open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Damstredet (Oslo)

:::*Se [[Damstredet|pekerside]] for flere forekomster av Damstredet.*

**Damstredet** (1–11, 2–26) er en smal og krokete gate i Bergfjerdingen i Oslo, bydel St. Hanshaugen. 

Bygningene langs Damstredet er alle lave trehus, og stammer fra perioden 1810 til 1860. Det første huset, *Solberg*, nåværende adresse Damstredet 1, ble oppført i 1756 av billedhoggeren Ole Meyer. Nevøen hans, billedhoggeren Andreas Hansen Meyer, tok over huset i 1767, mens sønnen hans, Ole, også billedhugger, oppførte en ny bygning i 1838. Vennen hans, forfatter og poet Henrik Wergeland, da nygift, flyttet inn, og tilbrakte to av sine mest produktive år her, før han flyttet til *[[Grotten]]* i 1841. *Solberg* ble senere hjemmet til arkitekt Heinrich Ernst Schirmer, og senere generalmajor og forsvarsminister (1868–1872) Nils Christian Irgens.

## Galleri

Fil:Damstredet TRS 050626 005.jpg|
Fil:Damstredet TRS 050626 007.jpg|
Fil:Damstredet TRS 050626 015.jpg|
Fil:TRS 050626 019.jpg|
Fil:Rabarbraslottet i Damstredet, Oslo 2020.jpg|Rabarbraslottet overst i Damstredet hvor Henrik Wergeland bodde som nygift 1839–1841
Fil:Damstredet, Oslo, Norway (2022.07.15).jpg


## Referanser


## Litteratur
* Oslo byleksikon: Damstredet

## Eksterne lenker
* 360 graders panorama
* Oslosurf om Damstredet   
* Historien om ''Solberg''
Granlien Evangeliesenter

**Granlien Evangeliesenter** var frem til 2017 et av sentrene i Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter. Senteret ligger på Helgøya midt ute i Mjøsa, og har plass til 16 gutter. Bestyrer i flere år har vært Kåre Martinsen.

Stedet ligger nær natur og har gode muligheter til fiske og friluftsliv. Her driver man virksomhet med skogsarbeid og vedsalg.

På snekkerverkstedet får beboerne erfaring og praksis i trearbeid.
 
## Evangeliesenteret
Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter, til vanlig kalt *Evangeliesenteret*, er en diakonal kristen frivillig organisasjon som driver arbeid mot rusmiddelavhengige, med avvenning fra rus og hjelp til å begynne «et nytt liv». Evangeliesenteret er Norges største hjelpetiltak for russkadde.

## Galleri

Fil:Flyktninger på Granlien pensjonat - Fo30141607060060.jpg|Russiske flyktninger på Granlien (1954)
Fil:Flyktninger på Granlien pensjonat - Fo30141607060068.jpg|Russiske flyktninger på Granlien (1954)
Fil:Flyktninger på Granlien pensjonat - Fo30141607060104.jpg|Russiske flyktninger på Granlien (1954)
Fil:Flyktninger på Granlien pensjonat - Fo30141607060087.jpg|Russiske flyktninger på Granlien (1954)
Fil:Flyktninger på Granlien pensjonat - Fo30141607060101.jpg|Russiske flyktninger på Granlien (1954)


## Eksterne lenker
*
Richard Peyzaret

**Richard Peyzaret** (1946–2018), kjent under kunstnernavnet **F’Murr** eller **F’Murrr**, var en fransk tegneserietegner. Han er mest kjent for sin tegneserie *Le Génie des alpages*, som betyr noe slikt som «geniene på beite», men den norske tittelen var *[[Ullkorn]]*, som kom ut i åtte album i Norge i midten av 1980-årene.

## Spinnville sauer
Peyzaret vokste opp som en beundrer av tegneserieskapere som Hergé og André Franquin, men tok en ordinær kunstutdannelse i seks år i Paris før han tok kontakt med tegneserieindustrien ved Raymond Poïvet. Det førte ham videre til René Goscinny og han begynte å tegne for tegneseriemagasinet *[[Pilote]]* i 1971 og debuterte med humorserien *Contes à Rebours*, og som senere ga støtet til hans første album, *Au loup!*

Mens han arbeidet for Pilote begynte han sitt mest berømte verk i 1973, *Ullkorn*, som var en særdeles sprelsk serie med en løs filosofisk og surrealistisk handling som involverte diskuterende sauer, en sturende gjeter, en oppfinnsom gjeterhund, talende fjell, og den lille prinsen som stadig flyr innom. Formelt handler serien om en gammel og en ung gjeter, deres hund som går på to og snakker, en flokk spinnville sauer pluss flere andre unormale figurer som opptrer uforutsigbart. Når en sau blir tatt av en ørn er den lykkelig og roper: «Jeg kan fly!» Da Pilote gikk inn ble serien utgitt direkte som album uten først å bli publisert i et magasin.

## Andre serier
F'Murrr hadde også lenge en forbindelse med flere andre franske seriemagasiner i denne perioden. Av hans andre serier ble *Naphtaline* trykket i Pilote, *Porfirio et Gabriel* i *Le Canard Sauvage* og *Circus*, *Jehanne d'Arc* i *Métal Hurlant*, *Robin des Boîtes* i *[[Fluide Glacial]]*, og *Les Mirrois de Marguerite* og *Ala et Lolli* ble tegnet for *[[Le Journal de Spirou|Spirou]]*-tillegget *Le Trombone Illustré*.

I 1985 begynte han på tegneserien *Histoires Déplacées* i seriemagasinet (A SUIVRE) som drev satire med den daværende sovjetiske okkupasjonen av Afghanistan. Disse historiene med felles tema og personer, ikke helt ulikt *Ullkorn*, ble samlet og utgitt i et album i 1987 under tittelen *Le char de l'état dérape sur le sentier de la guerre* (*Statens stridsvogn tryner på krigsstien* på norsk i 1989). Det ble ikke flere album i denne serien, da F’Murrr fikk problemer med å drive satire om en pågående krig.

## Fotnoter



## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  F'Murrs biografi på Lambiek Comiclopedia
*  F'Murrs biografi på Dargaud
*  L'art de F'Murr Intervju
Ullkorn

**Ullkorn** er en fransk tegneserie tegnet av Richard Peyzaret, eller *F'murr* som er navnet han tegner under. På originalspråket heter tegneserien «Le Génie des Alpages».

## Handling
Novellene blir vanligvis fortalt i segmenter på én side, og følger uforutsigbart livene til seriens rollebesetning. Dette inkluderer gammel navnløs gjeter, og hans etterfølger, den unge Athanase Percevalve, Dog Without a Name (en intellektuell snakkende gjeterhund) og en flokk eksentriske, verbale sauer, ledet av Romuald en svart vær. En rekke andre uortodokse karakterer dukker også opp, deriblant Berthold den dumme St. Bernhard hund, Kattarsis den petite selvbevisste sfinxen, en løve, en rev, ørner, slanger og «Døden» i form av en attraktiv kvinne.
 
Det finnes vanligvis ingen åpenbar handling, i noen av disse historiene fra de sveitsiske alpene. I stedet består de ulike historiene ofte av forskjellige dialoger og samtidige hendelser. Noe som gir helhetsinntrykket av ett fullstendig absurd og tilbaketrukket samfunn. Likevel klarer «F'murr» alltid å opprettholde en slags retning og realisme i deres ellers meningsløse univers.

## Utgitt i Norge
* Ullkorn 1: Helt på viddene
* Ullkorn 2: Ikke et får bedre  
* Ullkorn 3: Like dyr leker mest  
* Ullkorn 4: Bø, Bø, Lille Lam  
* Ullkorn 5: Det løsnet i skogen  
* Ullkorn 6: Varsko vææær!!  
* Ullkorn 7: Når nettene blir trange  
* Ullkorn 8: Søyer i det høye
Alsatia

**Alsatia** er et område i London, utenfor bymuren til City of London, mellom Fleet Street og Themsen. I senmiddelalderen fikk området status som fristed for de som var på flukt fra forfølgelse for alle former for lovovertredelser. Det var eksempelvis her Daniel Defoe søkte tilflukt etter at han var blitt satt under tiltale for sine satiriske skrifter. Etter at Edvard VI flyttet ut av palasset Bridewell, forfalt imidlertid området i lovløshet.

## Stedsnavnet
Grunnet et kloster tilhørende karmelittordenen i Whitefriars i London var området noenlunde selvstyrt, slik alle religiøse hus var det. Selv etter oppløsningen av Englands klostre på midten av 1500-tallet var det ofte uklart hvilken lokal myndighet som var rådende. Et charter gitt i 1608 av kong Jakob I av England ga innbyggerne ved Whitefriars en viss form for selvstyre. Etterhvert kjent som Alsatia var dette ett av de siste fristeder i England hvor loven ikke hadde virkekraft, men i 1697 ble alle særrettigheter avskaffet ved lov i parlamentet, *The Escape from Prison Act*. Elleve andre steder i London også omtalt, og mange av disse hadde også uklar religiøs bakgrunn. Navnet Alsatia er den latinske formen på navnet fra den historiske provinsen Alsace, som var et omstridt sted på grunn av sin status som grenseland mellom Frankrike, Tyskland og Sveits og derfor hadde en uklar jurisdiksjon. «Alsatia» gikk inn i engelsk språk før 1600-tallet i betydningen «et lovløst sted» som en refleksjon av den engelske forståelsen av Alsace i sin tid. På 1690-tallet hadde «alsatian» fått betydningen «kriminell fra London».

Det lite som er kjent om Alsatia og de andre tilsvarende lovløse områdene. Ryktene om lovløshet og kriminalitet er sjelden underbygget av skriftlige kilder. Navnet dukker første gang opp på trykk i skuespillet *The Squire of Alsatia * fra 1688 av Thomas Shadwell (1642–1692). En annen skriftlig kilde som synes å ha preget ettertidens forståelse av stedet er Walter Scotts roman *The Fortunes of Nigel* (1822), som livlig og fargerikt beskrev stedets innbyggere og deres uavhengige ånd.

Ordet Alsatia levde videre langt inn på 1800-tallet som en generell betegnelse på slum. Fra slutten av 1800-tallet ble Alsatia et Freehold, det vil si at særfordeler ble gitt til virksomheter som ville etablere seg i området. Det var først og fremst aviser og trykkerier som rykket inn i Alsatia – særlig konsentrert om Fleet Street og Bouverie Street. I dag har alle avishusene flyttet ut av City, og Alsatias identitet er på nytt i endring.

## Referanser
Filadelfia Hamar

**Filadelfiakirken Hamar** tidligere **Filadelfia Hamar** er en pinsemenighet på Hamar. Menigheten hadde 500 tilskuddstellende medlemmer i 2022. Pastor er Samuel Torres. 

## Virksomhet
Menigheten driver cellegrupper som er et nettverk av venner. Menighetens cellegrupper er åpne for alle som ønsker det.

Menigheten driver søndagsskole og arbeid rettet mot familier.

## Misjon
Gatebarnprosjektet i Mosambik ble startet i 1990, etter flere år med hjelpearbeid på gata i Maputo, hovedstaden i et land som er et av de fattigste i verden. Etter 17 år med borgerkrig er det nå fred i landet. Senteret i Maputo er bygget med midler fra Norge, med NORAD som den største bidragsyteren.  Mosambiks president var med på åpningen av senteret i 1995.

Lars Blystad fra Hamar har vært hovedansvarlig for prosjektet, men selve senteret er bygget under ledelse av Signy og Harry-Ottar Nilssen fra Ottestad ved Hamar. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* www.filadelfiakirkenhamar.no/  – hjemmeside
Andrés Gimeno

**Andrés Gimeno** (1937–2019) var en spansk tennisspiller.

Gimeno vant én Grand Slam-turnering i løpet av sin tenniskarriere. Han vant French Open i 1972 og ble dermed den eldste spilleren som har vunnet singleturneringen i French Opens historie.

## Grand Slam-titler
*  **[[French Open]]:**  
** Single herrer – 1972 (han beseiret Patrick Proisy med 4-6, 6-3, 6-1, 6-1 i finalen)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Stasjonsparken (Sel)

**Stasjonsparken** er Sel kommunes tusenårssted. Parken har vært et møtested på Otta siden jernbanen ble lagt dit, og var tidligere et veldhold og attraktivt rekreasjonsområde. Kommunen har til hensikt med sitt valg å oppgradere parken estetisk og trivselsmessig.
 
Tusenårstre i Sel er lerk og den er plantet og står i Stasjonsparken.

## Kilder
*Sel kommunes hjemmeside
Jakovlev Jak-28

**Jakovlev Jak-28** (NATO-kallenavn **Brewer**, **Firebar** og **Maestro**) var et sovjetisk militærfly produsert av Jakovlev. Flyet hadde turbojetmotorer, og var først og fremst påtenkt som et lett bombe- og angrepsfly. Senere ble det imidlertid modifisert til både jager- og rekognoseringsfly. Jak-28 fløy første gang 5. mars 1958 som **Jak-129**, og flyene ble satt inn i aktiv tjeneste vinteren 1961&ndash;62.

Flyet var ved første blikk svært likt Jak-25, men det var et helt nytt design. Den første varianten var en bomber/taktisk angrepsfly, mens den senere varianten Yak-28P var modifisert som en allværs-jager med førerkabin for to. Denne varianten ble designet for å operere i lav og medium høyde, og var utstyrt med en Orel radar. Det var i tillegg bevæpnet med luft-til-luft missiler. Flyet ble også oppgradert ved at motorene fikk etterbrennere. NATO kallenavnet på denne varianten var «Firebar». 

Produksjonen av Jak-28 stoppet i 1967 etter å ha produsert 437 jagere, og flyet ble faset ut på midten av 1980-tallet.

## Eksterne lenker
*
Françoise Dürr

**Françoise Dürr** (født 25. desember 1942 i Alger i Algerie) er en tidligere profesjonell fransk tennisspiller.

Dürr vant i løpet av sin tenniskarriere 26 single- og 42 dubleturneringer. Hun var en av verdens ti beste kvinnelige singlespiller i perioden 1965–76 som best var hun nummer tre (1967) på rankingen. Hun ble profesjonell tennisspillere i 1968 i forbindelse med at «Open Era» innleddes. 

I 1967 spilte hun i finalen  i Grand Slam-turneringen Franske mesterskapet. Hun møtte Lesley Turner fra Australia, som hadde vunnet turneringen to ganger før, Dürr vant med 4-6, 6-3, 6-4 og tok dermed sin første og eneste Grand Slam-tittel i single. Hun vant også damedoublen sammen med Gail Sherriff som den første av i alt fem strake doubletittler i turneringen. En bedrift som senere har blitt tangert av Martina Navrátilová og Gigi Fernandez.

Som profesjonell spillere vant Dürr 6 double- og 4 mixed doubletitler i Grand Slam-turneringer. Fire i double og tre i mixed double i French Open på Roland Garros, to i double i US Open og en mixed double i Wimbledon. Hun spilte i hele 6 doublefinaler i Wimbledon, siste gang i 1975, uten å lykkes å vinne.

Dürr deltok også på det franske Fed Cup-laget i årene 1963–67, 1970, 1972 og 1977–79, hun spilte 48 Fed Cup-kamper hvorav hun vant 31. I 1996 var hun lagkaptein for det franske Fed Cup-laget.  

Francoise Dürr ble i 2003 opptatt i International Tennis Hall of Fame. 

## Grand Slam-titler
*  **[[French Open|Franske mesterskapet/French Open]]:**
** Single damer – 1967 (hun beseiret Lesley Turner med 4-6, 6-3, 6-4 i finalen)
** Double damer – 1967 (sammen med Gail Sherriff)
** Double damer – 1968 (sammen med Ann Haydon-Jones)
** Mixed double – 1968 (sammen med Jean-Claude Barclay)
** Double damer – 1969 (sammen med Ann Haydon-Jones)
** Double damer – 1970 (sammen med Gail Sherriff Chanfreau)
** Double damer – 1971 (sammen med Gail Sherriff Chanfreau)
** Mixed double – 1971 (sammen med Jean-Claude Barclay)
** Mixed double – 1973 (sammen med Jean-Claude Barclay)

*  **[[Wimbledon (tennis)|Wimbledon]]:**
** Mixed double – 1976 (sammen med Tony Roche)

*  **[[US Open (tennis)|US Open]]:**
** Double damer – 1969 (sammen med Darlene Hard)
** Double damer – 1972 (sammen med Betty Stöve)

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Per Bolstad

**Per Bolstad** (født 1875, død 1967) var en norsk musiker og komponist. Bolstad var hovedsakelig virksom i Ålesund, men oppholdt seg også i Oslo og var i Stockholm for å studere musikk.  Han turnerte med eget danseorkester i Norge, Sverige og Finland. Han var også medlem i Arve Arvesens kvartett som 1. fiolinist.  

Bolstad komponerte flere hundre melodier. Han ga ut samlinger som *Lette bygdeslåttar* (1923), *Slåttar frå gamle dage* (1928) og *Slåtter i gammel stil* (1957). Her var også flere komposisjoner av faren Per Mathiasson Bolstad (1833–1910) med. Faren kom fra Stryn i Nordfjord og mange av Per Bolstads mest kjente melodier er knyttet til denne bygda, blant annet *Fagre Stryn*.

Plata *Det glade Aalesund - Per Bolstad 1875-1975* med Sture Rogne og Ragnar Danielsens ensemble vant Spellemannprisen 1975.

## Referanser
Bouverie Street

**Bouverie Street** er ei gate i City of London, anlagt i 1799, og er ei tverrgate mellom Fleet Street og Tudor Street, og fortsetter videre ned til Themsen som Temple Avenue. 

På 1900-tallet var Bouverie Street ei av Londons viktigste avisgater ved siden av Fleet Street, med redaksjoner for blant annet *[[Daily News]]*, *[[News Chronicle]]* og *[[Daily Mirror]]*. Det første trykkeriet i Bouverie Street ble satt opp av skotten James Moyes allerede i 1824. 

I nr. 30-32 lå fra 1892 den siden så beryktede skandaleavisen *[[News of the World]]* inntil avisen ble nedlagt i 2011. Fra 1969 også sensasjonsavisa *[[The Sun]]*, begge eid av Rupert Murdoch. I samme gård holdt også arbeiderpartiavisa *[[Daily Herald]]* til, som gikk inn i 1964. Under bygningen, som i dag er ombygd til andre formål, ligger hvelvene av det for lengst forsvunne karmelitterklosteret Whitefriars. Stedet var også lokaliseringen til vittighetsmagasinet *[[Punch (tidsskrift)|Punch]]* fram til 1990-tallet og for en del tiår også Lutterworth Press, én av Storbritannias eldste uavhengige utgivere.

Gatens navn, Bouverie Street, kommer fra områdets tidligere landeier, Pleydell-Bouverie, jarlene av Radnor.

## Referanser


## Litteratur
* Weinreb, Ben et al. (2008): «Bouverie Street» i: *The London Encyclopaedia* (3. utg.). Macmillan. , s. 84

## Eksterne lenker
*
Spellemannprisen 1980

**Spellemannprisen 1980** var den niende utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut lørdag 7. februar 1981 i Chateau Neuf i Oslo. Skuespiller Kari Diesen fikk juryens hederspris. I et forsøk på å ta hensyn til stadig nye retninger innen rock, ble det innført en to-deling av rock-klassen. Denne delingen varte kun i et år. Det ble igjen delt ut pris for beste barneplate etter tre års fravær. I tillegg til de ordinære prisene og hedersprisene ble det delt ut to diplom. Robert Levin ledet utdelingen mens Egil Monn-Iversen ledet orkesteret.

Juryen bestod av , Iver Kleive, , Fred Nøddelund og Magni Wentzel og med Yngvar Holm som jurysekretær.
## Vinnere

## Øvrige nominerte
Pop:
* Trond Granlund – *[[Eloise (album)|Eloise]]*
* The Kids – *[[Norske Jenter]]*

Rock:
* Unit Five – *[[Ængel med skit på vingan]]*
* Veslefrikk – *[[1980 (album)|1980]]*

Ny rock:
* Lumbago – *Alt og litt ekstra*
* Stavangerensemblet – *[[Ta ein kjangs!]]*

Gammaldans/folkemusikk:
* Familien Kjøk – *Folkemusikk i Ottadalstradisjon*
* Nordkappkvintetten – *Det swinger på Nordkapp*

Jazz:
* Per Borthen Swing Department Ltd og Karin Krog – *[[Swingin' Arrival]]*
* Kapstad/Johansen Quartet – *Friends*

Seriøse plater:
* Den Norske Blåsekvintett – *Nielsen/Fernstrøm/Bilbao-komposisjoner*
* Brynjar Hoff – *Oboe*

Viser:
* Kari Bremnes/Ola Bremnes – *[[Folk i husan]]*
* Tove Karoline Knutsen – *[[Blå kveill]]*

Åpen klasse:
* Barnesangleik – *Og vil du være kjæresten min*
* Hans Majestet Kongens Gardes musikkorps – *Hand Across the Sea*

Barn:
* Inger Hagerup – *Barnas viser og vers*
* Skuespillere og musikere ved Trøndelag teater – *Prins Umulius*

## Eksterne lenker
* 
* Spellemannprisens arkiv
Klassisk arkitektur

**Klassisk arkitektur** som en samlebetegnelse på:
* Gresk arkitektur
* Romersk arkitektur

## Se også
* Kategori:Klassisk arkitektur
* Klassisistisk arkitektur
Spellemannprisen 1979

**Spellemannprisen 1979** var den åttende utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut lørdag 9. februar 1980 i Chateau Neuf i Oslo. Den 90-år gamle komponisten og valsekongen Reidar Thommessen ble tildelt juryens hederspris. Dette året ble det for første og eneste gang delt ut priser i klassene kor-plate og scenemusikk-plate. Klassene pop og rock tilbake igjen, den siste under navnet jazz-rock. Det ble ikke delt ut noen pris for beste barneplate. Arve Tellefsen var programleder under utdelingen.

Juryen bestod av , Martin Lohne, Bernt Anker Steen, Øyvind Thorsen og Magni Wentzel og med Yngvar Holm som jurysekretær.
## Vinnere

## Øvrige nominerte
Pop-plate:
* Åge Aleksandersen – *[[French only]]*
* Jørn Flugs – *Hard Times*

Jazz-rock plate:
* Bjørn Christiansen – *[[BC (album)|BC]]*
* Lotus – *Lotus*

Gammeldans/folkemusikk:
* Jens A. Myro / Thorleif Stave – *Springar og laus fra Hallingdal*
* Ragnvald Weddegjerdes kvartett – *Knallperler fra gammeldansen*

Jazzplate:
* Jon Eberson / Knut Værnes – *Anatomy of the Guitar*
* Radka Toneff – *[[It Don't Come Easy (Radka Toneff-album)|It Don't Come Easy]]*

Seriøs plate:
* Brynjar Hoff – *Schuman, Britten, Reiszenztein og T. Madsen-komposisjoner*
* Einar Steen-Nøkleberg – *Fongaard, Hagerup Bull og Sæverud-komposisjoner*

Kor-plate:
* Det Norske Kammerkor – *Dalilas Barbershop*
* SKRUK – *Smykker fra bedehuset*

Viseplate:
* Geirr Lystrup – *I menneskenes land*
* Lillebjørn Nilsen – *[[Oslo 3]]*

Scenemusikk-plate:
* August Mauritzen – *[[Jeg har mitt hjerte i Oslo]]*
* Tone Ringen  – *Heks*

Åpen klasse:
* Liv Ullmann / Egil Monn-Iversen – *Fra Profeten*
* Ragnar Vigdal – *[[Tonereise i ei gamal samtid]]*

## Eksterne lenker
* 
* Spellemannprisens arkiv
Sepp Maier

**Josef «Sepp» Maier** (født 1944) er en tysk fotballmålvakt.

På grunn av den smidige spillestilen fikk han kallenavnet «Die Katze von Anzing», som på norsk betyr «Katten fra Anzing».

Han innledet karrieren i TSV Haar, men tilbragte mesteparten av tiden som proff i Bayern München. Med Bayern vant han fire seriemesterskap, fire cupmesterskap, cupvinnercupen i 1967 og serievinnercupen tre ganger på rad i 1974, 1975 og 1976.

På  spilte han 95 kamper, og vant VM i 1974 og EM i 1972.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Alltidfotball.no – Ukas legende: Sepp Maier
Gudrød Bjørnsson

**Gudrød Bjørnsson** var sønn av Bjørn Farmann, småkonge i Vestfold, og sønnesønn av Harald Hårfagre. Gudrød ble far til Harald Grenske og bestefar til Olav Digre, den senere Olav den hellige.

Etter at Gudrøds far Bjørn ble drept av Eirik Blodøks ble Gudrød boende hos sin onkel Olav Haraldsson Geirstadalf, småkonge i Vingulmark. Olav gjorde opprør mot Eirik Blodøks, men ble drept i kamp. Gudrød måtte flykte opp i Opplandene sammen med fosterbroren sin, Olav Geirstadalfs sønn Tryggve Olavsson.

Da Håkon den gode ble konge fikk Gudrød Vestfold, hans fars område, som len av kongen. Da Harald Gråfell ble konge var det mange menn i Norge som mente at de var av vel så stor ætt som Harald. Ifølge *[[Håkon jarls saga]]* var det en gang mange menn samlet for å drikke utferdsøl, og det ble *«et svært drikkelag, og det ble sagt mye over drikken»*. En hevdet at Harald var den fremste av alle, og da ble Gudrød sint og sa at han ikke sto tilbake for Harald i noe. Snart ble begge sint og grep etter våpen. «Men folk som hadde mer vett og var mindre fulle, stagget dem og gikk imellom, og hver gikk til sine skip,» sier sagaen.

Hendelsen var nok til at Harald og Gudrød ikke kunne stole på hverandre. Kort tid etter kom Harald Gråfell seilende inn Viken, omringet huset til Gudrød og da han kom ut sammen med mennene sine ble det en kort kamp før han ble drept.

Det nevnes ikke hvem Gudrød ble gift med, annet enn at hun var av «god ætt slik som høvelig var» og at de fikk en sønn som het Harald.

## Referanser
Jonas Peson

**Jonas Peson** (født **Johan Alfred Petterson** 31. januar 1887 i Helsingfors, død 18. desember 1952) var en norsk billedkunstner. Han var født i Finland, der han også fikk sin utdannelse som litograf. Jonas studerte også ved kunstakademiet i Helsingfors, der han var ferdig utdannet i 1910, og foretok studiereiser i utlandet, blant annet til Moskva og St. Petersburg. 

Etter å ha bodd i Danmark i årene fra 1913 flyttet Peson i 1916 til Norge. I 1923 fikk han norsk statsborgerskap. Etter å ha bodd en stund i Molde flyttet han til Ålesund, der han drev kunstnerskole. Både byen og sunnmørslandskapet ga Peson kunstnerisk inspirasjon, noe som blant annet resulterte i mange fine akvareller. Peson fikk også mange dekorasjonsoppdrag og har utsmykket kirker, skoler og ungdomshus i teknikkene oljemaleri og fresko. 

På 1930-tallet ble Peson med i Oxfordbevegelsen og fikk ny religiøs inspirasjon som ga seg utslag i interesse for kirkekunst. I forbindelse hermed fikk han i oppdrag å utsmykke kirker og bedhus på Sunnmøre. Utmsykningen av Vartdal kirke i 1938 var et av de store oppdragene.


Pesonmaleri 2.jpg|I flere kirker som Peson utsmykket, dekket han store flater med billedfortellinger fra Bibelen. Her fra Vartdal kirke, som han utsmykket i 1938.
Stranda kirke – Koret.jpg|Peson malte korveggene i Stranda kirke i 1940-årene.
Stranda kirke – Korets sørvegg IMG 1126G.jpg|Korets sørvegg i Stranda kirke


## Referanser


## Litteratur
* Jonas Peson i Norsk kunstnerleksikon
* Harald Grytten: Jonas Peson maleren. Nytt i Ukas Forlag 2007.
Luxor (selskap)

**Luxor AB** var en svensk produsent av hjemmeelektronikk og ble etablert av Axel Harald Holstensson i 1923. Hovedkontor og produksjon var plassert i Motala i Östergötland.

Selskapet produserte radio, TV, datamaskiner og videospill. Selskapet ble kanskje mest kjent for salgssuksessen ABC 80, en datamaskin til hjemmebruk.

Luxor ble etter en rekke års tap overtatt av den svenske staten i 1979. I 1984 overtok det finske Nokia-konsernet Luxor og satset på datamaskinproduksjon i Motala. Produksjonen av TV-apparater ble nedlagt i 1992. Nokia lyktes imidlertid ikke med å få lønnsomhet i bedriften, som derfor i 1988 ble delt opp i mindre enheter og solgt videre til andre selskaper. Produksjonslokalene i Motala ble kjøpt opp av Space Craft Inc (SCI) sammen med deler av elektronikkproduksjonen. Samtidig kjøpte Autoliv AB andre deler av produksjonen og utviklingsvirksomheten. I 2002 la SCI ned den gjenværende virksomheten. Varemerket ble overtatt av det tyrkiske selskapet Vestel i 2006.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Spellemannprisen 1978

**Spellemannprisen 1978** var den syvende utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut 24. februar 1979 i Chateau Neuf i Oslo. Erik Bye ble tildelt juryens hederspris for sitt arbeid med norske folkeviser og Petter Dass-viser. Jan Garbarek, som lenge hadde vært tilknyttet et tysk plateselskap og derfor ikke kunne nomineres i ordinære klasser, fikk en spesielt opprettet spesialpris. I stedet for en felles vokal-pris, og pop/rock-klasser ble det delt ut priser for årets mannlige og kvinnelige vokalist-plate dette året. Det ble i tillegg delt ut priser for instrumental-plate og verbal-plate i stedet for åpen klasse, mens det ikke ble delt ut pris i klassen barneplate. 

Utdelingen ble overført på både radio og TV av NRK, begge steder i opptak. Arve Tellefsen ledet utdelingen, mens Egil Monn-Iversen som vanlig var orkesterleder.

Rundt 160 plateinnspillinger var påmeldt til utdelingen. Disse ble vurdert av en jury bestående av , Kari Stokke, Brynjar Hoff, Stein Dag Jensen, Svein Christiansen og Mona Levin og med Yngvar Holm som jurysekretær.

## Vinnere

## Øvrige nominerte
Årets kvinnelige vokalist-plate:
* Ingrid Elisabeth – *[[Ingrid Elisabeth]]*
* Anita Skorgan – *[[Anita Skorgan (album)|Anita Skorgan]]*

Årets mannlige vokalist-plate:
* Erling Bonde – *[[Tilslørte bondepiker (album)|Tilslørte bondepiker]]*
* Jan Høiland – *[[Kjære sjømann]]*

Årets folkemusikk- og gammeldansplate:
* Hans W. Brimi – *Lomsbrua*
* Knut Buen – *Telemarksvingom*

Årets jazz-plate:
* Appaloosa Mainstream Ensemble – *Live at Down Town*
* Christiania Jazzband – *Saturday Night Function*

Årets klassiske plate:
* Ørnulf Boye Hansen – *Johan Svendsen, romanser for fiolin og orkester*
* Harry Kvebæk – *Sacred Music for Trumpet and Organ*

Årets instrumental-plate:
* Steinar Ofsdal – *[[Fløytesprell]]*
* Frode Thingnæs – *Night Sounds*

Årets verbal-plate:
* Ragnar Dyresen – *[[Prøysen på prosa]]*
* Lars Mjøen/Knut Lystad – *Rent vannvidd* (fra Bedre sent enn alvor)

Årets vise-plate:
* Stanley Jacobsen – *Tiljer og tusenfryd*
* Lars Klevstrand / Guttorm Guttormsen kvintett – *[[Høysang (album)|Høysang]]*

## Eksterne lenker
* 
* Spellemannprisens arkiv
Burj al Arab

**Burj al Arab** (arabisk: برج العرب, «Arabernes tårn») er et 321&nbsp;meter høyt hotell i Dubai. Det er det tredje høyeste hotellet i verden – bare Rose Tower og JW Marriott Marquis Dubai i samme by er høyere. Det ligger 280&nbsp;meter ut i havet utenfor stranden ved bydelen Jumeirah. Burj al Arab er knyttet til fastlandet via en bro.

Hotellet består utelukkende av suiter. Den minste er 169&nbsp;m² og den største er 780&nbsp;m². De billigste suitene koster bortimot 20&nbsp;000&nbsp;kroner per natt. For adgang til hotellet må en enten bo der eller ha en bespisningsavtale, noe det er mange dagers ventetid for å få.

Hotellet ble åpnet i desember 1999, og tok nærmere 5 år å bygge; 2 år for å lage øya det står på og ytterligere 3 år for byggingen av selve hotellet. Hotellet ble tegnet av arkitekten Thomas Wills Wright. Det drives av Jumeirah-kjeden.

I reklamemateriell hevder hotellet å være et «sjustjerners hotell», selv om skalaen for hoteller bare går fra én til fem stjerner.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Carroll Shelby

**Carroll Hall Shelby** (født 11. januar 1923 i Leesburg, Texas, USA, død 10. mai 2012 i Dallas, Texas) var en amerikansk racingfører og bildesigner.

Da Shelby gikk ut fra Woodrow Wilson High School i Dallas vervet han seg til det amerikanske flyvåpenet, og tjenestegjorde som flyinstruktør og testpilot i den 2. verdenskrig. Da krigen var over, gikk han over til å drive en kyllingfarm, frem til kyllingene hans døde, og en venn inviterte ham til å kjøre amatør-racing. Det ble raskt klart at Shelby hadde anlegg for racing, og dermed var en karriere som profesjonell racerfører i gang.

Shelby hadde stor suksess som fører, og kjørte blant annet for teamene Cad-Allard, Aston-Martin og Maserati på 1950-tallet. Bak rattet i en spesialbygget Austin-Healey 100S satte han 16 amerikanske og internasjonale fartsrekorder, og med Roy Salvadori som lagkamerat vant han 24-timersløpet i Le Mans i 1959, bak rattet i en Aston-Martin.

I oktober 1959 ble Shelby tvunget til å slutte som racerfører, og begynte i stedet som førerinstruktør, samtidig som han startet selskapet Shelby-American. Her designet og bygget han de berømte Cobra-bilene, som ble bygget på et AC-chassis med motor fra Ford. Shelby deltok også i designarbeidet bak noen av de mest kjente bilene fra denne tiden: Ford GT40, de Mustang-baserte Shelby GT350 og Shelby GT500, og selvfølgelig 427 Shelby Cobra. Etterhvert avsluttet Shelby samarbeidet med Ford, og arbeidet i årene som fulgte, med alle de tre store amerikanske bilprodusentene. I senere tid har han blant annet deltatt i utviklingsarbeidet bak Dodge Viper, samt flere andre bilmodeller.

I 2003 inngikk Ford Motor Co. og Carroll Shelby et nytt samarbeid, og Shelby ble teknisk rådgiver for Ford GT-prosjektet. Samme år stiftet han Carroll Shelby International Inc., basert i Nevada, USA.

Han døde 10. mai 2012, 89 år gammel.

## Resultater
### Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer **[[pole position]]**, resultater i kursiv indikerer *[[raskeste runde]]*)

## Se også
* Liste over Formel 1-førere
## Noter


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Fleet

**Fleet** er en av Themsens sideelver, i dag skjult under de sentrale delene av London. Fleets kilder finnes på Hampstead Heath, der den ledes inn i to reservoarer, Highgate Ponds og Hampstead Ponds. Herfra går den i kulvert, først i to løp, deretter i ett under Kentish Town, Kings Cross og Farringdon Street, før den renner ut i Themsen ved Blackfriars Bridge. 

Angelsaksiske krøniker omtaler Fleet som ei betydelig elv, der utløpet i Themsen var et tidevannsbasseng med en bredde på over 100 m som ble brukt til fortøyning av båter. Et stort antall brønner var anlagt langs elva, og vannet ble sagt å være helsebringende. Navnet kommer fra det gammelengelske *flēot* («munning»). Elva ble også kalt *Holburna* («Hulelva») etter den dype dalformen; et navn som gjenfinnes i bydelen Holborn.

Etter som London vokste, ble Fleet i økende grad en kloakk, og på 1300-tallet var den ansett som uren. Områdene langs elva ble etter hvert bebodd av fattigfolk, med innslag av ulike former for industri. Tre store fengsler ble bygd langs Fleet – Newgate, Fleet og Ludgate.

Etter bybrannen i 1666 foreslo byfornyeren Christopher Wren å utvide løpet, men forslaget vant ikke fram. I stedet ble Fleet omgjort til New Canal, som sto ferdig i 1680. Old Seacoal Lane ved Farringdon Street er et minne om bryggene langs kanalen, som ble fylt igjen i 1737. Strekningen fra Holborn til Fleet Street ble overbygd i 1765, og i forbindelse med anlegget av Regent's Canal ble Fleet i 1812 også lagt i kulvert gjennom Kings Cross og Camden Town. Ved bygginga av Metropolitan Railway i 1860-åra måtte Fleet under jorda også langs Farringdon Road, mens den øverste delen av løpet ble lagt igjen i 1870-åra i forbindelse med utbygginga i Hampstead.

## Bibliografi
*John Ashton: *The Fleet*, 1938 
*Nicholas Barton: *The Lost Rivers of London*, 1962.

## Eksterne lenker
* Kart
* Sub-Urban.com — River Fleet visit
* Sub-Urban.com — River Fleet visit II
* Bath University "The River of Wells"
Spellemannprisen 1977

**Spellemannprisen 1977** var den sjette utgaven av Spellemannprisen og ble delt ut lørdag 25. februar 1978 i Oslo Konserthus som ble åpnet året før. Trekkspilleren Toralf Tollefsen ble tidelt juryens hederspris «for hans utallige innspillinger som utøver og komponist, for hans innsats for å utvikle trekkspillets repertoar og å bane veien for dette instrument fra danseplass til konsertsal». 

Alf Cranner og Thorbjørn Egner som vant klassene årets visesang og årets barneplate, hadde begge mottatt pris ved tidligere utdeling og ble dermed de første til å motta mer enn en Spellemannpris. Nytt av året var prisen for årets opphavsmann og en felles popklasse i stedet for to priser innen pop/rock.

Utdelingen ble overført på både radio og TV av NRK, begge steder i opptak. Rolv Wesenlund ledet utdelingen for tredje gang, mens Egil Monn-Iversen var orkesterleder for sjette gang.

Over 200 plateinnspillinger var påmeldt til utdelingen. Disse ble vurdert av en jury bestående av , Finn Jor, Kari Stokke, Terje Mosnes og Brynjar Hoff og med Yngvar Holm som jurysekretær.

## Vinnere

## Øvrige nominerte
Årets vokalist:
* Per Granberg – *I Can't Stop Loving You*
* Kirsti Sparboe – *[[Serenade (album)|Serenade]]*

Årets popplate:
* Åge Aleksandersen – *[[Lirekassa (album)|Lirekassa]]*
* Ruphus – *[[Inner Voice]]*

Årets gammeldans- og folkemusikkplate:
* Torleiv Bolstad – *Feletona oppunde' Bitihødd'n*
* Østerdalsringen Spelemannslag – *Pols*

Årets jazzplate:
* Graf / Hovensjø / Eberson / Christensen – *Blow Out*
* Per Husby septett – *Peacemaker*

Årets klassiske plate:
* Kjell Bækkelund / Robert Levin – *Grieg-komposisjoner*
* Magne Elvestrand - *Barokkmusikk i Norge: fra [[Georg von Bertouch|Bertouch]] til [[Israel Gottlieb Wernicke|Wernicke]]*

Årets viseplate:
* Lars Klevstrand – *Riv ned gjerdene*
* Nordnorsk Visegruppe – *[[Rav og Rekling]]*

Åpen klasse:
* Ketil Bjørnstad / Sigmund Groven – *[[Musikk for en lang natt]]*
* Ole Paus – *[[Paus-posten]]* og *[[Nye Paus-posten]]*

Årets barneplate:
* Diverse artister – *Inn til veggen – Sangleker i Bergen*
* Klabb og Babb – *Klar til avgang i spor 2*

Årets opphavsmannspris:
* Pete Knutsen – Inger Lise Rypdal / Birgitte Grimstad-plater
* Terje Rypdal – Carl Frederik Prytz / Pål Thowsen / Jon Christensen-plater

## Eksterne lenker
* 
* Spellemannprisens arkiv
Missiologi

**Missiologi**, eller **misjonsvitenskap**, er et felt innen kristen praktisk teologi som beskjeftiger seg med det kristne misjonsoppdrag, og studerer og utdanner i forskjellige misjonsmetoder. Studiet er tverrfaglig ikke bare ved at det trekke inn mange teologiske fag, men også reflekterer over misjonsarbeide i lys av antropologi, historie, geografi, kommunikasjonsvitenskap, komparativ religion, kristen apologetikk, metodologi og mellomkirkelige relasjoner.

Missiologi ble utskilt som en egen disiplin først mot slutten av 1800-tallet. Men selv om fagbegrepet ikke oppstod der, var det betydelig missiologisk refleksjon i forbindelse med den kristne trosforkynnelse i ikke-kristne områder i mange århundrer før da. Misjonærene nøyde seg ikke med å gi dåpsopplæring og døpe, og å bygge kirker og opprette menigheter; det var vanlig at de satte seg relativt grundig inn i de lokale religioner,   kulturer og språk. For eksempel var det ikke en vestlig handelsmann, men en misjonær, som først satte seg inn i, oversatte og gjorde Europa kjent med konfucianismen og den store kinesiske kultur (den italienske jesuittpateren Matteo Ricci), og det var ikke en geograf eller oppdagelsesreisende, men den skotske misjonæren David Livingstone som ble den første europeer som krysset Afrika. I deres fotspor fulgte misjonærer som i forbindelse med sin innsats som forkynnere arbeidet som lingvistikere, geografer, etnologer og så videre. 

En av de mest krevende oppgaver for missiologien er å foreta en grenseoppgang mellom det som må anses som essensielt for kristentroen og dets uttrykk  og følgelig uavvendelig uansett kulturell sammenheng, og hva som er rent kulturelle uttrykk for kristendom og som dermed kan tilpasses (adaptasjon, inkulturasjon) fra kulturkrets til kulturkrets. Uenighet om disse grensene har hatt alvorlige følger som tildels har satt misjonen sterkt tilbake, jamfør for eksempel ritestriden i Kina og til dels ritestriden i India.
Wimbledon-turneringen 1968

**Wimbledon-turneringen 1968** 

## Menn
### Kvartfinaler

### Semifinaler

### Finale

## Kvinner
### Kvartfinaler

### Semifinaler

### Finale

## Eksterne lenker
* ITF Menn , Kvinner
Produksjonskode

**Produksjonskode** (en. *production code*) er en alfanumerisk betegnelse brukt for å identifisere episoder som hører til en TV-serie. Den blir også brukt i andre sammenhenger hvor en unik kode er ønskelig.

Episoder blir som oftest spilt inn i samme rekkefølge som de blir vist i, men noen ganger er ikke dette tilfellet. Grunnen til dette kan være at TV-stasjonen som viser serien ikke bruker samme rekkefølge. Andre ganger er det de som lager serien som velger å produsere de i en annen rekkefølge, for eksempel når en gjesteskuespiller er tilgjengelig i en begrenset periode.

Serier som ikke har en overhengende historie, som for eksempel *[[The Simpsons]]* og *[[Law & Order]]*, kan ha veldig stor forskjell mellom produksjonsrekkefølge og visningsrekkefølge på grunn av at man ikke får noen store problemer innen kontinuiteten i serien om man bytter om på episodene. Visningsrekkefølgen kan bli forandret av stasjonen på grunn av antall seere, «sweeps», og konkurranse fra andre stasjoner.

Produksjonskoden er ikke relatert til «Production Code», som var et sett med retningslinjer for filmproduksjoner.
Carmelite Street

**Carmelite Street** er ei gate i City of London. Den går fra Tudor Street ned til Themsen et par kvartaler ovenfor Blackfriars Bridge. Gata har navn etter karmelitterklosteret Whitefriars, som lå på dette stedet fra 1200-tallet. 

Omkring forrige århundreskifte ble Carmelite Street en av de viktige avisgatene omkring Fleet Street, med redaksjoner for de to storavisene *[[Daily Mail]]* og *[[Daily Mirror]]*. *Daily Mail* etablerte seg i Carmelite House på hjørnet av Tallis Street i 1897, og i 1903 begynte Daily *Mirror* sin virksomhet i nr. 2 på hjørnet av Tudor Street. *Daily Mirror* flytta til Whitefriars Street allerede i 1905, mens *Daily Mail* flytta til nye lokaler i Tudor Street i 1927.
Gail Sherriff

**Gail Sherriff** (født 3. april 1945) er en tidligere profesjonell fransk kvinnelig tennisspiller.

Hun ble profesjonell tennisspiller i 1970 og hun spilte i seks Grand Slam-finaler, alle i double. Hun vant fire doublefinaler på Roland Garros i det Franske mesterskapet/French Open og tapte to.

## Grand Slam-titler
*  **Fransk mesterskap/French Open:**
** Double damer – 1967 (sammen med Françoise Durr)
** Double damer – French Open 1970 (sammen med Françoise Durr)
** Double damer – French Open 1971 (sammen med Françoise Durr)
** Double damer – French Open 1974 (sammen med Fiorella Bonicelli)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Herøyfjorden (Herøy)

**Herøyfjorden** er en fjord i Herøy kommune i Møre og Romsdal. Den er rundt åtte kilometer lang og to kilometer bred, og går fra vest mot øst mellom Bergsøya og Gurskøya.

Fjorden har en største dybde på 175&nbsp;meter.

Lengst øst i fjorden ligger de små øyene Herøya, som har gitt navn til både kommunen og fjorden, og Nautøya, hvor fjorden krysses av riksvei 654 via Herøybrua. Midt i Herøyfjorden ligger den fraflyttede øygruppen Flåvær, som er noen små øyer med et fyrtårn og noen feriehus. På sørsiden av Herøyfjorden ligger Moltustranda, og på andre siden ligger Eggesbønes.

Herøyfjorden er et naturlig valg om man kommer sjøveien fra Nordsjøen eller langs kysten sør for Stad, og skal innom Eggesbønes eller videre mot Ulsteinvik eller Ålesund. Hurtigruten går to ganger daglig forbi Herøyfjorden.

## Referanser
Nyttårsforsett

**Nyttårsforsett** er et uttrykt mål, en plan eller et ønske for det nye året. Det kan være å begynne med noe nytt, slutte å gjøre noe, kutte uvaner, etablere nye vaner, øke en ønsket aktivitet eller minske en uønsket, for å gi seg selv en høyere livskvalitet.

Blant populære nyttårsforsett er å spise sunnere eller spise mindre, slanke seg, lese mer, studere hardere, drikke mindre, drikke mer, røyke mindre, slutte å røyke, kutte ut godterier, trene hardere, se mindre TV, være god mot medmennesker, jobbe mer, jobbe mindre, spare mer eller bli en mer bevisst forbruker.

For media er det vanlig å koble stoff om nyttårsforsett til kjendisstoff. Staten kjører gjerne en ekstra runde med Røykeslutt-kampanjen i forkant av nyttår og annonsering for nikotintyggegummi og -plaster intensiveres i denne perioden hvor mange har lett for å sette seg høye mål og fylle hodet med vakre intensjoner.

Nyttårsforsetter er kjent for ikke å vare så lenge man egentlig har hatt til intensjon.
Dvergsnes skole

**Dvergsnes skole** er en barneskole i Kristiansand. Skolen ligger i Ytre Randesund og hadde i 2023 58 ansatte. Skolen har to avdelinger - Valsvigveien og Odderhei, og har plass til 550 elever fra skolestart 2008. Skolens rektor er Per-Einar Solheim.

## Eksterne lenker
* Skolens hjemmeside
Nettleserspill

Et **nettleserspill** (eller **nettleserbaserte spill**) er et videospill som spilles i en nettleser. Nettleserspill skiller seg fra andre videospill ved det at det ikke er nødvendig å laste ned eller installere programvare for å kunne spille spillet. 

Noen eksempler på populære nettleserspill er, blant andre: *[[Habbo]]*, *[[Hundeparken]]*, *[[Cookie Clicker]]* og *[[Travian]]*.

## Originale eller populariserte sjangre for nettleserspill
Flere spillsjangre ble opprinnelig utviklet som nettleserspill eller popularisert av dem. Disse inkluderer:
* **Klesspill**, som ble populære takket være Flash-spillene på slutten av 2000-tallet. 
* **Endless runner**. Elementer av denne sjangeren var til stede i noen spill allerede på 1980-tallet, men spillet Canabalt i 2009 populariserte sjangeren.
* **.io spill** - Spillene er vanligvis preget av enkel grafikk og gameplay i en flerspillerarena der alle spiller mot hverandre.
* **Spill i sosiale nettverk** - Spill som avhenger av sosiale nettverk. De dukket opp på slutten av 2000-tallet og førte til slike hits som FarmVille og Mafia Wars.
* **Tower defense** - Noen elementer av denne sjangeren var allerede til stede i Rampart (1990), men ble popularisert av Flash-baserte spill fra slutten av 2000-tallet. Spesielt Warcraft III-modden Element TD ble tilpasset for Flash i januar 2007 og skapte interesse for sjangeren.

I Chrome-nettleseren, når det ikke er Internett-tilkobling og meldingen "Ingen Internett" vises, vises en "8-bits" tyrannosaurus rex øverst. Men ved å trykke på mellomromstasten på tastaturet, klikke på den med musen eller berøre den på en berøringsskjerm, hopper tyrannosaurusen umiddelbart én gang og løper gjennom en ørken dekket av kaktuser, og viser at dette er et "påskeegg" i form av en plattformspill. Chrome-utvikleren Sebastian Gabriel sier at deres internet frie spill er en referanse til forhistoriske tider, millioner av år før teknologiboomen. Og pikselstilen til spillet er en referanse til Google-nettleserens feilmeldingsillustrasjoner. Selve spillet er en endless runner, og det er ingen tidsbegrensning, ettersom det blir raskere og periodisk tonet på en svart bakgrunn. En skole- eller bedriftsleder kan deaktivere spillet.

## .io-spill
Toppnivådomenet «.io» er blitt et vanlig valg for nettleserspill, etter at *[[Agar.io]]* kom ut i 2015. Nettleserspill som benytter seg av domenet kalles ofte «.io-spill» (engelsk: «.io games»). Noen andre eksempler på .io-spill er *[[Slither.io]]*, *[[Diep.io]]* og *[[Surviv.io]]*.

## Utvikling
Spillene kan kjøres ved hjelp av blant annet JavaScript eller vanlige programvareutvidelser som Java applet eller Adobe Flash Player. Mer komplekse flerspillerspill kjøres ofte gjennom server-scripting i programmeringsspråk som PHP, ASP, Ruby, Perl eller Python.

## Referanser
FIFA (videospillserie)

***FIFA Soccer***, også kjent som ***FIFA Football*** og ***FIFA***, er en serie fotballspill utgitt årlig av Electronic Arts under merket EA Sports. Siden debuten i 1993 har *FIFA Soccer* vært en av de mest lønnsomme og velkjente  spillseriene. Mens det var ingen konkurrenter da EA utga de første spillene i seriene *[[Madden NFL]]* og *[[NHL (videospillserie|NHL]]*, fantes det allerede andre fotballspill som *[[Sensible Soccer]]*, *[[Kick Off]]* og *[[Matchday Soccer]]* da det første *FIFA*-spillet kom ut. Fifas utviklere har tatt i bruk Motion Capture til å registrere spillerbevegelsene. Dette skjer ved hjelp av en spesialkonstruert drakt med optiske markører. Bevegelsene blir lagret som tredimensjonale mønstre, som siden blir overført til den dataanimerte spillerfiguren.

Da serien begynte i 1993 var den kjent for å være den første serien offisielt lisensiert fra FIFA, selv om denne versjonen av spillet ikke brukte ekte spillernavn. De nyeste spillene har mange eksklusivt lisensierte ligaer og lag fra hele verden, inkludert de engelske Premier League og The Football League, italienske Serie A, spanske Primera Division og amerikanske Major League Soccer. Lisensene tillater EA å også bruke klubbene, spillernavn og spillernes utseende.

Spillene i hovedserien fokuserer på større fotballmesterskap som FIFA World Cup, UEFA European Championship og UEFA Champions League.

## Hovedserien

## FIFA i Norge
FIFA har helt siden midten av 1990-tallet vært et populært spill blant både ungdom og voksne i Norge. Spillet spilles mest av menn, hovedsakelig innenfor aldersgruppen på 9-40 år. Spillet har i flere år kommet ut med det norske ligasystemet integrert. Norge er kun representert med Eliteserien.

## Andre titler
Også fra EA Sports utenom de årlige spillene:
* *FIFA 64*Det første *FIFA*-spillet på Nintendo 64. Utgitt på slutten av 1997 og ligner på 3D-versjonene av *[[FIFA 97]]*.
* *[[Stars (videospillserie)|F.A. Premier League Stars]]*To spill utgitt i 2000 og 2001, som er basert på den engelske F.A. Premier League. Det andre spillet ble oversatt og utgitt i Tyskland, Frankrike, Spania og Sør-Korea.
* *FIFA Soccer World Championship*Dette spillet ble utgitt på PlayStation 2 i Japan i år 2000.
* *[[Champions League (videospill)|Champions League]]*EA har utgitt tre spill basert på denne lisensen for sesongene 2004–05, 2006–07 og 2007–08.
* *FIFA 06: Road to FIFA World Cup*Dette spillet ble utgitt i 2005 for Xbox 360 før utgivelsen av *FIFA World Cup 2006* på PlayStation 2, Xbox, Xbox 360 og andre konsoller.
* *FIFA Online 1,2**FIFA Online Game* ble utviklet av EA og sørkoreanske Pmang og har så langt bare blitt utgitt i Sør-Korea.
* *FIFA 14: FUT World Cup* kom i 2014

## Eksterne lenker
*
Trip Hawkins

**William Murray «Trip» Hawkins III** (født 28. desember 1953) er en amerikansk gründer fra Silicon Valley som har vært med på å grunnlegge selskapene Electronic Arts, The 3DO Company (3DO) og Digital Chocolate.

Hawkins var i 1982 *Director of Strategy and Marketing* i Apple Computer da han forlot selskapet for å danne Electronic Arts (EA), en videospillprodusent. EA hadde mange fine år under hans lederskap.

I 1991 startet han 3DO, en spillkonsoll-produsent. Han fortsatte dog som styreleder i EA. 3DO ble startet i et partnerskap med flere andre selskaper, deriblant EA.

I 2003 startet han videospillutviklerfirmaet Digital Chocolate. Han avtrådte som administrerende direktør i firmaet i 2012.

## Referanser