Charlie Hebdo

***Charlie Hebdo*** () er et fransk, satirisk ukemagasin som ble grunnlagt i 1992, men som har sine røtter i et tidsskrift som eksisterte fra 1960 til 1981. Bladet utkommer hver onsdag i et gjennomsnittlig opplag rundt –. Det ble utsatt for en brannstiftelse i 2011 og et dødelig attentat i 2015.

Innholdet i magasinet omhandler i all hovedsak politikk, sosiale emner og sport, i mindre grad religiøse spørsmål. Det blir fokusert på vitsetegninger, journalistiske artikler, polemikk og vitser. Ved siden av sin satiriske virksomhet har redaksjonen også bedrevet undersøkende journalistikk om religiøse sekter, islamisme, det politiske liv og kulturlivet. Magasinet holdt ifølge eget utsagn opprinnelig en venstrepolitisk profil.

## Navnet
Navnet stammet fra et månedlig blad som het *Charlie* (og siden fikk navnet Charlie Mensuel, som betyr «Charlie månedlig») og ble grunnlagt av Bernier og Delfeil de Ton i 1969. Tilnavnet «Hebdo» er kort for ordet «hebdomadaire», som betyr «ukentlig». Navnet til *Charlie* stammet fra navnet til hovedpersonen i tegneserien Knøttene som ble trykt i bladets begynnelse: Charlie Brown, på norsk også kjent som Baltus Brun. Navnet kunne også sikte til general Charles de Gaulle,

## Kronologi
### 1960–1961
Månedsmagasinet *Hara-Kiri,* *Charlie Hebdos* forløper blir utgitt og stengt.

### 1966
*Hara-Kiri* gjenoppstår.

### Februar 1969
Redaksjonsmedlemmene i *Hara-Kiri*, François Cavanna, Georges Bernier («Professeur Choron») og Henri Roussel («Delfeil de Ton») lanserer *Charlie*, som har månedlige utgaver. *Hara-Kiri* begynner å utkomme ukentlig.

### 1970
Da *Hara-Kiri* var blitt forbudt utgitt, skiftet *Charlie* navn til *Hara-Kiri Hebdo* og siden til *Charlie Hebdo* for å omgå forbudet (se **Kontroverser** under.) Det gikk da over til ukentlige utgivelser. Navnet stammet fra et månedlig blad som het *Charlie* (og senere fikk navnet Charlie *,* som betyr «Charlie månedlig»).

### Desember 1981
*Charlie* blir nedlagt på grunn av lesersvikt.

### 1986
*Hara-Kiri* innstiller utgivelsene.

### 1992
*Charlie Hebdo* gjenoppstår. «Choron» er ikke lenger blant medarbeiderne, men det er flere andre bidragsydere til den tidligere utgaven, blant annet Cavanna, Roussel, tegnerne Siné (Maurice Sinet), Gébé (Georges Blondeaux), Willem, «Cabu» og «Wolinski». Nye navn som kom til var blant annet «Plantu», «Charb» (Stéphane Charbonnier) og Olivier Cyran. Publikasjonen har ikke lenger noen definert politisk profil.

## Kontroverser
### 1970
Efter at Charles de Gaulle døde hjemme i Colombey-les-Deux-Églises utkom *Hara-Kiri Hebdo* med overskriften «» («Tragisk ball i Colombey: 1 død»). Overskriften var inspirert av en tragedie åtte dager tidligere, en brann i et diskotek, hvor 146 omkom. Som følge ble det forbudt å selge magasinet til mindreårige.

For å unngå forbudet, ble *Charlie Hebdo* startet opp. Navnet kunne også sikte til general de Gaulle, men det fantes også et annet magasin fra  Éditions du Square med navn fra *Knøttene*, *Charlie Mensuel*.

### 1996
Den 26. april 1996 sendte François Cavanna, Stéphane Charbonnier og Philippe Val en klage med  signaturer, innhentet i løpet av åtte måneder, med det mål å få forbudt det politiske partiet Front national, som de mente stred mot artiklene 1, 2, 4, 6 og 7 av Erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter fra den franske revolusjons tid.

### 1998
En satirisk artikkel om en SS-massakre på 642 sivilister under andre verdenskrig i landsbyen Oradour-sur-Glane vekker strid, og blir tatt opp i parlamentet.

### 2000
I 2000 ble journalisten Mona Chollet oppsagt for å ha protestert mot en lederartikkel av Philippe Val, hvor han hadde kalt palestinerne «usiviliserte». I 2004 overtok Val som publikasjonens direktør, samtidig som han beholdt stillingen som sjefredaktør. Professor Philippe Marlière hevdet at *Charlie Hebdo*s profil under Vals tid utviklet seg til å være «mer antiislam enn antigeistlig.»

### 2006

I februar trykte magasinet tegneren Kurt Westergaards omstridte karikaturer av profeten Muhammed. Avisen fulgte også opp med egne karikaturer. For eksempel viste forsiden en tegning av Muhammed som gråtende utbryter «**'» («Det er hardt å være elsket av fjols»). Denne utgaven av ukeavisen ble trykt i  eksemplarer, en betydelig økning fra det vanlige opplaget på . Utgivelsen ble fordømt av blant annet president [[Jacques Chirac]]. [[Islam|Muslimske]] organisasjoner som [[Grande Mosque]] og  (Foreningen av islamske organisasjoner i Frankrike) saksøkte avisen, idet de mente at tegningene var uttrykk for krenkelse av en religiøs folkegruppe. Avisen ble imidlertid frikjent for anklagene den 22. mars 2007.

Den 1. mars publiserte ''Charlie Hebdo'' «De tolvs manifest», hvor et dusin intellektuelle som overveiende kom fra den islamske kulturkrets beskrev islamismen som en ny verdensvid totalitær trussel. Blant undertegnerne var ved siden av [[Ayaan Hirsi Ali]], [[Salman Rushdie]] og sjefredaktør Philippe Val.

=== 2008 ===
Det oppsto strid rundt en artikkel av [[karikatur]]tegneren «Siné» som førte til beskyldninger om [[antisemittisme]]. Det førte til at Val gav Siné avskjed. Siné saksøkte bladet for usaklig oppsigelse, og ''Charlie Hebdo'' ble dømt til å betale ham  [[euro]] i erstatning. Siné lanserte en rivaliserende avis ved navn ''Siné Hebdo'', senere ''Siné Mensuel''.

=== 2009 ===
Magasinet vant en rettssak mot den [[Konservativ kristendom|konservative]] [[Den katolske kirke|katolske]] organisasjonen Agrif (, «Den almene allianse mot rasisme og for respekten for fransk og kristen identitet») som hadde stevnet det. Klagen gjaldt en artikkel i anledning [[pave]]besøket i Frankrike i 2008, hvor [[Jesus Kristus|Jesu]] ord «La de små barn komme til meg» var satt i en [[Pedofili|pedofil]] kontekst. Året efter ble Agifs anke mot dommen avslått.

Noen dager efter at 228 mennesker omkom da [[Air France Flight 447]] 1. juni 2009 styrtet i [[Atlanterhavet]], fant [[Europaparlamentet]]s valg 2009 sted. Ukens utgave hadde en tegning av en krasjende [[Boeing 747|jumbojet]] og teksten «» («228 flere som ikke stemmer ved EU-valget») på omslaget. [[Union pour un mouvement populaire|UMP]]s partileder [[Frédéric Lefebvre]] oppfordret da til boikott av avisen.

=== Bombeangrep i 2011 ===
2. november 2011 ble redaksjonens lokaler i [[Paris]] utsatt for et bombeangrep og hjemmesiden ble [[Datainnbrudd|hacket]] av personer som erstattet innholdet med et [[islam]]sk budskap. Det er antatt at angrepet henger sammen med at tidsskriftet dagen før hadde annonsert et nytt nummer med en karikatur av [[profet]]en [[Muhammed]] på forsiden. Bladet var ennå ikke i kioskene da angrepet fant sted, men forsiden var allerede lagt ut på dets hjemmeside. Det ble vitset med [[sharia]] og at Muhammed var blitt kåret til gjeste-sjefredaktør, og i en forsidekarikatur var han avbildet med utsagnet: «» («100 piskeslag hvis du ikke døde av latter»).

Samtidig mistet magasinet sin tilstedeværelse på [[internett]]et da dets [[internettleverandør]] mottok [[Drapstrussel|drapstrusler]]. Redaksjonen gjenopptok arbeidet i lokaler som avisen ''[[Libération]]'' stilte til disposisjon.

=== 2012 ===
Den 19. september 2012 offentliggjorde magasinet igjen en satire over Muhammed, hva som førte til kritikk fra blant annet [[Executive Office of the President|Det hvite hus]], en rekke arabiske land, [[Den hellige stol|Vatikanet]] og [[Syria|syrere]] bosatt i Frankrike. Tidsskriftets redaktør Stéphane Charbonnier forsvarte publiseringen med at de trykker karikaturer i samme stil hver uke og ble støttet av blant annet [[François Fillon]], [[Hervé Morin]] og [[Marine Le Pen]]. Franske [[ambassade]]r, skoler og kultursentre i 20 arabiske land ble stengt av sikkerhetsmessige årsaker, mens magasinets redaksjonslokaler i Paris ble satt under politibeskyttelse.

=== 2013 ===
I begynnelsen av januar utga redaksjonen et tegneserienummer med titelen «» («Muhammeds liv»), som den hevdet var av [[biografi]]sk art og bygget på muslimske tekster. Tiltaket ble mottatt med kritikk fra blant annet franske og [[Tyrkia|tyrkiske]] myndigheter.

== Angrepet i 2015 ==




Den 7. januar 2015 rundt klokken 11.30 tiltvang to bevæpnede menn seg adgang til magasinets redaksjonslokaler og åpnet ild med [[AK-47|kalasjnikovgeværer]] mens de ifølge mediareferater ropte [[Islamisme|islamistiske]] slagord. Tolv mennesker ble drept, deriblant to politimenn, sjefredaktør Stéphane Charbonnier («Charb») og tegnerne «Cabu», «Wolinski» og «Tignous». Elleve ble skadet, derav fire alvorlig.
Det var dermed det mest dødbringende terroranslag på fransk jord siden 1961, da en bombeeksplosjon på [[Høyhastighetstog|hurtigtoget]] mellom [[Strasbourg]] og Paris drepte 28 mennesker.

Myndighetene beordret en opptrapping til høyeste sikkerhetsnivå på [[Plan Vigipirate]]-skalaen for områdene [[Île-de-France]] og [[Picardie]] efter angrepet på redaksjonen. Noen timer senere, rundt klokken 23, utstedte politiet arrestordre på brødrene Saïd og Chérif Kouachi, begge franske statsborgere med foreldre fra [[Algerie]]. Den ene av brødrene, Chérif Kouachi, har tidligere forklart at han ble [[Radikalisering|radikalisert]] som følge av [[Irak-krigen|Irak-krigen i 2003]] og torturbildene fra [[Abu Ghraib-fengslet]], og at han ikke var særlig interessert i religion før det. Under et forsøk på å reise til [[Syria]] for å delta i kamphandlingene mot [[USA|amerikanske]] tropper i [[Irak]] i 2005 ble han arrestert og dømt til tre års fengsel, hvorav halvannet ble gjort betinget. I mai 2010 ble han arrestert igjen, denne gang på grunn av mistanke om delaktighet i et forsøk på å befri to fengslede gjerningsmenn fra et terroranslag som hadde funnet sted i Frankrike i 1995. Ifølge [[CNN]] skal Saïd har reist til [[Jemen]] i 2011 og ha mottatt trening av [[al-Qaida]].

En opprinnelig tredje mistenkt, en atten år gammel elev, meldte seg for politiet i 23-tiden samme dag. Han ble ikke siktet og [[alibi]]et hans ble omtalt som troverdig.

Gjerningsmennene flyktet til småbyen [[Dammartin-en-Goële]], 35 kilometer utenfor Paris, hvor de forskanset seg i et trykkeri. Den 9. januar rundt klokken 15.00 ble begge drept i en skuddveksling med politiet.

[[Zineb El Rhazoui]] og noen andre ansatte unnslapp fordi de ikke hadde kommet tilbake fra ferie. El Rhazoui har [[Marokko|marokkansk]] bakgrunn og var redaksjonens ekspert på islam og en uttalt islamkritiker. Hun antas å ha vært angripernes viktigste mål, ved siden av Charb, Rhazoui lever i skjul med politibeskyttelse.




**Følgende ble drept under attentatet:**
# Stéphane «[[Charb]]» Charbonnier, redaktør og tegner
# Jean «Cabu» Cabut, [[Tegneserieskaper|tegneserie]]- og [[karikatur]]tegner
# Bernard «Tignous» Verlhac, karikaturtegner
# [[Georges Wolinski]], serieforfatter og karikaturtegner
# Philippe Honoré, karikaturtegner
# Bernard Maris, økonom, spaltist og forfatter
# Mustapha Ourrad, journalist, født i Marokko
# Elsa Cayat, psykoanalytiker og spaltist
# Franck Brinsolaro, sikkerhetsvakt
# Michel Renaud, festivalarrangør
# Frédéric Boisseau, vaktmester
# Ahmed Merabet, politimann
De tre siste hadde ingen tilknytning til magasinet. Merabet var en konstabel som tilfeldigvis befant seg på gaten utenfor redaksjonslokalene.

<gallery widths="80" style="font-size:90%">
Fil:2011-11-02 Incendie à Charlie Hebdo - Charb - 06.jpg|Stéphane «Charb» Charbonnier, 1967–2015
Fil:Cabu_20080318_Salon_du_livre_2.jpg|Jean «Cabu» Cabut, 1938–2015
Fil:Tignous 20080318 Salon du livre 1.jpg|Bernard «Tignous» Velhac, 1957–2015
Fil:Salon du livre de Paris 2011 - Georges Wolinski - 007.JPG|Georges David Wolinski, 1934–2015 
Fil:Philippe Honoré, dessinateur de Charlie Hebdo.jpg|Philippe Honoré, 1941–2015
Fil:Visage de Bernard Maris sur une fresque d'hommage à Charlie Hebdo.jpg|Bernard Maris, 1946–2015
</gallery>

**Disse ble såret:*'
* Philippe Lançon, journalist (alvorlig hodeskade)
* Fabrice Nicolino (truffet i benet)
* Simon Fieschi, [[webmaster]] (den hardest skadede), 
* Laurent «Riss» Sourisseau, tegner og redaksjonssjef (truffet i skulderen)
* En rengjøringsmedarbeider
* Flere ikke navngitte polititjenestemenn

=== Reaksjoner ===

Attentatet vakte nasjonal og internasjonal fordømmelse, blant annet betegnet Det islamske råd i Frankrike () handlingen som «barbarisk» og «i strid med demokrati og pressefrihet». Umiddelbare avskyerklæringer kom også fra [[Russlands president]] [[Vladimir Putin]], [[India]]s statsminister [[Narendra Modi]], og [[Barack Obama]], som ga uttrykk for at attentatet var «feigt» og «ondskapsfullt», og tilbød amerikansk assistanse i jakten på gjerningsmennene. [[NATO]]s generalsekretær [[Jens Stoltenberg]] sa at «dette var en barbarisk handling og et angrep på pressefriheten.» [[Frankrikes president]] [[François Hollande]] betegnet angrepet som en «terrorhandling» og innkalte regjeringen til krisemøte samme dag. [[Tyskland]]s [[Tysklands forbundskansler|forbundskansler]] [[Angela Merkel]] karakteriserte det som «en avskyelig dåd» som ikke bare var et angrep på Frankrike, men også på «menings- og pressefriheten, som utgjør kjerneverdier i vår frihetlige og demokratiske kultur.» [[Storbritannia]]s [[Storbritannias statsminister|statsminister]] [[David Cameron]] uttalte at angrepet var «motbydelig». 

==== I Frankrike ====


Dagen efter anslaget samlet over  mennesker seg til en spontan demonstrasjon i Paris, og tilsvarende arrangementer ble holdt i resten av Frankrike. Plakater med slagordet «» («Jeg er Charlie») preget menneskemengdene. Landets parlamentsmedlemmer fra venstre- og høyresiden samlet seg på parlamentets trapp for å synge *Marseillaisen* arm i arm, mens byens [[metro]]baner ble stående ved sine perronger under [[ett minutts stillhet]] i hele landet. Klokkene i [[Notre-Dame]] klang, og efter mørkets frembrudd ble lysene i [[Eiffeltårnet]] slått av. Også emneknaggen «#jesuisahmed» til minne om den myrdede politimannen Ahmed Merabet, fikk stor utbredelse, gjerne med tilføyelsen «Jeg er ikke Charlie, jeg er Ahmed, den døde konstabelen. Charlie gjorde narr av min tro og min kultur, og jeg døde for å forsvare retten til å gjøre det.»

Den 10. januar samlet rundt halvannen million mennesker seg i Paris, og det fant sted kunngjøringer til minne om ofrene i flere forskjellige franske byer.

I en [[sørgemarsj]] i blant annet Paris søndag 11. januar møtte det opp anslagsvis 1,3 til 2 millioner mennesker til sørgemarsjen fra [[Place de la Republique]] til [[Place de la Nation]]. Over 40 statsledere, deriblant [[David Cameron]], [[Angela Merkel]], Israels statsminister [[Benjamin Netanyahu]], Palestinas president [[Mahmoud Abbas]], EU-president [[Donald Tusk]] og jordanske [[Abdullah II av Jordan|kong Abdullah]] samlet seg til et separat arrangement. Ialt skal folkemassene i hele Frankrike ha utgjort rundt tre millioner mennesker.

Sjefredaktør Gérard Biard befant seg i London under angrepene. Den gjenværende redaksjonen kunngjorde at magasinet ville utkomme som planlagt, men i et opplag på én million. Efter kort tid ble antallet justert opp til tre, fem og til slutt syv millioner. Magasinet ble oversatt til 16 sprog.  Forsiden har en illustrasjon av profeten Muhammed som holder et skilt med påskriften «Je suis Charlie» og teksten «Alt er tilgitt».

Rettssaken mot 14 av de antatte medsammensvorne begynte 2. september 2020. De var blant annet tiltalt for å ha deltatt i planlegningen av angrepet på redaksjonen, samt å ha tatt gisler i en jødisk-drevet butikk. Den 16. desember samme år ble alle de tiltalte kjent skyldige i deltagelse i et terrornettverk og ble idømt fengselsstraffer fra fire år til livstid. Tre av de tiltalte, Hayat Boumeddiene og brødrene Mohammed og Mehdi Belhoucine, ble dømt [[in absentia]] da de forlot Frankrike like før angrepet.

==== I Norge ====
Statsminister [[Erna Solberg]] sendte ut en melding på [[Twitter]], hvor det het «Skytingen i Paris er en tragisk og feig handling, både tapene av menneskeliv og det avskyelige angrepet på ytringsfriheten.» I en melding på fransk uttrykte hun blant annet sin solidaritet med det franske folk.

== Ansatte ==
De ansatte i magasinet er redaktørene [[Gérard Biard]] og Sylvie Coma, tegnerne «Luz», «Riss», Catherine Meurisse, «Coco», «Willem», Walter Foolz og «Babouse», journalistene Patrick Pelloux, Antonio Fischetti, Zineb El Rhazoui, Philippe Lançon, Fabrice Nicolino, Sigolène Vinson og Laurent Léger, kritikeren Jean-Baptiste Thoret og [[Spalte|spaltisten]] Mathieu Madénian.

I tillegg er bladet arbeidsgiver for én [[webmaster]], én advokat og en økonomisjef.

== Referanser ==
<references />

== Eksterne lenker ==
* 
*  [http://palladio.free.fr/harakiri/ Samling av forsider fra *Charlie Hebdo* og begge *Hara-Kiri''-serier]