS** er en idealistisk musikkorganisasjon som arbeider for kjønnsbalanse i alle ledd av musikkbransjen. Formålet i AKKS er å rekruttere, motivere og synliggjøre kvinner i alle ledd av musikkbransjen i Norge. Musikkopplæring er kjernen i AKKS sin virksomhet.

AKKS tilbyr ulike kurs som instrumentkurs, samspillkurs og kurs innen lyd- og lysteknikk, studio og musikkprogram, DJ-ing, band og låtskriving. Alle kan delta på AKKS sine kurs, og kurstilbudet varierer fra avdeling til avdeling.

## Avdelinger
* AKKS Oslo
* AKKS Bergen
* AKKS Stavanger
* AKKS Trondheim
* AKKS Kristiansand
* AKKS Nord

## Administrasjon og styre
AKKS Norge er organisasjonens administrative landsledd og administrasjonen holder til på Sentralen i Oslo.

AKKS er medlem av Norsk Musikkråd og Musikkens Studieforbund.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Gesine Lötzsch

**Gesine Lötzsch** (født 1961) er en tysk politiker for partiet Die Linke.

Hun er fra 2005 stedfortredende gruppeleder for sitt parti i Forbundsdagen.  Fra 15. mai 2010 til 10. april 2012 var hun en av partiets to ledere.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Sindre Lunde

**Sindre Lunde** (1893–1971) var en norsk medisiner og fylkeslege i Hedmark. 

Han kom fra stillingen som distriktslege i Tolga, og var fylkeslege i Hedmark fra 1934 til etter 1953, da han fortsatt satt i stillingen. Lunde var spesialist på tuberkulose og var primus motor bak etableringen av sykehuset i Tolga i 1930 med egen tuberkuloseavdeling. Han var en pioner i arbeidet for de psykisk utviklingshemmede og ble på 1950-tallet regnet som «en autoritet på åndsvakevernets område».

Sindre Lunde var sønn av ordfører i Trysil Halvor Lunde.

## Referanser
Sigismund Christian Dick

**Sigismund Christian Dick** (1815–1882) var en norsk prest og salmedikter. 

Dick var ferdig utdannet prest i 1840 og ble så kapellan på Inderøy og så i Oppdal, før han ble sokneprest på Aukra i 1857 og prost for Ydre Romsdal prosti i 1862. I 1870 ble han residerende kapellan i Kristiansand domkirke før han i 1879 ble sogneprest i Ås, en stilling han hadde fram til sin død.

Dick opplevde en vekkelse i 1851, noe som for hans del gav utslag i en stor salmeproduksjon. I 1859 gav han ut *Aandelige Sange for Lægfolk* og i 1861 *Troens Harpe* og *Korte Morgen- og Aftenbønner* der han hadde tilføyd salmer. Fra 1860 til 1877 gav han ut en rekke hefter som han kalte *Aandelige Sange til Opbyggelse*, og han oversatte en rekke oppbyggelseskrifter fra ulike forfattere.

I *[[Norsk Salmebok (1985)|Norsk Salmebok]]* er Dick representert med to salmer han oversattem, og i *[[Norsk salmebok 2013]]* med tre.

## Eksterne lenker
* Biografi i Den Danske Salmebog Online
Klaus Ernst

**Klaus Ernst** (født 1954) er en tysk politiker fra Die Linke og tidligere fagforeningsleder. 

Ernst var en av grunnleggerne i protestpartiet Arbeit & soziale Gerechtigkeit – Die Wahlalternative. Fra 2007 til 2010 var han nestleder i partiet Die Linke og fra 15. mai 2010 til 2. juni 2012 leder av partiet. Han delte lederskapet av partiet med Gesine Lötzsch inntil hun fratrådte 10. april 2012. Han er medlem av Forbundsdagen fra 2005.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Forbundsdagens biografi
Østersdyrking i Gulen

**Østersdyrking i Gulen** har foregått siden 1600-tallet.  Nå finnes en fjordpoll ved Leversund der det fortsatt dyrkes østers.

## Historie
Sporene etter de første østersfarmene finne er i tingbøkene. Det er uvisst hvordan og i hvilken størrelse østersproduksjonen foregikk.

Omkring 1920 startet Isak Knutsson Vatnøy østersproduksjon i en våg på Vatnøy. Østersfarmen målte 100x 60 meter. Flere ganger har det vært rettssaker på grunn av tyveri fra farmene.
 
## Referanser


## Eksterne lenker
* Nrks Fylkesleksikon: «Østersdyrking i Gulen»
My Direction

***My Direction*** er et musikkalbum med Kåre Kolve Quartet, utgitt i 2009. Dette er bandets første utgivelse.

## Sporlisite

# «Elke's Song» (Kåre Kolve)
# «Long Distance» (Kåre Kolve)
# «Rognsbakken 48» (Kåre Kolve)
# «Sir John T» (Kåre Kolve)
# «The Messenger» (Kåre Kolve)
# «Spretterten» (Kåre Kolve)
# «Boilin Point» (Kåre Kolve)
# «Sondregullet» (Stein Helge Solstad)
## Medvirkende
### Kåre Kolve Quartet
* Kåre Kolve - saksofoner, komponist, produsent
* Jo Fougner Skaansar - bass
* Espen Berg - piano
* Magnus Forsberg - trommer, perkusjon
### Øvrige medvirkende
* Stein Helge Solstad - komponist
* Rune Nordal - miksing
* Knut Værnes - mastering
* Giert Clausen - mastering
* Lasse Berre - fotograf/coverdesign

## Eksterne lenker
* My Direction
Wendy O. Williams

**Wendy Orlean Williams** (født 28. mai 1949 i Webster, New York, død 6. april 1998) kjent som Wendy O. Williams, var en amerikansk rockesangerinne.

Hun er best kjent som vokalist i punkbandet Plasmatics, men hun også hadde en solokarriere. Hun ble mer kjent for sin ville fremtreden enn sin musikk, men ble i 1985 nominert til en Grammy for beste kvinnelige rockesanger. Hun hadde også flere mindre roller i filmer.

Hun begikk selvmord i 1998 nær sitt hjem med en pistol. Hun prøvde også å begå selvmord i 1993 og 1997.

## Diskografi
;The Plasmatics
* *Meet The Plasmatics* (EP, 1979)
* *Butcher Baby EP* (EP, 1980)
* *New Hope For The Wretched* (1980)
* *Beyond The Valley Of 1984* (1981)
* *Metal Priestess* (EP, 1981)
* *Coup D'Etat* (1982)
* *Maggots: The Record* (1987)
* *Coup De Grace* (2000)
* *Put Your Love In Me: Love Songs For The Apocalypse* (2002)
* *Final Days: Anthems For The Apocalypse* (2002)
;Soloalbum
* * W.O.W.* (1984)
* *Kommander of Kaos* (1986)
* *Deffest! and Baddest!* (1988)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Jacob Børretzen

**Jacob Børretzen** (født 30. august 1900, død 17. november 1989) var en norsk salmeoversetter og språkmann. Børretzen var landsekretær for Norges Finnemisjonsselskap og medlem av salmebokkommisjonen for den samiske salmeboken *Gir'ko-sál'bmagirji* som kom ut i 1957. Han oversatte salmer til samisk, og er representert med en salme han har oversatt i *[[Norsk Salmebok (1985)|Norsk Salmebok]]*, en i *[[Salmer 1997]]* og tre i *[[Norsk salmebok 2013]]*. Han gav også ut boken *Liten samisk grammatikk* i 1966.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 128.
Further Directions

***Further Directions*** er et musikkalbum med Kåre Kolve Quartet, utgitt i 2010.

## Sporliste

# «Glacier Song» (Kåre Kolve)
# «3. fossen» (Kåre Kolve)
# «The Forest» (Kåre Kolve)
# «Elephant & Castle» (Kåre Kolve)
# «Marits kveldssang» (Kåre Kolve)
# «Finsesvingen» (Kåre Kolve)
# «For Love Being» (Kåre Kolve)
# «Last Call» (Kåre Kolve)
## Medvirkende
### Kåre Kolve Quartet
* Kåre Kolve - saksofoner, komponist, produsent, miksing 
* Jo Fougner Skaansar - bass, fotograf
* Espen Berg - piano, fotograf
* Magnus Forsberg - trommer, perkusjon
### Øvrige
* Jan Erik Kongshaug - tekniker, miksing
* Knut Værnes - mastering 
* Giert Clausen - mastering
* Lasse Berre - fotograf/coverdesign
* Carina Wold - fotograf/coverdesign

## Eksterne lenker
* Further Directions
Polar Research

***Polar Research*** er et internasjonalt forskningstidsskrift utgitt av Norsk Polarinstitutt. Tidsskriftets artikler omhandler forskning om Arktis og Antarktis. Redaksjonen holder til i Tromsø og har dessuten tilknyttet et redaksjonelt utvalg fra et internasjonalt nettverk av polarforskere.

Fra 1. januar 2011 er tidsskriftet gratis tilgjengelig på internett.
 
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eide (Gulen)

**Eide**, eller **Eidsbotn**, er et sted som ligger ved bunnen av Eidsfjorden i Gulen kommune i Sogn og Fjordane Fylke. Fylkesvei 57 går gjennom stedet.

## Navnet
Navnet blir uttalt ei'e, men har blitt skrevet Æidi, Ede, Eide i 1563, 1610, 1667 og 1723. Det kommer av Eid, eit i dativform og viser til eidet mellom Eisdfjord og Fensfjord.

## Historie
Det ble funnet en tverregget steinøks på Eide i 1912 i Langevatnet. En korsformet klubbe av klorittskifer ble funnet i 1955 i et sandtak 10–15 m over havet.

Matrikkelen fra 1723 viser at gården da hadde fem brukere, men ingen husmenn. Gården hadde ikke seter, men 2 årgangskverner, brennved nok og litt furuskog. Den lå ved sjøen litt under 7 mil fra Bergen.

### Posttrafikk
I 1785 ble det åpnet en postrute fra Bergen via Molde til Trondheim. Ruten gikk over Lindås, i båt over Fensfjorden til Postvågen ved Halsvik, gjennom Gulen til Rutledal og så videre over Sognefjorden til Lavik. 
Det første poståpneriet i Gulen ble åpnet på Eide i 1787.

Posten gikk på landjorden til hest, og det måtte derfor lages rideveier. De første veiene i Gulen gikk fra Postvågen over eide til Glenja, og fra Haveland til Rutledal. Veiene ble bygget omkring 1790. Eide hadde poststasjon inntil Fylkesbaatane tok på seg å sende post gjennom Gulen.

## Brukere
I Jordebok for Bergen kongsgård nevnes det 2 brukere på Eide i 1519.
Etterhvert ble det skilt ut flere bruk. den ene delen av bruk fire fikk navnet *Ekrene*, den andre *Solbakken*. Bruk fem fikk navnet *Nesheim og bruk seks *Londaltun*. I alt var der 38 brukernummer.
 
Det kan ha vært Husmenn på Eide fra rundt 1600, men en vet det sikkert fra [[1645]].

==Referanser==
<references/>

==Litteratur==
* Kleiva, Ivar; *Gulen i Gammal og ny tid'', Gulen Kommune 1996
Mary Elizabeth Byrne

**Mary Elizabeth Byrne** (født 2. juli 1880, død 19. januar 1931) var en irsk lingvist. Byrne var medredaktør på *Old and Mid-Irish Dictionary* og *Dictionary of the Irish Language* og skrev *Eng­land in the Age of Chau­cer*. Hun oversatte også salmen «Be Thou My Vision» til engelsk. Salmen heter på norsk «Deg å få skode», og står i *[[Norsk Salmebok (1985)|Norsk Salmebok]]* og *[[Norsk salmebok 2013]]*, hvor det er Byrnes eneste bidrag.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Oppføring hos cyberhymnal.org

## Litteratur
* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 166.
Alpehorn

**Alpehorn** er et blåseinstrument  som stammer fcra området rundt Alpene. Den eldste kilden vi kjenner til som nevner alpehornet stammer fra Sveits i 1527. Men flere alpine samlinger av sagn og myter fra 1600- til 1800-tallet forteller at alpehornet ble brukt langt tilbake i tiden som signalinstrument til å kommunisere mellom ulike landsbyer.Det er vanligvis bygd i tre, og kan bare spille de såkalte naturtonene.

Alpehornet er i slekt med den norske neverluren. Lignende trelurer er kjent som gjeterinstrument i fjellstrøk over store deler av Europa, hovedsakelig i Alpene, Karpatene, Pyreneene, Litauen og Skandinavia.

## Se også
* Didgeridoo
* Erke

## Referanser
Daniel Brændeland

**Daniel Brændeland** (født 1892, død 1973) var en norsk pastor og redaktør. Han jobbet som forstander i Det Norske Misjonsforbund og har oversatt en salme som er med i *[[Norsk Salmebok (1985)|Norsk Salmebok]]*.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 125.
Norsk pedagogisk tidsskrift

***Norsk pedagogisk tidsskrift*** er et norsk forskningstidsskrift med målsetning å gjenspeile bredden i pedagogisk og fagdidaktisk forskning. Det bringer nye forskningsresultater, tematiserer den offentlige utdanningsdebatten og omtaler aktuell faglitteratur. 

*Norsk Pedagogisk tidsskrift* utkom første gang i 1917 med Torstein Høverstad i styret. I første nummer stod det at det ville ta opp emner som «*disciplin- og maalspursmaal*». 

I 2016 kom tidsskriftet med fire hefter i året. Det henvender seg til lærere i skolen, studenter og vitenskapelig ansatte ved universitet og høgskole, lærerutdannere og andre skoleinteresserte. 

Redaktører er Knur Roar Engh og Merethe Roos (2016).

Redaksjonsrådet er sammensatt av Elisabeth Bjørnestad, Marit Bøe, Kristin Ran Choi Hinna, Morten Søyland Kristensen, Siw Skrøvset, Janicke Heldal Stray, Are Turmo, Tom Are Trippestad.

## Referanser
Hans Buvarp

**Hans Buvarp** (født 10. oktober 1909, død 23. desember 1970) var en norsk prest og kirkemusikkhistoriker. Han virket som misjonsprest og hadde et stort internasjonalt engasjement for kirkemusikk. Blant annet var han aktiv i utarbeidelsen av en koralbok for den lutherske kirken på Madagaskar, og var medutgiver på *Nordisk Koralbok* som kom ut i 1961. Han var også medlem av komiteen som gav ut kildetidsskriftet *Documenta hymnologica et liturgica*. I *[[Norsk Salmebok (1985)|Norsk Salmebok]]* er Buvarp representert med to salmer han har oversatt, og i *[[Norsk salmebok 2013]]* med en oversettelse.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 131
Ludvik Furnes

**Ludvik (Ludvig) Johan Larsson Furnes** (født 9. februar 1883, død 5. november 1966) var en pionér innen rekefiske fra Furenes ved Brandangersundet i Gulen kommune. Han gikk under tilnavnet «Rekekongen». 

## Unge år
Ludvik Furnes ble født på Furenes, og tok over farsgården i ung alder. Han og broren Truls studerte rekefiskinga til et par haugesundere som var kommet til Gulen. De brukte en liten dampbåt, og var stasjonert hos Otto Schreuder i Skjerjehamn. Dette ga Ludvik Furnes ideen til å drive rekefiske selv. I 1909 satte Ludvik Furnes motor i en gammel båt, *«Ampløy»*,  og brukte denne til reketråling. Da fiskinga ble vellykket, skaffet han seg bedre utstyr. I 1912 ble han den første som begynte med rekefiske nord for Stad. Furnes reiste helt opp til grensa til Russland for å tråle etter reker. Han skal også ha drevet laksehandel med samer og finner. 

## Reker, sild og treverk
Det var flere på Furenes som tok etter Ludvik og skaffet seg reketrålere selv. En stund var det en hel flåte som drev rekefiske derfra, og Furenes ble et senter for rekefiske på Vestlandet. Ludvik Furnes fikk fire sønner, som også skaffet seg egne rekebåter når de ble gamle nok. De holdt på med rekefisket til de ble pensjonister.

Opp gjennom årene eide Ludvik Furnes 16 båter. Han satte også opp boder for salting av sild på Furnes i 1915. Store båter kom jevnlig innom for å hente sild, og mange i grenda ble satt i arbeid med silda. Ludvik installerte telefon på Furnes i 1916, som en av de første i området. Han var også med på oppstartinga av to hermetikkfabrikker; en i 1934 på Bessaker i Roan, og den andre i 1936 i Vadsø. 

Under andre verdenskrig måtte Furnes legge ned fisket for ei stund fordi farvannet ble blandet med miner og vrakrester. Da startet han i stedet opp med sagbruk for fiskekasseproduksjon, trelasthandel og bygging av fiskebåter i hjembygda. Mange lokale båter ble påbygd og ombygd i denne tida. 

## Rensking
Da Ludvik Furnes til slutt ga seg med fisket på grunn av sviktende syn, startet han en fabrikk for rensing og pakking av reker i ei av sjøbodene på Furnes, der han selv var med og arbeidet. Denne fraktet ferdigbehandlede reker til Kavli-fabrikkene i Bergen, og til Sverige. Dette ga mange arbeidsplasser til kvinnene på Furnes. 

På dødsleiet sitt i 1966, skal han ha sagt til dem som stod ved senga: *«Gi aldri opp, stå på!»*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Ludvik Furnes.
* Ingolf Austgulen på scandion.no: Brandangersundet gjennom 100 år.
* Ingolf Austgulen på scandion.no: Ludvik Furnes – Askeladden frå Furenes.
Sør-Afrika under Sommer-OL 2008

**Sør-Afrika under Sommer-OL 2008**. 136 sportsutøvere fra Sør-Afrika deltok i sytten sporter under Sommer-OL 2008 i Beijing. De kom på en delt 71.-plass med en sølvmedalje. Svømmeren Natalie du Toit var landets flaggbærer under åpningsseremonien.

## Medaljer

## Medaljevinnerne

## Referanser
Liste over kardinaler utnevnt av Nikolas IV

**Liste over kardinaler utnevnt av Nikolas IV** er en liste over de seks kardinalene pave Nikolas IV utnevnte under konsistoriet 16. mai 1288.

## 16. mai 1288
* Bernardo Berardi
* Hughues Seguin de Billon O.P.
* Matteo de Acquasparta, O.F.M
* Pietro Peregrossi
* Napoleone Orsini Frangipani
* Pietro Colonna

## Kilder
* Salvador Miranda: The Cardinals of the Holy Roman Church
Vilhelm IV av Luxembourg

**Vilhelm IV av Luxembourg** (Wilhelm Alexander von Nassau; Biebrich, født 22. april 1852, død Berg slott, 25. februar 1912) var det eldste barnet til storhertug Adolf. Han blei storhertug av Luxembourg og titulær hertug av Nassau etter farens død den 17. november 1905.

## Ekteskap
Vilhelm IV var protestant, noe som lenge hadde vært tilfelle for medlemmer av huset Nassau. Han gifta seg 21. juni 1893 på slottet Fischhorn med Marie-Anne av Braganza, infanta av Portugal og datter av ekskonge Miguel av Portugal. Med dette handla han i tråd med sitt ønske om at et romersk-katolsk land burde få en romersk-katolsk monark. Etter Vilhelm IV har alle storhertuger vært katolikker. Vilhelm blei syk straks etter at han overtok trona, og i mars 1908 overlot han styret til sin kone som *Statthalterin*. 

## Endring av tronfølgerloven
Etter at onkelen, prins Nikolaus-Wilhelm døde i 1905 var Vilhelms fetter, Georg Nikolaus, greve av Merenberg, født i et morganatisk ekteskap, den eneste legitime mannlige arvingen i huset Nassau-Weilburg. I 1907 erklærte Vilhelm at grevene av Merenberg, var å anse som ikke-dynastiske, for så å utnevne sin eldste datter, Marie-Adélaïde (1894–1924) som arving til storhertugtronen. Etter farens død i 1912, blei hun Luxembourgs første regjerende kvinnelige monark siden Maria Teresia av Østerrike.  ed hennes egen abdikasjon i 1919 blei hun etterfulgt av sin yngre søster, Charlotte (1896–1985). Charlottes etterkommere har regjert i Luxembourg siden. 

## Barn
# Marie Adélaïde, storhertuginne av Luxembourg (1894-1924)
# Charlotte, storhertuginne av Luxembourg (1896-1985)
# Hilda (1897-1979), gift med fyrst Adolf zu Schwarzenberg (1890-1950)
# Antonia, (1899-1954), gift med kronprins Rupprecht av Bayern (1869-1955)
# Elisabeth (1901-1950), gift med prins Ludwig Philip av Thurn und Taxis
# Sophie (1902-1941), gift med prins Ernst Heinrich av Sachsen (1896-1971)

## Stamtavle

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Virland

**Virland** (tysk og svensk: *Wierland*, estisk: *Virumaa*) er et historisk landskap i det nordøstlige Estland. Det historiske Virland er i dagens Estland delt mellom to fylker: Lääne-Virumaa og Ida-Virumaa (Vest- og Øst-Virland).

De første skriftlige kildene som nevner Virland, er tre runesteiner fra 1000-tallet i Uppland i Sverige. Alle tre handler om mødre som sørger over falne sønner. Virland nevnes også i islandske middelalderskrifter som Orvar-Odds saga og Hauksbók, som et av landskapene langs seilingsledene i øst befolket av østersjøfinske stammer.

Virland-navnet er ikke sikkert forklart av språkforskerne. Navnet kan ha sammenheng med østersjøfinske ord som *veer*, «kant», *viir*, «stripe», *virukas*, «sterk», *viru*, «strømvirvel», eller et personnavn. Det kan også være et lån fra urbaltoslavisk *wī́ˀras*, «mann».

Virland og Harrien kom under dansk herredømme som Hertugdømmet Estland etter slaget ved Lyndanisse i 1219. Kong Valdemars jordebok er derfor en tidlig kilde til de lokale samfunnsforholdene. Det var danskene som befestet Virlands hovedby Rakvere (Wesenberg). Kong Valdemar Atterdag pantsatte Hertugdømmet Estland til Den tyske orden i 1346. Virland kom senere, som resten av Estland, under svensk og russisk styre, før Estland ble en selvstendig stat i 1918.

## Referanser
Liste over kardinaler utnevnt av Honorius IV

**Liste over kardinaler utnevnt av Honorius IV** inneholder den ene kardinalen pave Honorius IV utnevnte under konsistoriet 22. desember 1285.

## 22. desember 1285
* Giovanni Boccamazza

## Kilder
* Salvador Miranda: The Cardinals of the Holy Roman Church
Liste over kardinaler utnevnt av Nikolas III

**Liste over kardinaler utnevnt av Nikolas III** er en liste over de ni kardinalene pave Nikolas III utnevnte under konsistoriet 12. mars 1278.

## 12. mars 1278
* Latino Malabranca Orsini O.P.
* Erhard de Lessines
* Bentivenga de Bentivengis, O.F.M.
* Robert Kilwardby O.P.
* Ordoño Álvarez
* Gerardo Bianchi
* Girolamo Masci d’Ascoli, senere pave Nikolas IV.
* Giordano Orsini den eldre
* Giacomo Colonna

## Kilder
* Salvador Miranda: The Cardinals of the Holy Roman Church