Montasje

**Montasje** (fra fransk *montage*, «montere») er et begrep som generelt betegner det å sette sammen og kombinere mindre elementer til et felles opplegg. 

Begrepet benyttes mer jevnlig innenfor film og visuell kunst, men forekommer også i litteratur og konkret musikk. Det grunnleggende med montasje er at meningen med et kunstverk eller en film eller et litterært verk skapes gjennom sammenhengen mellom bilder eller tekster og ikke gjennom individuelle, originale, enkle bilder eller tekster.

Fotomontasje er prosessen og resultatet av å lage et sammensatt fotografi ved å kutte, lime, omorganisere og overlappe to eller flere fotografier til et nytt bilde. Et historisk eksempel er den tyske anti-nazisten John Heartfield (født Helmut Herzfeld) som benyttet banebrytende bruk av kunst som et politisk våpen i form av politiske fotomontasjer. En lignende metode er benyttes i dag gjennom programvare for bilderedigering. Denne teknikken, fotomanipulasjon, omtales generelt som «photoshopping» (fra navnet på et populært programvaresystem). Det resulterende sammensatte fotografiet vil eller kan via den digitale bilderedigering framstå som et sømløst fysisk bilde.

Innen filmproduksjon er filmmontasje en teknikk som er helt vesentlig i filmredigeringen. Det består av at en serie korte bilder sekvenseres for å kondensere rom, tid og informasjon. Montasjer gjør det mulig for filmskapere å kommunisere en stor mengde informasjon til et publikum over et kortere tidsrom ved å sette forskjellige bilder sammen, komprimere tid gjennom redigering eller flette sammen flere historielinjer i en fortelling. I henhold til den norske regissøren Sigurd Evensmo er filmmontasje «filmteknikkens mektigste tryllemiddel».

Begrepet filmmontasje har varierte betydninger avhengig av filmtradisjonen og språk. Eksempelvis på fransk betyr ordet *montage* brukt i henhold til film ganske enkelt redigering. I sovjetisk montasjeteori, som opprinnelig ble introdusert utenfor Sovjetunionen av Sergej Eisenstein, ble den brukt til å skape en bevisst symbolbruk for fortellerteknikk. 
Det var tidlig på 1920-tallet at sovjetiske filmkunstnere og intellektuelle som Eisenstein, Lev Kulesjov, og Vsevolod Pudovkin utviklet det som var ment som et alternativ til amerikansk klippekunst. Denne teknikken kalles sovjetisk montasjefilm. Senere ble begrepet «montasjesekvens», brukt primært av britiske og amerikanske filmstudioer, den vanlige teknikken for å fortelle om filmens bruk av tid, eksempelvis å la filmens figur gå inn i et hus for deretter å vise samme figur i et bestemt rom.

Begrepet benyttes også litterært til tekstlig montasje, om enn ikke like hyppig som i foto og film, særskilt i den amerikanske forfatteren William S. Burroughs’ sammensetning av tekst som på engelsk kalles *cut-up technique* (*découpé* på fransk), som på norsk kan kalles «skjære-opp». Det er en litterær komposisjonsteknikk der en tekst deles opp i mindre enheter for deretter å settes sammen igjen i mer tilfeldige resultater.

En sjeldnere filosofisk bruk av montasje finnes hos Gilles Deleuze og Félix Guattari i boken *Mille plateaux* (1980), utgitt eksempelvis på dansk som *Tusind plateauer*. Her sammenlignes montasjen med et legeme uten organer. Det er en original analyse av hvordan samfunnet fungerer, og boken er en sammenvevning av forskjellige emner som er satt sammen som en filosofisk montasje, fra et platå til et annet – fra politikk og psykologi til kunst og biologi.

## Se også
* Collage
* Filmklipping
* Fotomanipulasjon

## Referanser


## Eksterne lenker
*