Liste over objekter i solsystemet etter størrelse

Dette er en **liste over objekter i solsystemet etter størrelse**, arrangert i synkende rekkefølge etter volumetrisk radius. Listen kan også delvis sorteres etter et objekts masse og, for de største objektene, volum, tetthet og gravitasjon. Listen inneholder solen, planetene, dvergplaneter (og kandidater), mange av de største smålegemene i solsystemet (som inklunderer (asteroider), alle navngitte naturlige satellitter og en rekke mindre objekter av historisk eller vitenskapelig interesse &ndash; som kometer og jordnære objekt.

Rekkefølgen kan være annerledes avhengig av om man velger radius eller masse fordi noen objekter er mer kompakte enn andre. For eksempel er Uranus større enn Neptun, men mindre massiv, og selv om Ganymedes og Titan er større enn Merkur, har de mindre enn halvparten av massen. Det betyr at noen objekter i de nedre delene av tabellene, til tross for liten radius, kan være mer massive enn objekter høyere opp i listen siden de kan ha en høyrere tetthet.

Mange transneptunske-objekter (TNO) har blitt oppdaget, og deres omtrentlige beliggenheter i listen vises selv om det kan være store usikkerheter i målene.

Objekter i solsystemet som er større enn 1021 kilogram (et yottagram [Yg]) er kjent eller forventet å være omtrentlig sfæriske. Astronomiske legemer går over til avrundete former (ellipsoider) og oppnår hydrostatisk likevekt når gravitasjonen av massen er tilstrekkelig til å overkomme den materielle styrken til materialet. Disse er merket som «regulære» i listene. Objekter bestående av is blir lettere regulære enn de som består av stein, og mange objekter av is er sfæroidiske ved langt mindre størrelser. Grensen for regularitet er et sted mellom 100&ndash;200&nbsp;km i radius.

Objektene med en masse mellom 1018&ndash;1021 (1&ndash;&nbsp;zettagram [Zg]), slik som Tethys, Ceres og Mimas, har gått over til en likevektstilstand som flattrykt sfæroide på grunn av gravitasjonen, mens de mindre massive «ruinhaugene» (for eksempel Amalthea og Janus) er grovt avrundet, men ikke sfæriske, og er merket som «irregulære».

Sfæroidiske legemer har typisk noe utflatning ved polene på grunn av sentrifugalkraften fra rotasjonen, men en karakteristisk egenskap med de «irregulært» formete legemene er at der er en betydelig forskjell i lengden av ekvatordiameterne.

Det kan være vanskeligheter med å finne diameteren (innenfor en faktor på ca. 2) for typiske objekter utenfor Saturn. For TNOer det noe sikkerhet i diameteren, men for ikke-binære TNOer er det ingen reell sikkerhet i de urefererte antatte massene/tetthetene. For mange TNOer er det antatt en tetthet på 2,0&nbsp;g/cm³, men det er like sannsynlig at de har en komet-lignende tetthet på bare 0,5&nbsp;g/cm³. Derfor er ikke de mest provisoriske TNOene angitt med en M⊕-verdi for ikke å fylle listen med alt for mange antakelser som kan være av en annen størrelsesorden. For eksempel vil et TNO med antatt masse på 3,59&nbsp;kg basert på en radius på 350&nbsp;kg og en tetthet på 2,0&nbsp;g/cm³ ha en masse på kun 2,24&nbsp;kg hvis det senere viser seg at den kun har en radius på 175&nbsp;kg og en tetthet på 1,0&nbsp;g/cm³.

Størrelsen og massene til mange av Jupiters og Saturns måner er ganske godt kjent på grunn av mange observasjoner og møter med banesondene til *[[Galileo (romsonde)|Galileo]]* og *[[Cassini-Huygens|Cassini]]*. Mange av månene med men radius mindre enn ~100&nbsp;km, slik som Himalia, har fremdeles en ukjent masse med antatt tetthet. Igjen, etter hvert som vi beveger oss lengre fra solen enn Saturn, blir ting mindre klart; det har enda ikke vært en banesonde rundt Uranus og Neptun for langtidsstudier av månene. For de små, ytre irregulære månene til Uranus, som Sycorax, som ikke ble oppdaget under forbiflyvningen til *[[Voyager 2]]* angir til og med ulike NASA-nettsider som *National Space Science Data Center* og *JPL Solar System Dynamics* motstridende størrelser og albedoestimater avhengige av hvilke forskningspapirer som blir sitert.

Data for objekter har varierende pålitelighet, inkludert usikkerhet i tallene for masse og radius, og uregelmessigheter i form og tetthet og nøyaktigheten avhenger ofte av hvor nær jorden objektet er eller om det har blitt besøkt av en romsonde.

## Liste
### Objekter over ≈350&nbsp;km i radius
Alt over denne størrelsen er sannsynligvis i hydrostatisk likevekt, men noen legemer mot slutten av listen kan hende ikke er det. Den anslåtte eller målte størrelsen må imidlertid være «grovt feilaktige» eller de må hovedsakelig være sammensatt av stein for at de ikke skal være det. En del av verdiene er manuelt kalkulert med basis i at legemet er sfærisk, og størrelsen kan både inkludere og ikke inkludere et objekts atmosfære. Diameteren til Saturns ringer er ca. &nbsp;km, mye større enn Juptier, men den gassholdige sfæren er mindre.

### Utvalgte objekter mellom ≈350 og ≈200&nbsp;km i radius
Satellitter i denne størrelsen pleier å være runde (selv om Proteus ikke er det) og TNOer antas også å være runde, forutsatt at den estimerte størrelsen er riktig. Asteroiden 10 Hygiea er ikke og 2 Pallas og 4 Vesta er i grenselinjen.

### Utvalgte objekter mellom 200 og 100&nbsp;km i radius
Objekter mellom 200 og 100&nbsp;km i radius (400 og 200&nbsp;km i diameter). De største av disse kan ligge over grensen for hydrostatisk likevekt, men de fleste er irregulære. De fleste av objektene utenfor Neptun som er listet med en radius mindre enn 200&nbsp;km har «*antatte størrelser* basert på en *generisk* albedo +på 0,09» siden de er for langt unna til at størrelsen direkte kan måles med dagens instrumenter. Verdier sammenlignet med jorden er ikke inkludert i listene nedenfor. Angivelsen av massene endres fra 1021 til 1018&nbsp;kg (Zg), med Mimas oppført to ganger som et eksempel på endret enhet. Hovedbelteasteroider har baneelementer begrenset av (2,0 AE   1,666 AE) ifølge JPL Solar System Dynamics (JPLSSD). Dette er ikke komplett &ndash; en rekke dårlig kjente TNOer mangler.

### Utvalgte objekter mellom 100 og 50&nbsp;km i radius
Objekter mellom 100 og 50&nbsp;km i radius (mellom 200 og 100&nbsp;km i gjennomsnittlig diameter). Denne størrelsesklassen inkluderer de fleste objektene i asteroidebeltet og månene til gasskjempene, men mangler mange av de nylige oppdagede objektene i det ytre solsystemet. Asteroidespektralklassene er for det meste Tholen, men noen kan være SMASS.

### Eksempler på objekter mellom 50&nbsp;km og 20&nbsp;km i radius
Det finnes titusenvis av objekter som er 50&nbsp;km i radius eller mindre, men kun en brøkdel av disse har blitt utforsket. Tabellen går fra &nbsp;kg til &nbsp;kg (Eg), og mange av disse verdiene er antatt (se også liste over småplaneter).

### Eksempler på objekter mellom 20&nbsp;km og 1&nbsp;km i radius

### Eksempler på objekter mindre enn 1&nbsp;km (1000&nbsp;m) i radius
I asteroidebeltet alene er det estimert å være mellom 1,1 og 1,9&nbsp;millioner objekter med en radius *over* 0,5&nbsp;km, hvor mange har en størrelse på 0,5&ndash;1,0&nbsp;km. Utallige flere har en radius *under* 0,5&nbsp;km.

Svært få objekter i denne størrelsesordnen har blitt utforsket eller avbildet. Unntakene er objekter som har blitt besøkt av en sonde eller passert tilstrekkelig nær jorden til å ha blitt sett av de store teleskopene. Radiusene er angitt som gjennomsnittlig geometrisk radius. Masseskalaen er endret fra  til &nbsp;kg, som er &nbsp;gram (Petagram &ndash;[Pg]).

De fleste av objektene med masse mellom 109 og 1012&nbsp;kg (mindre enn &nbsp;teragram [Tg]) som er listet her er nærjordsasteroider. Merk at  innehar mindre masse enn Kheopspyramiden &ndash; 5,9&nbsp;×&nbsp;109&nbsp;kg.

For mer informasjon om de minste objektene i solsystemet, se meteoroide, mikrometeoroide og interplanetarisk støvsky.

## Overflategravitasjon
Overflategravitasjonen ved et legemes ekvator kan i de fleste tilfeller beregnes nøyaktig ved hjelp av Newtons gravitasjonslov og sentrifugalkraft.

*[[Tyngdeakselerasjon]]en* ved ekvator er gitt ved Newtons gravitasjonslov. Formelen som følger av denne loven er:

:a_g = G \frac{m}{r^2}
hvor
:*a<sub>g</sub>* er størrelsen på tyngdeakselerasjonen
:*G* er gravitasjonskonstanten
:*m* er massen til himmellegemet
:*r* er ekvatorradiusen til himmellegemet (hvis denne varierer betydelig blir gjennomsnittsradiusen ved ekvator brukt)

Størrelsen på akselerasjonen utover på grunn av *sentrifugalkraften* er gitt av
:a_c = 4\pi^2\frac{r}{T^2}
hvor
:*T* er rotasjonsperioden til himmellegemet

Overflategravitasjonen ved ekvator er gitt av
:g = a_g - a_c
= \frac{G m}{r^2} - \frac{4\pi^2r}{T^2}

## Nærbilder av objekter

## Noter og referanser
;Tegnforklaringer
* Brukt ekvatorradius og antatt at legemet er sfærisk
* Brukt tre radier og antatt at legemet er sfæroide
* Radius er kun kjent svært omtrentlig
* Radiusen har blitt fastsatt ved varierte metoder, som optisk (Hubble), termisk (Spitzer), eller direkte fotografering fra romsonder
* ukjent radius, generisk antatt albedo på 0,09
* Godt studerte asteroide eller måne hvor dimensjoner og masse er svært godt kjent. Størrelsen og massen på asteroider er hentet fra James Baers (Bio) personlige nettside.* Masse har blitt fastsatt ved perturbasjon. For asteroider, se James Baers personlige
* Antatt masse
* Masse kalkulert ved å anta Plutos tetthet på 2,0&nbsp;g/cm³
:Merk: For mange av de fastsatte månene er radier hentet fra nettsiden til JPL Solar System Dynamics.

;Noter




;Referanser




## Videre lesning
* NASA Planetary Data System (PDS)
* Asteroids with Satellites
* Minor Planet discovery circumstances
* Supplemental IRAS Minor Planet Survey (SIMPS) og IRAS Minor Planet Survey (IMPS)
** SIMPS & IMPS (V6, tillegg, fra her)
** Asteroid Data Archive (dead link) Archive *Planetary Science Institute*

## Eksterne lenker

* Planetary fact sheets
* Asteroid fact sheet
* All (known) Bodies in the Solar System Larger than 200&nbsp;Miles in Diameter 
* Size comparison of asteroids and comets visited by space probe  (Parent article of image at The Planetary Society )
* Scaled Solar System montage at TPS Blog