open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Michael Galitzen

**Michael Riley Galitzen** også kjent som **Mickey Riley** (født 6. september 1909 i Los Angeles i California, død 6. juni 1959 i Hollywood California) var en amerikansk stuper som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.

Galitzen ble olympisk mester i stuping under OL 1932 i Los Angeles. Han vant tre meter sviktstup foran to landsmenn og han kom på andreplass i 10 meter tårnstup bak Harold Smith. Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam kom han på andreplass i 3 meter sviktstup bak Pete Desjardins og på tredje i tårnstup.

## OL-medaljer
* 1932  Los Angeles -  **Gull** i stuping, 3 meter svikstup
* 1928  Nederland -  Sølv i stuping, 3 meter svikstup
* 1932  Los Angeles -  Sølv i stuping, 10 meter tårnstup
* 1928  Nederland -  Bronse i stuping, 10 meter tårnstup

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Georgia Coleman

**Georgia Coleman** (født 23. januar 1912 i Idaho, død 14. september 1940) var en amerikansk kvinnelig stupere som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.

Coleman ble olympisk mester i stuping under OL 1932 i Los Angeles. Hun vant tre meter sviktstup foran to landsmenn og hun kom på andreplass i 10 meter tårnstup bak Dorothy Poynton. Fire år tidligere, under OL 1928 i Amsterdam kom hun på andreplass i 10 meter tårnstup bak Elizabeth Becker og på tredje i 3 meter sviktstup.

## OL-medaljer
* 1932  Los Angeles -  **Gull** i stuping, 3 meter sviktstup damer  USA
* 1928  Nederland -  Sølv i stuping, 10 meter tårnstup damer  USA
* 1932  Los Angeles -  Sølv i stuping, 10 meter tårnstup damer  USA
* 1928  Nederland -  Bronse i stuping, 3 meter sviktstup damer  USA

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fierza-demningen

**Fierza-demningen** er en demning med vannkraftstasjon i elva Drin i det nordøstlige Albania. Reservoaret har fire kinesiske turbiner med installert vannkrafteffekt er 500 MW. Anlegget ble påbegynt i 1971 ferdigstilt i 1978–1980, og er den øverste av kraftstasjonene i elva.

Tre vannkraftverk på elva Drin står for 95% av Albanias kraftproduksjon. Disse er: Fierza (1980, 500 MW), Komani (1986, 600 MW) og Vau i Dejes (1973, 110 MW). Bare det serbiske anlegget  ved Jernporten er større enn de to førstnevnte blant vannkraftverkene på Balkan, målt etter produksjonskapasitet. I Drin er også Ashta-demningen (50 MW) under bygging, mens Skavica-demningen (350 MW) i øvre Drin er under planlegging.

Demningen er 152 – 167 meter høy, og dette er en steinfyllingsdam. 

## Eksterne lenker
* 
* Sveitsiske finansdepartement – DRIN RIVER CASCADE REHABILITATION PROJECT (DRCRP).
* Hydropower & Dams in Europe 2011. Besøkt 17. januar 2012.
Arroyito-demningen

**Arroyito-demningen** er en vannkraftstasjon i elva Limay i provinsen Neuquen, landskapet Patagonia i det sørlige Argentina. Den ligger på grensen mellom provinsene Neuquén og Río Negro.

Reservoarets areal er på mellom 38,6 km² og maksimalt 42,3 km², med et største vannvolum på 300 millioner m³. Kraftverket har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 128 MW. Årsproduksjonen er ca. 560 GWh. Anlegget ble ferdigstilt i 1985. Det er den første av i alt 5 demninger i elven Limay, og er 26 meter høy og 3.500 meter lang.

Dette reservoaret fungerer også som avlastningsbasseng for El Chocon-demningens reservoar som ligger ovenfor (1.200 MW).

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
El Chocón-demningen

**El Chocón-demningen** er en vannkraftstasjon i elva Limay i Patagonia i det sørlige Argentina. Det ligger i provinsen Neuquén, på grensen til  provinsen Río Negro. Om lag 80 km nedenfor demningen renner Limay-elva sammen med elva Neuquen.

Kraftverket har turbiner med installert vannkrafteffekt på 1&nbsp;200 MW. Det er den største vannkraftstasjonen i Patagonia. Årsproduksjonen er ca. 2&nbsp;700 GWh. Anlegget ble ferdigstilt i 1973.

Det er den første av i alt 5 demninger i elven Limay, og er 71–86 meter høy og 2&nbsp;540 meter lang. Anlegget ble privatisert i 1993.

Reservoaret som skapes har et areal på hele 816–830 km² areal (inntil 83&nbsp;000 hektar).

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
Cerros Colorados-demningene

**Cerros Colorados-demningene** er et system av integrerte vannkraftstasjoner i elva Neuquén i provinsen av samme navn, nordøst i Patagonia i det vestlige Argentina. Anlegget ble ferdigstilt i 1980, etter elleve års arbeider. Anlegget ble privatisert i 1993 og overtatt av amerikanske Duke Energy.

Det er to hovedstasjoner som produserer kraft i komplekset, men også El Chocon-demningen er tilknyttet det.

* **Portezuelo Grande-demningen** ligger øverst, og fordeler vann til irrigasjon og til kraftproduksjon i de andre demningene. Vannet som skal til kraftproduksjon sluses inn i innsjøen Los Barreales.

* **Loma de la Lata-demningen** demmer opp innsjøen Los Barreales, og produserer kraft før vannet videre sendes ut i innsjøen Mari Menuco.
 
* **Planicie Banderita-demningen** demmer opp Mari Menuco-sjøen. Anlegget har to Siemens-turbiner med 2 x 243 MW effekt. Årsproduksjonen er om lag 1.510 GWh. 

* **El Chañar-demningen** er en ren avrennings- og reguleringsdam nedenfor produksjonsanleggene, og bidrar til å stabilisere vannføringen i elven.

Reservoaret er på 816 km², og har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 1.200 MW. Det er den største vannkraftstasjonen i Patagonia. Årsproduksjonen er ca. 2,700 GWh. 
Det er den første av i alt 5 demninger i elven Limay, og er 71 meter høy og 2.500 meter lang. 

Nær østbredden av det vestre reservoaret ligger Loma de la Lata gasskraftverk som henter kjølevann fra reservoaret.

## Eksterne lenker
* Duke Energy Argentina. Generación, Complejo Cerros Colorados.
Sandfjorden (Hammerfest)

**Sandfjorden** er en arm av Langstrandfjorden på Sørøya i Hammerfest kommune i Finnmark. Fjorden er rundt 1&nbsp;kilometer lang, fra innløpet mellom Gamnes i vest og Værfjellodden til Svartbotn.

Fjorden er svært grunn, for det meste mellom 2 og 3&nbsp;meter dyp.

## Referanser
El Carrizal-demningen

**El Carrizal-demningen** er en vannkraftstasjon i elva Tunuyán nord i provinsen Mendoza i det vestlgie Argentina, ovenfor byen Rivadavia. Reservoaret er på 31.5 km², og har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 17 MW. Anlegget ble ferdigstilt i 1971. 

Demningen brukes også til irrigasjon i et ellers tørt landskap.
Piedra del Águila-demningen

**Piedra del Águila-demningen** er en vannkraftstasjon i elva Limay i provinsen Neuquén, Patagonia i det vestlige Argentina. Anlegget ligger på grensen til  provinsen Río Negro. 

Reservoaret er på 305 km², og kraftverket har fire francisturbiner med installert vannkrafteffekt på inntil 1&nbsp;400 MW. Årlig produksjon er på inntil 5.000 GWh elektrisk kraft. Anlegget ble ferdigstilt i 1991, men vannkraftproduksjonen startet først i 1994. 

Det er den andre av i alt fem demninger i elven Limay. Volumet på det oppdemmede vannmagasient er 12,5 millioner m³.

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
Capanda-demningen

**Capanda-demningen** er en demning med vannkraftstasjon i elva Kwanza på grensen mellom provinsene Malanje og Kwanza-Norte i det nordlige Angola. Reservoaret har 4 turbiner med installert vannkrafteffekt på 520 MW. Anlegget er statlig.

Demningen er 110 meter høy og 1.203 meter lang, og er en såkalt RCC betong gravitasjonsdam.

Utbyggingsstedet ble prosjektert tidlig på 1980-tallet og bygging startet i 1985, og demningen stod ferdig vårem 1992. Men samme år i november ble den okkupert av UNITA fram til desember 1994. Den 110 meter lange dammen ble skadet og ikke påbegynt igjen før 1998. Anlegget ble angrepet på ny borgerkrigene i 1999, og påbegynt igjen i januar 2000. Fyllingen av magasinet startet i 2002. Dagens produksjonsanlegg stod ferdig rehabilitert med to enheter i juni 2004 og de to siste i juni 2007.

Anlegget er landets største ingeniørprosjekt noensinne, og gir kraft til hovedstaden Luanda via en 220 kV-linje.

## Se også
* Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
* 
* IndustCards – Hydroelectric Power Plants in West Africa  .
* Africa Dams Briefing 2010 – International Rivers. Besøkt 23. juli 2010.
* Prosjektside om anlegget – RCC Dams. Besøkt 13. januar 2012.
* MD&A database over RCC betongdemninger, Angola - besøkt 8. januar 2012.
Alicura-demningen

**Alicura-demningen** er en vannkraftstasjon i elva Limay i provinsen Neuquen, landskapet Patagonia i det sørlige Argentina, 100 km fra byen San Carlos de Bariloche. Anlegget ligger på grensen til  provinsen Río Negro. Reservoaret er på 67.5 km², og har turbiner med installert vannkraftproduksjon, total effekt er 1&nbsp;020 MW og produksjonen per år er på om lag 2&nbsp;360 GWh. 

Reservoarets vannspeil ligger 705 meter over havet og reguleringshøyde er 5 meter. Midlere dybde i reservoaret er 48,4 og største dybde er 110 meter. Reservoaret har et største volum på 327 millioner m³ vannmasser. Nedbørsområdet er 67,5 km².

Anlegget ble ferdigstilt i 1985. Det er den første av i alt 5 demninger i elven Limay. I tillegg til kraftproduksjon brukes reservoaret også til lakseoppdrett. 

## Eksterne lenker
* Om kraftverket og demningen (spansk)
* Data om kraftverk og demning (spansk)
Sandfjorden (Hasvik)

**Sandfjorden** er en fjord på nordsida av Sørøya i Hasvik kommune i Finnmark. Den er fem kilometer lang, fra innløpet mellom Trombåk og Åfjordnæringen, sørøstover til Nordsandfjorddalen. Fjorden er ni kilometer bred ved munningen. Innerst i fjorden ligger fjordarmene Sørsandfjorden og Nordsandfjorden. Sandfjorden er på det meste 36&nbsp;meter dyp. Det er ingen bosetning ved fjorden.

## Referanser
Pichi Picún Leufú-demningen

**Pichi Picún Leufú-demningen** er en vannkraftstasjon nær byen Piedra del Águila i elva Limay i provinsen Neuquén (region Comahue), Patagonia i det sørlige Argentina.  Anlegget ligger på grensen til  provinsen Río Negro, og i alt 230 km fra provinshovedstaden Neuquén.

Reservoarets areal er på 19 km², og kraftverket har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 260 MW. Midlere årsproduksjon er på 1&nbsp;080 GWh. Anlegget ble ferdigstilt i 1991. 

Det er den tredje av i alt 5 demninger i elven Limay. Det oppdemmede volumet er 197 millioner m³ på det maksimale.

*Anlegget må ikke forveksles med [[Piedra del Aguilla-demningen]] som ligger i nærheten.*

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk
Los Molinos-demningen

**Los Molinos-demningen** er en buedam med vannkraftstasjon nær byen Piedra del Águila i elva Los Molinos i provinsen Córdoba i det nordlige Argentina. Buedammen er 60 meter høy og 240 meter lang.

Reservoaret er på 24,5 km², og har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 148 MW. Anlegget ble ferdigstilt i 1953. Det oppdemmede vannvolumet er 399 millioner m³ på det maksimale.

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
* Champaqui  – Los Molinos
Los Quiroga-demningen

**Los Quiroga-demningen** er en demning med vannkraftstasjon nær byen La Banda i elva Dulce i provinsen Santiago del Estero i det nordlige Argentina. Jordfyllingsdammen er 7 meter høy og 390 meter lang, men inklusive brutto jordvoller er den 1&nbsp;200 meter lang

Reservoaret er på 24,5 km², og har turbiner med installert vannkraftproduksjon på 148 MW. Anlegget ble ferdigstilt i 1956, med kraftproduksjon fra 1963. Det oppdemmede volumet er 399 millioner m³ på det maksimale.

## Eksterne lenker
* Santiago del Estero – Los Quiroga-demningen
Quebrada de Ullum-demningen

:*Må ikke forvekeles med [[La Quebrada-demningen]] i Cordoba-provinsen i Argentina.*

**Quebrada de Ullum-demningen** er en demning med vannkraftstasjon 18 km ovenfor byen San Juan i elva San Juan midt i provinsen San Juan i det vestlige Argentina. Anlegget ligger på grensen mellom departementene Ullum og Zonda. Det er plassert i Tulúmdalen, som strekker seg rett vest-øst 20-100 km vest for provinshovedstaden San Juan, og er utbygget med i alt tre demninger.

Jordfyllingsdammen er 7 meter høy og 1,200 meter lang. Reservoaret er på 32 km², og har et oppdemmet vannvolum på inntil 440 millioner m³. Irrigasjonen dekker et areal på 80.000 hektar (800 km²).

Kraftstasjonen har turbiner med installert vannkraftkapasitet på 41 MW. Inklusive kraftstasjonene *Ullum I* og *Ullum II* vil anlegget totalt produsere nesten 400 GWh elektrisk kraft årlig. Utbyggingen skjedde fra 1969 til 1988.

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
Salto Grande-demningen

**Salto Grande-demningen** er en grensedemning med vannkraftstasjon ved byen Concordia i elva Uruguay i det nordøstlige Argentina, på grensen til Uruguay. I sistnevnte land er den plassert ved byen Salto i fylket Salto, hvor den har separat vannkraftstasjon ved tettstedet Parque Jose Luis. 

Jordfyllingsdammen er 7 meter høy og 1&nbsp;200 meter lang

Reservoaret er på 783 km², og kraftstasjonene har 14 turbiner med installert vannkraftproduksjon på 1&nbsp;890 MW. Anlegget ble ferdigstilt i 1979, med kraftproduksjon fra 1982. Det er vei og jernbane mellom de to landene oppå demningen. Det produseres årlig 3,6 TWh elektrisk kraft, som fordeles mellom Argentina og Uruguay.

## Se også
*Liste over verdens største vannkraftverk

## Eksterne lenker
* Industcards – Uruguay – besøkt 1. januar 2012.
Øvre gate

**Øvre gate** og **Øvregata** finnes en rekke steder:

* Øvre gate (Oslo)
* Øvre gate (Moss)
* Øvre gate (Tretten)
* Øvregata (Vikersund)
* Øvregaten (Bergen)
* Øvregate (Skien)
* Øvregata (Larvik)
* Øvregate (Berger)
* Øvregate (Stathelle)
* Øvregate (Brevik)
* Øvregate (Halden)
* Øvregata (Risør)
* Øvregate (Lillesand)
* Øvregata (Glomfjord)
* Øvregata (Haugesund)
* Øvregata (Aurland)
* Øvregata (Vinstra)
* Øvregata (Brumunddal)
* Øvregaten (Hauge i Dalane)
* Lille Øvregaten (Bergen)

Se også:
* Øwregata (Ålesund)
– og en rekke sammensetninger, som f.eks Øvre Slottsgate
Båtsfjorden (Sørøya)

**Båtsfjorden** (nordsamisk: *Beassevuotna*) er en arm av Sandøyfjorden på Sørøya i Hammerfest kommune i Finnmark. Den er 1,6 kilometer lang, fra innløpet mellom Storsandvikholmen og Båtsfjordneset, sørøstover til gården Båtsfjord i botn av fjorden.

Fjorden er 34&nbsp;meter på det dypeste.

## Referanser
Øvre gate (Oslo)

:::*Se [[Øvre gate|pekerside]] for flere forekomster av Øvre gate.*

**Øvre gate** (2–2b, 5a–7) er ei gate på Grünerløkka i Oslo. Den går fra Nordre gate til Torvbakkgata. Gata ligger innafor det området som kalles Ny York, og det er noen få hus igjen av den eldste bebyggelsen. 

Vestsida utgjøres i stor grad av Stolmakergata borettslag fra 1984. Et av husene her (Nordre gate 5) er en kopi av et eldre hus som brant i 1981. Øvre gate nr 5 er et eldre næringsbygg i mur, mens nr 7 er et bolighus fra tida før murtvangen.

I 1895 ble Øvre gate 7 omregulert til gjørtler og kontorbygg. Fra 1896 ble Øvre gate 7, 9 og Kors gata 11 en del av Kristiania Kunst- og Metalstøberi, hvor flere av byens kjente monumenter er støpt (Tordenskiold, Abel, Holberg m.fl.).

Det første kvartalet på østsida av gata er gamle hus. Nr 2b var opprinnelig en leiegård i tre i to etasjer. Huset var også brukt som den første skolen i strøket (1858–61). Det blei renovert i 1990 (arkitekt Jostein Bjørndal), og det er nå bolig.

De neste kvartalene utgjøres av de nyere borettslaga Korsgata og Torvbakkgata.

I enden av gata går ei trapp ned til gangstien langs Akerselva.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Oslo kommunes bydelsoversikt
Nedre gate

**Nedre gate** og **Nedregata** finnes flere steder:

* Nedre gate (Oslo)
* Nedre gate (Berger)
* Nedregata (Vinstra)
* Nedregata (Glomfjord)
* Nedregate (Halden)

Se også tallrike kombinasjonsnavn, som f.eks Nedre Vollgate.
Søndre gate (Oslo)

::*Se [[Søndre gate|pekerside]] for flere forekomster av Søndre gate.*

**Søndre gate** (1, 2–12b) er den sørligste gata på Grünerløkka i Oslo. Den går fra Akerselva til Thorvald Meyers gate.

På sørsida av gata ligger parkdraget langs Akerselva. Nr 1 ligger ved Theodor Kittelsens plass og er et minigolfanlegg. 

Nordsida utgjøres av to kvartaler med leiegårder fra slutten av 1800-tallet, hovedsakelig boliger med forretninger/kafeer i første etasje. Den staselige *Nesleingården* (Markveien 67, oppført 1896, arkitekt Christian Reuter) hadde opprinnelig adresse Søndre gate 4.

Bakken fra Markveien ned til elva var tidligere kjent som *Jødebakken*. Kvartalet her ligger innafor det området som kalles Ny York, men det er ingen hus igjen av den eldste bebyggelsen. 

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Oslo kommunes bydelsoversikt
Søndre gate

**Søndre gate** eller **Søndregata** finnes flere steder:

* Søndre gate (Oslo)
* Søndre gate (Trondheim)
* Søndre gate (Mo i Rana)
* Søndre gate (Lillehammer)
* Søndregata (Stjørdal)
* Søndregate (Berlevåg)
* Søndregate (Stokmarknes)
* Søndregate (Havøysund)

Se også ulike sammensetninger, som f.eks Søndre Tollbugate.
Henrik III av Det tysk-romerske rike

**Henrik III** (født 28. oktober 1017, død 5. oktober 1056 i Bodfeld i Harz i Tyskland), kalt *Henrik den svarte* eller *Henrik den fromme*, var konge av Tyskland og keiser av Det tysk-romerske rike og tilhørte det saliske dynasti.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var eldste sønn av kong Konrad II av Tyskland og Gisela av Schwaben, og faren gjorde ham til hertug av Bayern som Henrik VI i 1026, etter Henrik Vs død. Da faren ble kronet til tysk-romersk keiser på første påskedag 1028, ble Henrik valgt og kronet til konge av Tyskland i Aachen-katedralen av Pilgrim, erkebiskop av Köln. Etter at Herman IV, hertug av Schwaben døde i 1038, ga faren også dette hertugdømmet til ham i tillegg til kongeriket Burgund, som Konrad arvet i 1033. 

### Keiser
Da faren, Konrad II, døde den 4. juni 1039 ble Henrik enehersker i kongeriket Tyskland og Det tysk-romerske keiserriket.

På synoden i Sutri i desember 1046 fikk Henrik satt punktum for et bittert skisma innen pavedømmet. Den betraktes som den første reformsynoden under Henrik IIIs regjeringstid, og den skulle ta oppgjør med simoni, det vil si kjøp og salg av kirkelige embeter eller stillinger. Synoden kom til at pave Benedikt IX, som ikke var til stede, ikke lenger var å betrakte som pave. Sylvester III, som var kommet til synoden, ble ilagt en straff, men hva den bestod i, er ukjent. 

Gregor VI førte som fungerende pave forsete under synoden, men pådro seg så meget kritikk at han etter påtrykket fra forsamlingen erklærte seg beredt til fratreden for å gjøre veien fri for en ny og ubelastet pave. Den 24. desember 1046, altså noen dager etter, ble det avholdt en ny synode i Roma, som fortsatte med det reformverk som var påbegynt i Surti, som formelt avsatte Benedikt IX, og valgte en ny pave. Henriks ønskekandidat erkebiskop Adalbert av Hamburg-Bremen (hvis tilsynsområde også omfattet Norge og resten av Skandinavia) avslo, men foreslo en venn av seg, biskop Suidger av Bamberg. Derpå ble Suidger valgt til pave den 25. desember 1046 og tok navnet Klemens II.

Den nyutnevnte pave Klemens II kronet så umiddelbart Henrik til keiser i Roma. 

Henrik III utså med tiden fire tyskere til paver; Klemens II (1046-1047), Damasus II (1048), Leo IX (1049-1054) og Viktor II (1055-1057).

Keiseren ble i 1036 gift med den danske kong Knut den mektiges datter prinsesse Gunhild av Danmark. Sammen fikk de datteren Beatrix. Gunhild døde i 1038, og Henrik giftet seg på nytt i 1043 med Agnes, datter av hertug Wilhelm V av Aquitaine. Med Agnes fikk han en sønn som etterfulgte ham som keiser under navnet Henrik IV.

## Referanser


## Litteratur
*H. M. Gwatkin, J. P. Whitney, J. P. (red.) et al. *The Cambridge Medieval History: Volume III*. Cambridge: Cambridge University Press, 1926.
*John Julius Norwich. *The Normans in the South 1016-1130*. Longmans: London, 1967.
Obadja

**Obadja** (hebraisk: &nbsp;– *&#703;Ōḇaḏyâ*; i bibeloversettelsen fra 1930 *Obadias*) er den fjerde av de såkalte små profeter både i Det gamle testamentet og i Tanakh. Obadjas bok er den korteste boka i Det gamle testamente og utgjør kun 21 vers. Temaet for boka er en domsprofeti over Edom.

## Budskapet
Boka er skrevet kort tid etter en fiendtlig erobring av Jerusalem. Ved denne erobringen benyttet edomittene anledningen til å berike seg selv ved å plyndre jødiske hjem. Dessuten ble jødiske flyktninger tatt til fange og utlevert til fienden. Boka er et anklageskrift mot Edom for dette og skrevet i en meget dramatisk tone.

Som en straff for edomittenes handlinger under denne erobringen, profeterer Obadja at Gud vil utslette Edom som nasjon. Videre profeterte Obadja at jødene en dag skal få lov å vende tilbake til Jerusalem.

## Profeten
Vi vet svært lite om Obadja som person. Boka gir ingen opplysninger om hans familiebakgrunn eller bosted. Navnet betyr «Herrens tjener» og var et mye brukt navn i Bibelen. Hvorvidt profeten Obadja er en av de som omtales andre steder i Bibelen med samme navn, er dog lite trolig. Josefus hevdet imidlertid at Obadja var kong Ahabs slottshøvding. Talmud hevdet at Obadja var en edomittisk proselytt. Men begge disse to siste opplysningene anses som lite trolig av mange forskere. Kunnskapen om Obadjas person forblir dermed i stor grad usikker. Ifølge tradisjonen var han gift,  for hans enke opptrer i en av historiene om Elisja. Her heter det at Obadja etterlot seg stor gjeld, så de to sønnene deres risikerte å bli solgt som slaver, men at Elisja sørget for en slik overflod av olje i enkens krukker at familien greide seg.

## Datering av boka
Man vet ikke med sikkerhet når Obadja levde. Man kjenner til to erobringer av Jerusalem som kan passe med profetiens innhold. Dette kan hjelpe til med å tidfeste boka. 

Den første erobringen skjedde ved arabere og filistere i kong Jorams regjeringstid ca. 850 f.Kr. Hvis denne dateringen er korrekt, er Obadja den eldste av de profetiske bøkene i Det gamle testamente. Imidlertid er det et mindretall av forskere som støtter denne tidlige datering av boka. 

Den andre erobringen som kan passe med bokas innhold, var det babylonerne som stod for i 587 f.Kr. Bokas innhold har mange likhetstrekk med profeten Jeremias domsord over Edom. Dette brukes ofte som argument for at det er den samme hendelse som beskrives av de to profetene. Boka er i så fall forfattet en gang på 500-tallet f.Kr.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Obadjas bok i oversettelse fra Det Norske Bibelselskap, Oslo 2011
Studio Oscar

**Studio Oscar** var en fri ballettgruppe som eksisterte fra 1972 til 1976 i Oslo. Danserne var i hovedsak personer som var ansatt ved Det Norske Teateret:

## Dansere
*Bente Brunvoll (danser, senere skuespiller), Den Norske Opera, Rogaland Teater, Riksteatret, Nationaltheatret
*Runar Borge (danser og koreograf) DNT,
*Kjersti Alveberg (danser og koreograf) DNT
*Sven Berglund (danser) DNT 
*Tove Edwards (danser) DNT
*Nina Harte (danser) DNT og Den Norske Opera
*Leif R. Bjørneseth (danser) DNT
*Per-Arne Skar (danser) DNT og DNO
*Roy Lindquist (danser) DNT
*Marianne Skovli (danser) DNT
*Anne-Grethe Lingsom (danser)
*Mette Møller (danser) (tidligere Den Norske Opera – prima ballerina)
*Henny Mürer (koreograf) (tidligere DNO – prima ballerina)
*Guri Lysell (danser) solodanser ved flere scener DNT, DNO, 
*Elin Osjord (danser) DNO
*Unni Sætre (danser)
*Arne Svendsen (danser)
*Kari Blakstad (grunnlegger og pedagog) tidligere Den Norske Opera (prima ballerina)

## Forestillinger
Gruppen hadde forestillinger ved:
*Club 7 i Oslo
*Festspillene i Bergen
*Chat Noir
*Sandvika teater (kino)
*NRK-fjernsynet
Nedre gate (Oslo)

:::*Se [[Nedre gate|pekerside]] for flere forekomster av Nedre gate.*
**Nedre gate** (1–7, 8) er ei gate på Grünerløkka i Oslo. 

Den går fra Nordre gate til Akerselva, der den fortsetter som ei gangbru over til Østre Elvebakke. På vestsida av gata ligger også ei annen gangbru over elva, til gårdene ved Brenneriveien.

Gata ligger innafor det området som kalles Ny York, men det er ingen hus igjen av den eldste bebyggelsen. Østsida utgjøres delvis grad av «baksida» på Stolmakergata borettslag fra 1985. Ellers ligger det i hovedsak eldre næringsbygg til gata. Mange er renovert, og dagens bruk er boliger, kontorer og selskaps- og konsertlokaler («Fabrikken»).

### Nedre gate 5
Nr. 5 er fra 1899 (arkitekter Ove Ekman og Einar Smith). Nr. 7 er fra 1896 (samme arkitekter). Her var det tekstilproduksjon (as Indigo) fram til 1934. Under andre verdenskrig hadde motstandsbevegelsen bilverksted i bygget. Nedre gate 5-7 fikk Oslo kommunes pris for god byarkitektur for 2013.

### Nedre gate 8
Nr. 8 er også fra 1899, arkitekt var O.B.T. Johnsen. Bygninga var opprinnelig lager, men blei i 1918 tatt i bruk som tobakksfabrikk. Seinere har det hovedsakelig vært kontorer, og bygget er i 2008 under ombygging til leiligheter.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Digitalt fortalt: «Nedre gate 8» (laget av Norsk kulturråd i prosjektet Kultur- og naturreise, (besøkt 9. mars 2012)
* Digitalt Museum, (besøkt 4. oktober 2012) 
* Oslo kommunes bydelsoversikt
Arne Hendriksen

**Arne Olav Weiglin Hendriksen** (1911–1996) var en norsk-svensk keramiker
og operasanger (tenor),
kjent som «Den syngende pottemaker» og i sin tid ansett som en av landets fremste lyrisk-dramatiske tenorer.

Han var utdannet keramiker med talent for sang.
Etter studier med Karl Aagaard Østvig 
debuterte han i Oslo (1938) og 
ble engasjert til *Olav Liljekrantz* ved Nationaltheatret (1940).  
Han virket under Sverre Jordan ved Den Nationale Scene i Bergen (1942–46), 
bosatte seg siden i Sverige, der han var fast engasjert ved Stockholmsoperaen (1947–64)
inntil sin pensjonering.

Han var til tider ved Norsk Operaselskap, og gjorde stor suksess i hovedrollem i
*Hoffmans eventyr* (1954).
Han medvirket videre som sanger i flere oppsetninger på 
Den Norske Opera, 
bl.a. som aldrende sjarmør, men også som instruktør 
(iscenesatte dens første *Figaros bryllup*).
Også Volksoper i Wien ble gjestet, og han turnerte ellers USA.  
Mest kjent, sånn totalt sett, var han kanskje for sine flere fremføringer som *Don José* i Carmen.

Han var sønn av maleren Ulrik Hendriksen og gift med Anne Margrethe Ingier, som var oldebarn til Ole Bull. 
Deres sønn er operaregissøren Knut Hendriksen (1944).

## Premier
* Oslo bys kulturstipend for sin keramikk
* Kritikerprisen 1954 for *Hoffmans eventyr*
* St. Olavsmedaljen 1975

## Referanser
Molvær gard

**Molvær gard** er en tidligere amtmannsgard på Sula i Møre og Romsdal. Molværgaard var på 1700-tallet hovedsete for familien Lillienskiold og Solgaard, amtmenn over Romsdals amt. Gården brant ned på 1800-tallet og funn fra branntomten bevitner ved flere funn storheten ved det som må ha vært en herregård, for den tiden ganske stor. Gården hadde flere bygninger: våningshus, skolehus, kjøkkenhus, og Tingstove (skriverstove).
Ligne claire

**Ligne claire** (fransk for **klar** eller **rein linje**) er en betegnelse på den reine tegnestilen og linjeføringa som har vært typisk for mange serier i den fransk-belgiske serietradisjonen. Hergé var den som mer eller mindre skapte stilen med sin serie *[[Tintin]]*. Begrepet blei skapt på 1970-tallet da Hergés stil fikk en renessanse blant franske og belgiske tegnere. 

Hergé-skolen består foruten Tintin av serier som *[[Blake og Mortimer]]*' (Edgar P. Jacobs), *[[Yoko Tsuno]]* (Roger Leloup), *[[Barelli]]* (Bob de Moor). 

## Eksterne lenker
# Ligne claire, ComicWiki (dansk)
Conoco

**Conoco** ble grunnlagt 25. november 1875, av Isaac E. Blake. Navnet bedriften fikk den gang var Continental Oil and Transportation Co., men ble senere forkortet til Conoco. Conocos første Jet-bensinstasjon åpnet i 1989.

Conoco var en nøkkelleverandør til USAs myndigheter i andre verdenskrig. Ledet av Leonard F. Mccollum vokste Conoco fra et regionalt selskap til et internasjonalt selskap. I 1981 ble Conoco et datterselskap av tidligere konkurrent DuPont. Dette varte fram til 1997.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ulrik Hendriksen

**Ulrik Adolph Hendriksen** (1891–1960) var en dansk-norsk kunstmaler, konservator og kulturpolitiker.

Han studerte i hovedsak restaureringsteknikk ved Kunstakademiet i Berlin (1909–11), og flyttet til Norge (1914) og var assistent til Emanuel Vigeland (1915), samt meget opptatt med kirkelig konservering frem til utbruddet av den andre verdenskrig.  En stor fotoutstilling over norsk dekorativ malekunst sammenfattet dette arbeidet (1952).  Som maler debuterte han blant annet ved Høstutstillingen (1919) og hadde etter hvert fast atelier. Han hadde maleriutstillinger i København, Roma og Paris (Verdensutstillingen, 1937), og er representert i Nasjonalgalleriet med *Alken*. Hendriksen var medstifter av Unge Kunstneres Samfund (1921) og satt i styret for Bildende Kunstneres Styre, hvorigjennom han forestod viktige kunstpolitiske bidrag.

Han var far til kunstneren Egil Weiglin (f. 1917) og operasangeren Arne Hendriksen (f. 1911). Ulrik Hendriksens minnestipend deles ut årlig av Bildende Kunstneres Hjelpefond.

## Premier
* St. Hallvard-medaljen 1958
* St. Olavs Orden, ridder i 1. klasse 1959

## Referanser
Sivile vernepliktiges tillitsmannsutvalg

**Sivile vernepliktiges tillitsmannsutvalg** (SVTU) var et landsomfattende utvalg bestående av sivilarbeidernes regionale tillitsmenn. 

SVTU representerte sivilarbeiderne i Norge. SVTU jobbet for å bedre tjenesten til de som nektet å utføre militær førstegangstjeneste og i stedet utførte sivil verneplikt. SVTU ble ledet av hovedtillitsvalgt for sivilarbeiderne i Norge.

## Organisasjon

Tillitsmennene møttes seks ganger i året til møter i Sivile vernepliktiges tillitsmannsutvalg (SVTU). De valgte tillitsmennene, eller representanter for tillitsmennene, var i tillegg medlemmer av Samarbeidsutvalget (SAU) – som også bestod av representanter fra Justisdepartementet og Siviltjenesteadministrasjonen.

Norge var delt inn i sju tillitsmannsdistrikt:

* Agder og Rogaland
* Hordaland, Sogn og Fjordane
* Møre og Romsdal, Trøndelag, Nordland Sør
* Nordland Nord, Troms og Finnmark
* Oslo Sentrum, Akershus Sør, Østfold
* Oslo Vest, Asker og Bærum, Buskerud, Vestfold og Telemark
* Oslo Øst, Akershus Nord, Hedmark og Oppland
Hver av disse distriktene valgte en tillitsmann.

Distriktstillitsmennene valgte en hovedtillitsmann og en varahovedtillitsmann.

## Hovedtillitsvalgte

* Daniel Løvås (2009, 2010)
* Marius Johansen (2009)
* Anders Christian Pettersen (2008)
* Emil Lorch-Falch
* Einar Idsøe Eidsvåg (2005)
* Kaveh Tehrani (2002)
* Terje Karlsen (2001)
* Marius Vasaasen (2000)
* Endre Thesen Harnes
* Joakim Kyrre Myklebust
* Simen Herning
* Alexander Harang (1997)
* Hans Ivar Orhagen (1991) 
* Morten Hojem Ervik (1990/91)
* Rolf A. Vestvik (1989/90)
* Inge Hals (1989)
* Halvor Erikstad (1988/89)
* Pål Domben (1988)
* Eyvind Røssaak (1987)
* Frode Tveit (1986/87)
* Gisle Kavli (1986)
* Helge Holand (1985)
* Trygve Mollan (1984)
* Tor Egil Førland (1983)
* Svein Berntsen (1982/83)
* Svein Arne Kornerud (1981/1982)
* Hroar Klempe (1980/81)
* Rune Nødtvdt (1980)
* Rune Avlesen (1979/80)
* Kjell Øyvind Hansen (1978/79)
* Kjell Langøen (1978)
* Bjarne Buset (1978)

## Varatillitsvalgte

* Daniel Løvås (2009)
* Richardo A. Gallegos
* Michael Stave (2001)
* Bjørn Lodve Wikstrøm (2001)Bjarne
Samisk råd for Finnmark

**Samisk råd for Finnmark** ble etablert 1953 av Finnmark fylkeskommune. Rådet hadde fem medlemmer og en samisk konsulent i fylkeskommunen fungerte som sekretær for rådet. Rådet drev oppsøkende og rådgivende virksomhet blant samene, og noe informasjonsvirksomhet om samene utad i samfunnet.

Samepolitiker (Ap) og pedagog Per Fokstad var leder i hele rådets levetid (1953–1964). Samisk råd for Finnmark ble erstattet av Norsk Sameråd i 1964.
Ragnar Ulfung

**Ragnar Sigurd Ulfung** (født 28. februar 1927 i Oslo) er en norsk tenor med en internasjonal karriere og som særlig har arbeidet i Sverige. Ulfung ble utnevnt som hovsångare i 1976. Han var i sin tid regnet som Norges fremste operasanger.

Han begynte som niåring i Olavsguttene, der han ble solist i 1942 som tenor, 15 år gammel. Etter studier debuterte han ved Det Nye Teater i 1952.  Dernest jobbet han i Italia under Angelo Minghetti 1954–55, ved Stora Teatern i Göteborg 1955–58 og siden hadde han tretti viktige roller ved Stockholmsoperaen (hvor han var fast ansatt fra 1958) 1958–84.

Ulfung ble kjent i rollen som Gustav III, Riccardo i *[[Maskeballet]]*, av ham oppført over 130 ganger. Utover oppdrag i Norden gjestet han Metropolitan Opera i New York i 1972, samt sentrale scener verden over.

*Sangernes pris* deles ut av Norsk Operasangerforbund og Den Norske Opera hver nyttårsaften i hans navn.

## Familie

Han het egentlig Ragnar Olsen, men skiftet etternavn til konfirmasjonen i 1941. Faren het Erling Olsen (1892–1982) og var sjåfør, mens moren var kommunearbeider Sigrid Fredrikke Olsen (1894–1979). Ragnar giftet seg i Genova i 1951 med mannekengen Bjørg Flognfeldt (1927–2023). Han er far til den svenske filmmannen Karl Fredrik Ulfung (født 1966).

## Utmerkelser
* Kritikerprisen 1961
* Ridder av 1. klasse i St. Olavs Orden 1976
* Svensk *hovsångare* 1976

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Norsk Operaselskap

**Norsk Operaselskap A/S** (etablert 1950 i Oslo, nedlagt 1958) ble startet av brødrene Brunvoll 
med det formål å ha et fast sted, samt drive omreisende.
Kunstnerisk leder var operasangeren Jonas Brunvoll i samarbeid med den ungarske dirigenten Istvan Pajor,
og impresario og administrativ leder var Gunnar Brunvoll.
Allerede første året mottok man statlig bevilning på  kroner.
De samarbeide med Ny Norsk Ballett (1953).
Den stedfaste virksomheten ble innrullert i det nystartede Den Norske Opera (1958),
og den ambulerende gjennom Riksoperaen.
Susanne Klatten

**Susanne Hanna Ursula Klatten** (født 28. april 1962 i Bad Homburg vor der Höhe i Hessen i Tyskland) er en av arvingene til familien Quandt og med sine eierandeler i BMW AG (12,5 prosent), i kjemi-, maling- og legemiddelkonsernet Altana (50,1 prosent) og i vindturbinprodusenten Nordex AG (20 prosent) har hun en anslått formue på 13,2 milliarder dollar, noe som gjør henne til Tysklands rikeste kvinne. Hun er også styremedlem i BMW.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Susanne Klatten er datter av Herbert Quandt og hans tredje kone Johanna. Da faren døde i 1982, arvet hun sammen med sin mor og broren Stefan hele Quandtfamilien formue.

### Karriere
Etter abitur arbeidet hun i årene 1981 til 1983 som praktikant i reklamebyrået Young & Rubicam i Frankfurt am Main. Deretter studerte hun bedriftsøkonomi ved University of Buckingham i England. Etter en praksisperiode i Deutschen Bank tok hun MBA ved IMD i Lausanne i Sveits. Under pseudonymet *Susanne Kant* arbeidet hun deretter som praktikant ved et BMW-anlegg i Regensburg, hvor hun ble kjent med sin kommende ektemann Jan Klatten som hun giftet seg med i 1990.

I 1993 ble den 31 år gamle Klatten styremedlem i Altana og i 1997 gikk hun sammen med broren inn i ledelsen av BMW.

Siden 2005 har hun vært medlem av rådet for Technische Universität München. Hun er en av de største økonomiske bidragsyterne til CDU.

Hun har mottatt både Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden (*Bundesverdienstkreuz*) og Den bayerske fortjenstorden (*Bayerischer Verdienstorden*).

### Privatliv
Susanne Klatten bor sammen med sin ektemann og tre barn München. I 2007/2008 ble hun utsatt for pengeutpresning, som hun selv var med på å avsløre i samarbeid med politiet. Hun får i denne saken sterk støtte fra familien. Hun omtales som en beskjeden person som alltid har holdt en lav medieprofil.

## Referanser
Horror-punk

**Horror punk** er en musikksjanger som er preget av det makabre og overnaturlige. Den oppsto mot slutten av 1970-tallet med dannelsen av bandet The Misfits i 1977. Hodeskaller er en etablert karakteristikk ved det estetiske uttrykket. 

## *Utvalgte Horrorpunkband
### A
* American Werewolves
### B
* Balzac
* Blitzkid
* Bloodsucking Zombies From Outer Space
### C
* Calabrese
* Creeper
* The Cremators
* The Crimson Ghosts
### D
* The Deep Eynde
* Devils Whorehouse
* DiemonsterDie
* Dr. Chud's X-Ward
### E
* Eats
### F
* Frankenstein Drag Queens From Planet 13
### G
* Green Hell
* Ghoultown
* The Graveyard Boulevard
* Ghoul Squad
* Gotham Road
* Graves
* The Green Goblyn Project
### H
* Horror Business
### J
* Juicehead
### K
* The Killcreeps
### M
* Maniac Spider Trash
* The Misfits
* Mister Monster
* Murderdolls
### N
* Nekromantix
* Nim Vind
* Noctunes
### O
* The Other
* Order of The Fly

### P
* The Penis Flytrap
### S
* Samhain
* The Spookshow
* Son Of Sam
* The Skelators

### T
* The dead next door
* Trick Or Treat
### U
* The Undead
### V
* The Vladimirs
### W
* Wednesday 13
### Z
* Zombiesuckers
* Zombina & the Skeletones

## Referanser
Strøm (sogn)

**Strøm** er et sogn i Sør-Odal i Innlandet. På garden Strøm i Strøm ligger Strøm kirke. Sognet ligger på begge sider av Glåma mellom Vinger i øst og Ullern og Oppstad i vest og strekker seg også nordover langs Storsjøen til Mo. Det deles inn i 65 garder i Sør-Odal og dekker omtrent to tredeler av kommunens areal. Strøm var også navnet på den tidligere kommunen som besto av Sør- og Nord-Odal.

Navnet kommer fra prestegarden Strøm som igjen har fått navnet sitt fra strømmen i Strømsfossen som ligger i Glåma. Garden er i gamle dokumenter nevnt med navnet "Kirkestrøm" for å skille den fra de to andre Strøm-gardene som nå heter Melstrøm og Øverstrøm. På gammalnorsk ble navnet skrevet *Straumr*. I dag uttales det rett ut *strømm*.

I Strøm ligger administrasjonssentret Skarnes, jernbanestasjonene Skarnes, Sander og Galterud og de to barneskolene Slåstad og Sander.
Gatefotball

**Gatefotball** er fotball uten regler og med færre spillere. I gatefotball er det 1 målvakt og 3-4 utespillere.

En variant av gatefotball er enspretten, der ballen i utgangspunktet ikke kan sprette mer enn én gang og skal berøres av alle spillerne.
Grímsey

**Grímsey** er en liten øy 40 km nord for Island, beliggende ved polarsirkelen. Øya er 105 meter høy, 4,7 km lang og 1,7 km bred. Grímsey ligger 39,4 km nord for Flatey i Skjálfandi. Grímsey var tidligere en egen kommune kalt Grímseyjarhreppur. I 2009 ble den slått sammen med Akureyri.

Øya utgjør 5,3 km² og er det nordligst bosatte området på Island med et folketall på 52 (2025). Hovednæringen er fiske. Øya har båtforbindelse til Dalvík på selve Island og i tillegg en 1200 meter lang flystripe med regelmessige flyruter til Akureyri.

Polarsirkelen går bare 600 meter fra nordspissen av øya, mens bygda ligger på sørvestkysten. Den høyeste temperaturen som er målt på Grímsey, er 26&nbsp;°C, mer enn én grad over varmerekorden i Reykjavík.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Loch Maree

**Loch Maree** (skotsk gælisk: *loch Ma-ruibhe*) er en innsjø vest i Ross-shire i Skottland. Den ligger like innenfor fjorden Loch Ewe på Skottlands vestkyst. Med en lengde på ca. 20 km og en største bredde på 4 km er den den fjerde største innsjøen i Skottland, og den største nord for Loch Ness. Den har et overflateareal på 26,8 km², og dypden er i gjennomsnitt 38 meter og 114 meter på det dypeste. Volumet er anslått til 1,09 kubikk-kilometer.

Innsjøen har fem større, skogkledte øyer, og om lag 25 mindre øyer. Den største øya er Isle Maree med restene av et kapell og en kirkegård, og er regnet som et sannsynlig tilholdssteden for eremitten Máel Ruba på 700-tallet. 

Innsjøen ble et ramsarområde i 1994.
Historikk over europamesterskapsrekorder på 200 m

Dette er en liste over utviklingen av mesterskaprekorden for 200 meter ved europamesterskapet i friidrett utendørs.
## Damer

## Herrer

## Eksterne lenker
* Resultater damer
* Resultater herrer

## Andre mesterskapsrekorder
Ruger Mark

**Ruger Mark** er en halvautomatisk pistol fra den amerikanske våpenprodusenten  Sturm, Ruger. Pistolen er også kjent som *Ruger Standard*.

## Mark I
Sturm, Rugers første pistol var «Standard Model» fra 1949 i kaliber .22 Long Rifle. Pistolen var basert på den japanske *Baby Nambu*, og var en umiddelbar salgssuksess. De første pistolene fra 1949 til 1951 hadde en ørn i sølv med rød bakgrunn, men Bill Ruger endret bakgrunnen til sort da vennen og kompanjongen Alex Sturm døde. I desember 1950 kom en versjon med tykkere løp (bull-barrel), og den fikk navnet «Mark I». 

## Mark II
I 1982 ble «Mark I» erstattet av den oppgraderte «Mark II». Forskjellen er inkludering av en varsler (en innretning for å holde glidestykket i bakre stilling etter siste skudd), samt 10-patroners magasiner, kontra de gamle som tok 9 patroner. Man kan også på den nye modellen åpne og sjekke om det er patron i kammeret når sikringen er på. Mark II kom med flere løpslengder; 4,75" og 6" lettvektsløp, samt 4", 5,5", 6,875" og 10" bull-barrels og 5.25" og 6.875" heavy tapered barrels. Pistolene med bull-barrel og heavy tapered barrels er sportsmodeller med justerbare baksikter og et høyere og bredere frontsikte som er underkuttet for å redusere refleksjoner. Det ble også produsert en variant med navnet «22/45», med ramme i polymer og endret grepsvinkel. Mark II ble tatt ut av produksjon i 2004.

## Mark III
«Mark III» kom i 2004 og erstattet den tidligere Mark II. Pistolen var igjen oppgradert og denne gangen var det lagt til mulighet for å se om det var patron i kammeret uten å åpne våpenet, magasinutløseren ble flyttet fra bunnen av grepet til bak avtrekkerbøylen, Weaverskinne på alle modeller med justerbare baksikter, magasinsikring for å hindre våpenet til å bli avfyrt uten magasin, intern lås, og kortere «ører» på sluttstykket. Det ble også produsert en «22/45 Mark III».

## Bilder


Fil:Ruger 22.jpg|Rugr Mark I
Fil:Ruger MK II.jpg|Ruger Mark II
Fil:Ruger MK III.jpg|Ruger Mark III 22/45


## Eksterne lenker
* Ruger hjemmeside
* Ruger Mark Instruksjonsmanual (.pdf) (engelsk)
Rupiah Banda

**Rupiah Bwezani Banda** (født 13. februar 1937 i Miko i Gwanda i Sør-Rhodesia, død 11. mars 2022) var en zambisk politiker som var Zambias fjerde president. Han ble innsatt som president 29. juni 2008 etter at hans forgjenger Levy Mwanawasa først fikk slag og siden døde i august. Banda var på denne tiden visepresident. Banda vant med knapp margin valget i slutten av oktober 2008, og ble dermed innsatt som Zambias president.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Rupiah Bandas nord-rhodesiske (zambiske) foreldre hadde reist til Sør-Rhodesia for å arbeide der; og Rupiah ble født der og hadde sin første barndom der. Men skolegangen fikk han i nord, ved Munali School, en elite-sekundærskole i Lusaka. Banda begynte sitt stipendienfinansierte studium ved Universitetet i Addis Abeba i Addis Abeba i Etiopia, dro deretter –&nbsp;igjen med et stipend&nbsp;– til Sverige. Banda tok utdannelse i økonomisk historie ved Lunds universitet i Sverige og i utviklingsstudier ved Cambridges universitet i Storbritannia. 

Han var UNIP-partiets representant i Nord-Europa fra 1960.

### Ambassadør, politiker, minister
Han  ble ved Zambias selvstendighet ambassadør i Egypt. Senere var han ambassadør blant annet i USA 1967–1970 og FN-ambassadør 1974–1975.

Han var utenriksminister 1975–1976, ble medlem av parlamentet i 1978 og var en tid gruveminister. 

I 2006 ble han utnevnt til visepresident, og ble da medlem av regjeringspartiet Movement for Multiparty Democracy (MMD). 

### President
Da Levy Mwanawasa døde i 2008 overtok Banda som fungerende president, og ble senere valgt til president i oktober 2008. Banda vant valget med 40,1 prosent av stemmene, men valgutfallet ble debattert, og opposisjonen anklaget Banda for valgfusk. Banda drev som president en investerervennlig politikk. AHan fokuserte på økonomisk utvikling, og reistei utlandet for å fremme zembisk handek i møte med andre verdensledere. I desember 2010 retiste han til Egypt for å møte president Hosni Mubarak.

Presient Rupiah Banda opphevet mange av de anti-korrupsjonstiltak som hans forgjenger, president Mwanawasa, hadde fått på plass.

Opposisjonslederen Michael Sata beseiret Banda i presidentvalget i september 2011, hvorpå han etterfulgte Banda som president den 23. september 2011.

Den 15. mars 2013 ble Banda det annet statsoverhode i Zambias historie som ble fratatt sin presidentielle immunitet. Dette var for å kunne ettergå påstander om maktmisbruk, korrupsjon og feilbruk av oljeinntekter.

## Referanser
Måne for livets stebarn

***Måne for livets stebarn*** er et skuespill av den amerikanske nobelprisvinneren Eugene O'Neill. Det er skrevet i 1943, fikk tittelen *A Moon for the Misbegotten* og ble hans siste drama. Stykket er oversatt til norsk av Kjell Askildsen.

## Handling
Handlingen er lagt til Connecticut i 1923, tidlig i september og dreier seg om tre skikkelser. 

*Josie, en dominerende irsk kvinne med en kvikk tunge og et ødelagt rykte.
*Phil Hogan, hennes slue far og forpakter av en gård.
*James Tyrone jr., jordeier og svirebror med Phil Hogan, en kynisk alkoholiker hjemsøkt av minnet om sin mor. 

Handlingen settes i gang av at Tyrone i en fyllekule truer med å selge jorda og kaste Hogan ut av gården. Hogan setter da i gang en serie hendelser hvor han vil dra nytte av at det er en gjensidig tiltrekning mellom Josie og Tyrone. 

Stykket kan sees på som en videreføring av *[[Lang dags ferd mot natt]]*. Jim Tyrone er en eldre versjon av Jamie Tyrone i *Lang dags ferd mot natt*. Begge rollene er basert på Eugene O'Neills eldre bror Jamie. 

Det hele starter med at Mike, en av Tyrones tre sønner, forlater gården. Og det hele slutter med at Jamie forlater gården, helt tydelig for å dø av sin alkoholisme. 

## Historikk
Stykket hadde verdenspremiere på Hartmann Theatre i Columbus i Ohio i 1947. Det er satt opp på Broadway i New York fem ganger, første gang i 1957, deretter i 1973, 1984, 2000 og 2007. 

*Måne for livets stebarn* ble satt opp på Oslo Nye Teater, Centralteatret i Oslo høsten 2008 med Kjetil Bang-Hansen som instruktør, Svein Tindberg som James Tyrone, Marika Enstad som Josie  og Toralv Maurstad soom den slu faren, Hogan. 

Stykket ble også spilt på samme teater i 1975. Da spilte Maurstad Tyrone. Med seg hadde han Liv Ullmann som Josie og Espen Skjønberg som Hogan. 

Det er også spilt på Rogaland Teater i 2004. Nina Ellen Ødegård vant da Heddaprisen 2005 for sin tolkning av Josie.  

## Referanser
 

## Eksterne lenker
* 
* Omtale av forestillingen i 2008 hos NRK
* pdf-fil med studiehefte til stykket
* Flere anmeldelser av forestillingen i 2008 hos scenekunst.no
Corryvreckan

**Corryvreckan** (engelsk **Gulf of Corryvreckan** eller **Straits of Corryvreckan**, skotsk gælisk **Coirebhreacain**) er et sund mellom øyene Jura og Scarba i de indre Hebridene på vestkysten av Skottland. Sundet er kjent for sin sterke malstrøm. Navnet kommer av det gæliske «Coirebhreacain» som betyr «gryte med flekkete vann».

Sterke havstrømmer fra Atlanterhavet og en særegen undersjøisk topografi gjør i fellesskap at det dannes sterke tidevannsstrømmer i Corryvreckan. Når tidevannet kommer fra Firth of Lorne inn i det smale farvannet mellom Jura og Scarba får det en hastighet opp mot 8,5 knop (16 km/t), og landskapet på havbunnen inneholder formasjoner, blant annet en dypt hull og en pyramideformet basaltsøyle som stiger fra 70 til 29 meter under havoverflaten. Dette gjør at det dannes malstrøm, stående bølger og andre strømfenomener på overflaten.

Corryvreckan støyer så mye at den kan høres 16 kilometers unna.

Malstrømmen i Corryvreckan står på nordsiden av sundet, og er den tredje sterkeste i verden.

## Referanser
Nasjonalt register for leddproteser

**Nasjonalt register for leddproteser** driver fortløpende innsamling av data fra hele Norge om leddproteser, hoftebrudd og korsbåndsskader.

Nasjonalt register for leddproteser startet å registrere innsetting av hofteleddsproteser i 1987. Registreringen er senere utvidet til å omfatte innsetting av alle typer leddproteser (1994), korsbåndsskader (2004) og brudd i hoften (2005).

Årsak til at registrene ble startet var ønsket om å gi pasienter best mulig behandling. Registrene gir en unik mulighet til å studere forskjeller i resultat mellom protesemerker og operasjonsmetoder, og på den måten sikre at produkter og prosedyrer med dårlig resultat ikke brukes.

Registeret produserer forskningsrapporter av høy kvalitet, og i 2002 ble Nasjonalt register for leddproteser utnevnt til kompetansesenter av Helse- og omsorgsdepartementet.

Alle registrene eies av Norsk ortopedisk forening, mens driften er tillagt Ortopedisk klinikk, Haukeland universitetssjukehus. Driften av leddregisteret og hoftebruddregisteret finansieres av Helse Vest RHF og Helse Bergen HF, mens korsbåndsregisteret finansieres av Helse Sør-Øst RHF.

## Eksterne lenker
* 
* Ny tiltakspakke skal øke overlevelsen etter hoftebrudd – Nasjonalt kunnskapssenter for helsetjenesten