Nganasanere

**Nganasanere** ( *əng-GAN-ə-san*; nganasansk: ӈәнә"са(нә") *ŋənəhsa(nəh)*, ня(") *ńæh*), eller **tavgisamojeder**, er et samojedisk urfolk som holder til lengst nord i Russland, på Tajmyrhalvøya ved Nordishavet. Området inngår i Krasnojarsk kraj.

Nganasanerne er verdens nordligst levende folkegruppe. Før det 17. århundre levde dette folket lenger sør i Sibir. Folket deles inn i *avamer* (på vestsiden av Tajmyrhalvøya) og *vadejever* (som lever på østsiden av Tajmyrhalvøya og på tundraen). Nganasanerne snakker nganasansk, et språk som tilhører den uralske språkgruppen.

Ifølge folketellingen for 2002 var de 834 personer i alt. Tradisjonelt har dette folket vært nomadiske jegere og fiskere, men utover på 1900-tallet måtte også dette urfolket ta seg til reindrift for å overleve. Da ble de  mer bofaste.

## Kontakt med russerne
Nganasanerne kom i kontakt med russere en gang tidlig på 1600-tallet. Etter en del motstand, begynte de å betale tributt til Tsaren i form av sabelpels under Yasak-systemet i 1618. Hyllestsamlere etablerte seg på «Avam-vinterkvartalene», ved sammenløpet av elvene Avam og Dudypta, som er stedet for den moderne bosetningen Ust-Avam.  Nganasanene prøvde ofte å unngå å betale yasak ved å endre navn slik at de fremstod som russere. Relasjonene mellom russerne og nganasanene var ikke alltid fredfulle. I 1666 overfalt og drepte nganasanerne yasaksamlere, soldater, handelsmenn og deres tolker ved tre anledninger, og stjal sabelpelsene og eiendommene som tilhørte dem. I løpet av året ble totalt 35 menn drept.

Nganasaerne hadde liten direkte kontakt med kjøpmenn. I motsetning til andre urfolk i Sibir ble de aldri døpt eller kontaktet av misjonærer.. De byttet vanligvis sabelpels mot alkohol, tobakk, te, og forskjellige redskaper, produkter som raskt integrerte seg i Nganasan-kulturen. I 1830-årene, og igjen fra 1907 til 1908, forårsaket russisk kontakt større utbrudd av kopper blant ngansanerne.

## Sovjetunionen

Nganasanerne kom i kontakt med Sovjetsystemet i 1930-årene, da regjeringen institusjonaliserte et program med kollektivisering av landbruket. Det ble fastslått at 11% av familiene eide 60 % av reinsdyrene, mens 66% eide bare 17 %. Dette ble endret ved å kollektivisere reineiendom til kolkoser som nganasanerne deretter bosatte seg rundt. Nganasanerne, som primært hadde vært reinsdyr-jegere, ble tvunget til å utvide sin lille bestand av tamrein som tidligere ble brukt til transport eller spist i perioder med hungersnød. I tillegg begynte sovjeterne å fatte større interesse i nganasanerne som folk, og i 1930-årene begynte etnografer å studere deres skikker.

På tross av kollektiviseringen, var nganasanerne istand til å opprettholde en semi-nomadisk livsstil med tamreinflokker frem til begynnelsen av 1970-tallet, da staten bosatte nganasanere, dolganere og enetsere i de tre landsbyene Ust-Avam, Volochanka, og Novaja. Nganasanernes *kolkhoz* ble kombinert for å skape landsbyer, og  nganasanere begynte å jobbe for *gospromkhoz Taymirsky*, regjeringens jaktbedrift, som leverte kjøtt til det spirende industrisenteret Norilsk i sørvest. I 1978 hadde all tamreindrift opphørt, og med nytt sovjetisk utstyr nådde utbyttet av villrein 50&nbsp;000 på 1980-tallet. De fleste menn ble ansatt som jegere, og kvinnene arbeidet som lærere eller som syersker som dekorerte reinsdyrstøvler. Barn begynte skolegang og ble lært russisk, og fulgte også videregående opplæring. Den sovjetiske planøkonomien gagnet nganasanerne ved å gi dem tilstrekkelige adekvate lønninger, maskiner, forbruksvarer og utdanning, slik at nganasanere fikk en relativt høy levestandard innen slutten av 1980-tallet.

## Religion

Den tradisjonelle religionen til Nganasanerne er animisme og sjamanisme. Den er et velbevart eksempel på sjamanisme i Sibir, og er relativt fri for utenlandsk innflytelse grunnet Nganasanenes geografiske isolasjon før moderne tid. Isolasjonen gjorde sjamanismen til et levende fenomen frem til begynnelsen av 1900-tallet. På 1940-tallet bestemte Sovjetunionen å utrydde sjamanismen. Sjamaner ble fengslet og de hellige sjamanistiske symboler ble konfiskert. Den siste notable sjamanistiske seance ble opptatt på film av sosialantropologer på 1970-tallet.

Kontakt med russere har gjort at deler av befolkningen også tilhører den russisk-ortodokse kirke.

## Språk

Språket nganasansk er et truet samoyedisk språk. De fleste Nganasanere snakker nå russisk. I 2010 ble det estimert at bare 125 Nganasanere snakket språket i de sørvestlige og sentrale delene av Tajmyrhalvøya. Under folketellingen i 2020 ble dette tallet oppgitt å være 460.

## Genetikk

Den karakteristiske genetiske markøren til Nganasanerne og de fleste andre talere av uralske språk er haplogruppe N1c (N3*, N3, N-TAT). Frekvensen av N1b-P43 hos nordlige samoyediske folk (nganasanerne, enetsere, nenetsere) og ob-ugriere (khantiere og mansiene), er høyere enn enn N1c. Dette tyder på en hendelse som har skapt en biologisk flaskehals. Hurtige forsnevringer eller hindringer har gitt begrensninger for populasjonens naturlig utvikling.

Haplogruppe N oppstod i Kina omkring 20,000–25,000&nbsp;år f.Kr. Derifra utbredte den seg til nordligøstlige Eurasia, gjennom Sibir til nord-Europa. Undergruppen N1c1 er ofte sett i ikke-samoyediske folk, mens N1c2 forekommer i samoyediske folk. Haplogruppe Z hos samer, finner, karelere, vepsere, nenetsere, enetsere,  selkupere, khantiere, mansiene og komier, er relatert til migrasjonen av folk som snakker uralske språk.

Haplogruppe Z finnes også hos flere sibirske folk (yukaghirene, evenkere, ketere, etc.). Nganasanere er knyttet til et «neo-sibirsk» opphav, som ekspanderte fra nordøstasia til Jakutia for omkring ~11,000 siden.

Et studium som ble publisert 20. mai 2019, og som var basert på genetikk, arkeologi og lingvistikk, fant at folk som snakker østersjøfinske språk ankom i den baltiske regionen fra Sibir, ved begynnelsen av jernalderen omkring 500 f.Kr. De ankom sammen med en Nganasan-relatert genetisk komponent. Dette er muligens knyttet til utbredelsen av uralske språk.

Et annet genetisk studium, som ble publisert i Nature den 27. november 2018, fant at Nganasanerne representerer en mulig kilde for ururalske folk. Et Nganasan-lignende opphav finnes i en varierende grad i alle grupper av moderne talere av uralsk.

## Referanser