Foreldreaksjonen mot samnorsk

**Foreldreaksjonen mot samnorsk** ble organisert av Riksmålsforbundet i 1951 for å motarbeide myndighetenes samnorskpolitikk. Forbundet utgav tidsskriftet *Ordet* fra 1950, og kamp- og kulturavisen *[[Frisprog]]*, som kom ut to ganger i måneden fra 1953 frem til 1986 og hadde Margrethe Aamot Øverland og Sofie Helene Wigert som første redaktører. Konservative velgere støttet utgivelsene gjennom næringslivet, særlig bidro shipping og skipsredere. *Foreldreaksjonen* samlet inn over 300&nbsp;000 underskrifter mot det «*planmessige arbeide for ved tvang å innføre et nytt, samnorsk sprog*».

*Foreldreaksjonen* medvirket til at myndighetene etter hvert gav opp samnorskpolitikken. Oslo skolestyre ga etter for presset, og omgjorde sitt vedtak om lærebøker på radikalt bokmål i 1954. Det moderate bokmålet fra 1938-rettskrivningen overtok i Oslo-skolenes lærebøker, og dette fikk følger for hele landet, siden det etter hvert ble uråd å få tak i lærebøker på radikalt bokmål (samnorsk).

Høsten 1949 møttes 400 foreldre fra Oslo og Bærum et protestmøte på Uranienborg skole der de stiftet *Foreldrebevegelsen i sprogsaken* og vedtok en resolusjon med krav om moderate språkformer i skolebøkene. Snart hørtes kravet i hele Oslo-området. Våren 1950 holdt 21 skoler i Oslo og Bærum avstemning der seks tusen stemte for moderate former og bare 80 mot. 7. desember 1951 ble bevegelsen omorganisert til *Foreldreaksjonen mot samnorsk* fordi Stortinget få dager senere skulle diskutere et mandat for Norsk språknemnd til utarbeidelse av ny læreboknormal. I løpet av tre dager samlet *Foreldreaksjonen* omkring 92.500 underskrifter mot samnorsk. Stortinget ignorerte dette. Da ble bevegelsen landsomfattende med 407.119 stemmer fra folkeskoler i hele Norge. Også sjøfolk i utenriksfart engasjerte seg; i 1952 undertegnet 10.641 sjøfolk (dvs. 81,4 %) en protest mot samnorsk. I november 1953 startet Oslo-foreldre en sivil ulydighetskampanje der de rettet språket i barnas skolebøker. De fikk veiledning i dette arbeidet.

I 1956 brente elevene ved gymnaset i Fredrikstad lærebøkene i byens park. En avstemning i Bergen i 1957 resulterte i 21.346 stemmer for riksmål, 127 for samnorsk.

Professor Arne Bergsgård uttrykte undring over folks reaksjon på å bli overkjørt: «*Folket ønsket ikke et folkemål. Dette er noe av det underligste som er hendt i norsk målhistorie i hele vår nyere tid.*» NRKs direktør Kaare Fostervoll kalte *Folkeaksjonen* for «*en [[psykose]]*», og hans programredaktør Arthur Klæbo var rystet over «*all denne [[ondskap]]*» fra riksmålsbevegelsens side - selv om samtlige politiske partier flagget flertall for en fri språkutvikling. Størst motstand mot samnorsk kom fra NKP, der 86 % avviste statlig innblanding. I Sovjetunionen hadde det vært en forkjemper for «samrussisk», N.J. Marr, som ville fjerne «borgerlig russisk» og erstatte det med et russisk basert på arbeiderklassens språk. Han ble kontant stanset av Stalin som forlangte respekt for Pusjkins språk, og dessuten påpekte det kaoset slik omlegging av språket forårsaker.

Også Noregs Mållag var motstander av samnorsk. Nynorsken ble jo også utvannet på denne måten, i «*et svik mot [[Ivar Aasen]]s verk*». I 1953 grunnla skipsrederen Sofie Helene Wigert avisen *Frisprog* som utkom hver 14. dag. Med hennes bidrag og ressurser gjorde *Foreldreaksjonen* store fremskritt; den var noe så spesielt som et folkelig opprør fra konservativ side. *Foreldreaksjonen* var en av de største folkebevegelser i norsk historie; trolig var bare protestene i 1947 mot utdeling av kondomer til soldater i Tysklandsbrigaden enda større. *Folkeaksjonen* kom også til å danne forbilde for *[[Folkeaksjonen mot EU-medlemskap|Folkeaksjonen mot EEC]]* i 1970, der lederen Arne Haugestad i sin ungdom hadde deltatt i *Foreldreaksjonen mot samnorsk*.

## Referanser


## Litteratur
*Hansen, Jan E. (red.): *Frisprog – mer enn ord*, Oslo, 2004
**Hva vil Foreldreaksjonen mot samnorsk?*, utgitt av Foreldreaksjonen mot samnorsk, Oslo, 1952

## Se også
* Riksmål
* Riksmålsforbundet