Ingermanland

**Ingermanland** (russisk: *Ижора eller Ингерманландия, Izjorskaja zemlja*, finsk: *Inkeri*, estisk: *Ingeri* eller *Ingerimaa*) er et historisk landskap. Det strekker seg mellom elva Neva og Finskebukta i nord, elva Narva og Peipussjøen i vest og Ladogasjøen og Volkhov-elva i øst. Opprinnelig utgjorde Neva grensen mellom Ingermanland og Karelen, men fra omkring 1600 ble grensen trukket lenger nord på det karelskenes.

Ingermanlands befolkning snakket historisk ulike finsk-ugriske språk og besto av folkeslag som ingermanlandsfinner, ingrere og voterne.

Etter andre verdenskrig har området vært helt russifisert.

## Historie
Det er funnet kamkeramikk fra omtrent 3000 f.Kr. som tyder på at området allerede var bebodd. En russisk kronikk fra år 859 nevner «tyders» for første gang i forbindelse med grunnleggelsen av Novgorod.

Fyrst Jaroslav I av Kyiv giftet seg med Ingegerd i 1019, datter av svenske Olof Skötkonung, og gav henne byen Ladoga og dens omgivelser i morgengave. Sagnet sier at Ingermanland har fått navnet sitt fra Ingegerd.

Svensker og russere hadde konkurrerende interesser i området fra tidlig vikingtid, men den første befestningen ble først anlagt tidlig på 1300-tallet. Det var den svenske festningen *Landskrona* ved elva Okhtas utløp i Neva. I årene 1583–1595 fikk Ingermanland status som *svensk besittelse*, Svensk Ingermanland, det ble overlevert til Russland ved freden i Teusina 1595, og ble igjen svensk i 1617 etter den ingermanlandske krigen.

Festningene Ivangorod festning (Jaanilinn), Jama (nå Kingisepp), Koporje og Nöteborg (nå Sjlisselburg) ble senter for de fire ingermanlandske (slottslän). Besittelsen ble bestyrt som en buffersone mellom Russland og Finland, og var tynt befolket. I 1664 hadde Ingermanland totalt 15 000 innbyggere. Svensk luthersk misjonering møtte motstand hos den overveiende russisk-ortodokse befolkningen, men en stadig finsk innvandring økte gradvis andelen av lutheranere til 73,8% i 1695. Festningen *Nyenskans* ble bygget ved munningen av Neva i 1611 og gjort til administrativt sentrum på bekostning av Ivangorod i 1642. Festningen ble sterkt skadet etter et russisk angrep i 1656. Administrasjonen ble da flyttet til Narva.

Under den store nordiske krig ble området gjenerobret av Russland. Den nye russiske hovedstaden St. Petersburg ble anlagt i nærheten av Nyenskans i 1703. Den endelige avståelsen ble avtalt ved freden i Nystad i 1721. Under russisk styre ble bøndene livegne. Livegenskapet ble avskaffet i 1861.

Som guvernement gikk området under ulike navn: *Ingermanlandske guvernement* 1708-1710, *Sankt-Petersburgske guvernement* 1710-1914, *Petrogradske guvernement* 1914-1924, og *Leningradske guvernement* 1924-1927. 

Den finsktalende befolkningen hadde økt i antall til over 140 000 ved revolusjonen i 1917. I den nordlige delen utgjorde de et flertall av 45 000 da republikken Nordingermanland (*Pohjois-Inkeri*) ble erklært selvstendig i 1919, med uttrykt mål om forening med Finland. Ved den russisk-finske freden i Tartu 1920 ble landet gjenforent med Russland, med et begrenset indre selvstyre inntil 1939. Da jordbruket ble kollektivisert i 1928 ble den finske befolkningen desimert ved flytting av 18 000 kulakker, Senere ble ingermanland-finnene regnet som politisk upålitelige, og flere deportasjonskampanjer fulgte. 63 000 av dem flyktet til Finland under andre verdenskrig. De færreste fant tilbake etter krigen. Ingermanlendingene blir i 1948 utvist fra Estland med 48 timers varsel. Dette påvirker over 40 000 mennesker.

Etter oppløsningen av Sovjetunionen i 1991 har ingermanland-finnene fått anledning til å emigrere til Finland. I løpet av 15 år flytter ca. 20 000 finsk-germanske mennesker fra området til det tidligere Sovjetunionen til Finland.

## Litteratur
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Se også

* Ingermanlandsfinner
* Ingrere
* Voterne

## Eksterne lenker
*