Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra

**Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra** (sanskrit; devanāgarī: अभिधर्म महाविभाष शास्त्र, tradisjonell kinesisk: 阿毘達磨大毘婆沙論, pinyin: *āpí dámó dàpí póshā lùn*, Wade-Giles: *Ap'i tamo tap'i p'osha lun*), ordrett «avhandling om det store kompendiet om abhidharma», er en buddhistisk tekst fra skolen *[[vaibhāṣika]]*. Dette var en ortodoks underavdeling av *[[sarvāstivāda]]* som holdt til i Kashmir.

Teksten er antatt å ha blitt forfattet omkring 150 e.Kr.

Forfatterskapet tilskrives tradisjonelt «500 store arhater». Sammensetningen av teksten, tilskrives Katyāyāniputra.

Teksten er et kildekodeks som presenterer og argumenterer mot teoriene til forskjellige andre skoler som var aktive på denne tiden. Den diskuterer vibhajyavāda, pudgalavāda, mahāsāṃghika, og andre skoler. Den diskuterer også tankesystemer i hinduismen, slik som saṃkhya, vaiśeṣika, og andre.

## Tittelen
Teksten ble ikke oversatt til tibetansk før mellom 1946 og 1949. Den er ikke bevart i den tibetanske buddhistiske kanon. Den rekonstruerte tittelen på wylie er *bye brag bshad mdzod chen mo* (བྱེ་བྲག་བཤད་མཛོད་ཆེན་མོ). Tittelen i *[[THL Simplified Phonetic Transcription]]* er *jedrak shé dzö chenmo*.

Fragmenter av teksten på sanskrit finnes i Pelliotsamlingen, men *Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* (अभिधर्म महाविभाष शास्त्र) er en rekonstruert tittel.

Teksten er bevart på kinesisk i den kinesiske buddhistiske kanon. Den er en massiv «mammut-tekst» på 200 bokruller. I størrelse blir den bare overgått av *[[prajñāpāramitāsūtraen i 100 000 vers]]* (400 bokruller).

Tittelen på tradisjonell kinesisk er 阿毘達磨大毘婆沙論, på pinyin er tittelen *āpí dámó dàpí póshā lùn*, og på Wade-Giles er tittelen *Ap'i tamo tap'i p'osha lun*.

Den omtales noen ganger under de forkortede titlene *Dà pípóshā lùn* (大毘婆沙論), *Dà pípósuō lùn* (大毘婆娑論) og *póshā* (婆沙).

## Kryssreferanser
### Taishō Tripiṭaka
Teksten befinner seg i seksjon 13 og bind 27 i Taishō Tripiṭaka (*Taishō shinshū daizōkyō*), som tekst nr 1545.

### Zhōnghuá Dàzángjīng
I Zhōnghuá Dàzángjīng (大日本續藏經), «Kinas skattkammer av buddhistiske tekster» i 106 bind, som ble utgitt i Beijing i perioden 1984&ndash;1996, befinner *Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* seg i bindene 45–46, som tekst nr H1037, sidene H45 1–977 og H46 1–754.

### Nanjio
I katalogen *Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù* (大明三藏聖教目錄), som ble publisert av Nanjo Bunyu (1849&ndash;1927) i 1883, er *Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* tekst nr 1263.

### Tripițaka Koreana

Nedenfor har vi oppgitt kryssreferanser til Tripitaka Koreana. I den xylografiske utgaven fra 1236–1251, som oppbevares i Haeinsatempelet i Sør-Korea, befinner *Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* seg i bind 799–838 og i etui 369–388 (仁-逸), som ble gravert i 1244.

I den fotografiske gjengivelsen *Koryŏ taejanggyŏng* (KDJK) som ble publisert av Dongguk University i 1976, befinner teksten seg i bind 27 som tekst nr K952.

I *Han'gŭl taejanggyŏng* (HDJK), en oversettelse til moderne koreansk fra 1965, befinner teksten seg i bind 111 som  H. 1275.

I katalogen *Bussho kaisetsu daijiten* (佛書解說大辭典), som ble publisert av Genmyō Ono (小野玄妙, 1883–1939) mellom 1933 og 1936, er den omtalt i bind 1, side 32b.

## Den tibetanske oversettelsen
*Mahāvibhāṣaśāstra* ble oversatt til tibetansk under tittelen *bye brag bshad mdzod chen mo* av den kinesiske munken Fǎzūn (1902–1980) fra det Sino-tibetanske instituttet mellom 1946 og 1949. En kopi av manuskriptet ble presentert for den 19 år gamle 14. Dalai Lama (Tenzin Gyatso) under dennes besøk i Beijing i 1954. Teksten ble publisert i ti bind i 2011.

## Den kinesiske oversettelsen
Xuánzàng (玄奘, 602–664) oversatte teksten til kinesisk «mellom den 27. dagen i den 7. måneden i det første året og den 3. dagen i den 7. måned i det 4. året av Xiǎn qìng (顯慶) under Tang-dynastiet». Etter moderne tidsregning vil dette si fra 18. august 656 e. Kr. til 27. juli 659 e. Kr.

### Kapittelinndeling

*Mahāvibhāṣaśāstra* er inndelt i åtte seksjoner eller «dypsindige forklaringer» (蘊, *yùn*). Hver seksjon er videre inndelt i underkapitler, betegnet som «utpust og innpust» eller «åndedrett» (納息, *nàxí*).

## Forfatterskapet
Det tradisjonelle synet i kinesisk buddhisme er at teksten ble satt sammen av «500 store arhater» omkring 600 år etter Buddhas død og parinirvāṇa.

Åstedet for sammensetningen av dette kompendiet skal ha vært bystaten *Kāśmīra* (罽賓, *Jìbīn*) i det nordvestlige India. Dette antas å være identisk med Kashmir, selv om dette navnet har blitt brukt om flere bystater i det nordvestlige India og det sentrale Asia.

Moderne forskere antar at teksten ble satt sammen omkring 150 e.Kr. 
Xuánzàng på sin side hevdet at avhandlingen ble forfattet tre århundrer etter Buddhas bortgang, d.v.s. omkring 150 f.Kr. 

Sammensetningen av teksten tilskrives Kātyāyanīputra (迦多衍尼子, *Jiāduōyǎnnízí*). Han omtales også som kātyāyana (迦旃, *jiāzhān*), mahākātyāyana og mahākātyāyanīputra.

Kātyāyanīputra var navnet på en av Buddhas 10 hoveddisipler. Men i dette tilfelle dreier det seg om en navnebror som tilhørte skolen sarvāstivāda. Han er tilskrevet forfatterskapet til  *Abhidharma-jñānaprasthānaśāstra* og *Abhidharma vibhāṣāśāstra* (T. 1546), som er en kommentar til den førstnevnte.

Kātyāyanīputra virket i det andre århundre f. Kr. i det nordvestlige India og Kashmir. Han regnes som grunnleggeren av sarvāstivāda. Problemet er at tidfestingen av teksten til 150 e.Kr. ikke er forenelig med han som organisator av teksten.

### Vaibhāṣika eller sarvâstivāda fra Kashmir

*Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* er en filosofisk avhandling og en sentral nøkkel for skolen vaibhāṣika (også kalt *vaibhāṣikīya* og *apara*). Dette var en ortodoks forgreining og underskole av sarvâstivāda som var utbredt i Kashmir.

Sarvāstivāda i Kashmir holdt *Mahāvibhāṣā* som en autoritativ avhandling. Av denne grunn ble de gitt betegnelsen *vaibhāṣikas*—«de som [holder oppe] *(mahā)vibhāṣā*».

*Vibhāṣā* er et sanskritord som er avledet av prefikset *vi* + verb-roten *√bhāṣ*, som betyr «å snakke» eller «å forklare». *Vibhāṣā* betyr derfor «kompendium», «avhandling» eller «forklaring».  

Det finnes sterke beviser på at andre *vibhāṣā*-tekster (flere kompendier) har eksistert, men nå har gått tapt. De kan ha vært autoritative avhandlinger blant *sarvāstivāda* i Gandhāra eller i andre sentere for ortodoksitet.

*Mahāvibhāṣā* presenterer og argumenterer mot teoriene til forskjellige andre skoler som var aktive på denne tiden. Det var på grunn av den overveiende dominansen til denne avhandlingen og dens lærdommer at yogācāra-filosofen  Vasubandhu i det 4. eller 5. århundre e.Kr. engasjerte seg i studiet av den, som et kompendium som omfattet alle essensielle lærdommer.

Medlemmene av vaibhāṣika bidro signifikant til abhidharma-diskusjonene om bevissthetens natur og statusen til dharmaene. Dette omtales i *abhidharmakośabhāṣya* eller «Avhandling om abhidharma's skattkammer» (T.1559), side 162c19.

Betydelige deler av **Mahāvibhāṣā* oppsummeres i en serie artikler av Kawamura Kōshō (河村孝照). Innholdet er også beskrevet av Willemen et al (1997), Fukuhara Ryōgon (福原亮厳) (1965) og Jonathan Silk (2008).

### Beslektede tekster
To beslektede tekster er bevart i den kinesiske buddhistiske kanon. Alle tre tekstene er kommentarer til *[[Jñānaprasthānaśāstra]]* (T. 1544). De to andre tekstene er:

**Abhidharma-vibhāṣāśāstra* (T. 1546), som ble oversatt av Buddhavarman (浮陀跋摩, *fú tuó bá mó*) og Dàotài (道泰) i årene 437–439 e. Kr.

**Vibhāṣāśāstra* (T. 1547), oversatt av Saṃghabhūti/Saṃghabhadra (鞞婆沙論, *gāng pó shā lùn*) i året 383 e. Kr.

Sammen med *[[prakaraṇapādaśāstra]]* (T. 1541) er disse to tekstene de eldste som er bevart av *sarvâstivāda*.

T. 1546, som opprinnelig bestod av 100 bokruller, gikk tapt under en politisk forstyrrelse i året 549 e. Kr. Den ble delvis rekonstruert i 60 bokruller. Den rekonstruerte teksten dekker tre av åtte kapitler i *Jñānaprasthānaśāstra*, og vi kan ikke forvente å finne en samstemthet mellom T. 1545 og T. 1546 etter side 578a14 i T. 1545 (begynnelsen på kapittel 4).

T. 1547 er svært forskjellig i struktur fra T. 1545 og T. 1546, og kommenterer bare to kapitler i *Jñānaprasthānaśāstra*.

Sammenligninger av T. 1545 og T. 1546 med sanskrit-fragmentet i Pelliot-samlingen tyder på at begge er oversettelser av den samme grunnteksten. Mellom sanskrit-teksten og disse to «er det bevis for minst tre forskjellige gjengivelser av vibhāṣā». Willemen et al (1997) sier videre at:

## Innhold

Som en så enorm tekst inneholder den et stort utvalg av materiale. Den  diskuterer stort sett alle doktrinære spørsmål som er fremsatt av andre buddhistiske skoler. Den diskuterer vibhajyavāda, pudgalavāda, mahāsāṃghika, og andre. Den diskuterer også hinduistiske tankesystemer som saṃkhya, vaiśeṣika, og andre. Til slutt diskuterer den *sarvāstivāda* selv, som presentert av verker av ulike lærde og respektable ledere.

De «uortodokse» og «ukorrekte» doktriner blir sett fra perspektivet til sarvāstivāda; flere synspunkter er ofte uttrykt som utdypninger av ortodokse synspunkter. Disse har ofte en åpen slutt, der ingen forklaringer favoriseres fremfor en annen, selv om en spesiell forklaring noen ganger blir hyllet som spesielt klar og entydig og i harmoni med lærdommene.

## Momenter for dateringen
### Kushkongen Kaniṣka
Forfatterskapet har noen ganger blitt knyttet sammen med regjeringstiden til kong Kaniṣka av Kushriket (127–150 e.Kr.). Kaniṣka kan ha vært en viktig beskytter av sarvâstivādas skolastiske bestrebelser.

På bakgrunn av en anekdote som nevner denne kongen — *xī jiàn tuó luó guó jiā nì sè jiā wáng* (昔健馱羅國迦膩色迦王, side 593a15) — har det blitt argumentert for at teksten må ha blitt skrevet etter hans regjeringstid.

### Prajñāpāramitā og mahāyāna
Et annet moment for datering av teksten har blitt fremmet av Akanuma Chizen (1884&ndash;1938). Det er at en setning i teksten refererer til prajñāpāramitā-litteraturen: *cǐ zhōng bān ruò shuō míng fāng guǎng* (此中般若說名方廣, side 660a29). En eller annen versjon av prajñāpāramitātekstene var kjent for forfatterne.

Det eldste eksemplaret av prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers er et manuskript fra Bamyan og Kushriket. Det er datert til mellom 150 og 200 e.Kr. og stemmer rimelig bra med dateringen av *Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra*. Men igjen, vi vet ikke hvilken prajñāpāramitātekst som omtales.

*[[Māhaprajñāpāramitōpadeśa]]*, en massiv kommentar til prajñāpāramitāsūtraen i 25 000 vers som kun er bevart på kinesisk (T.1509), har også klare forbindelser med vaibhāṣika. Denne teksten siterer *Aṣṭaskandha* (T. 1543) og *Jñānaprasthānaśāstra*. (T. 1544).

Ifølge *Mañjuśrīmūlakalpa*, som i tibetansk buddhisme er klassifisert som en Kriyā-tantra (Toh. 543), presiderte kong Kaniṣka over etableringen av *prajñāpāramitā*-doktriner i det nordvestlige India.

*Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* inneholder mye doktrinært materiale med en sterk tilhørighet til mahāyāna. Karl Potter har påvist at mahāyānalæren er viktig i teksten. Mahāyānalæren blomstret under Kushriket, og dette illustreres av dens innflytelse på teksten. 

Teksten omtaler tre vogner (*yānas*) i buddhismen: Śrāvakayāna, pratyekabuddhayāna og bodhisattvayāna. 

Referanser til mahāyāna-idealet om *bodhisattvayāna*, og til praktiseringen av de seks pāramitāer, finnes i mange verker av *sarvāstivāda*.
Sarvāstivāda mente det var mulig å bli en fullt opplyst buddha (*samyaksaṃbuddha*), og betraktet bodhisattvaens vei som gyldig..

Teksten beskriver også tilpasninger som har blitt oppnådd mellom de tidlige buddhistiske skolene og den nye mahāyānaskolen. Den beskriver også måter og metoder som vil gjøre mahāyānalæren mer akseptabel.

*Abhidharma mahāvibhāṣaśāstra* beskriver mahāyānalæren som *vaipulya* (方廣, *fāng guǎng*) på følgende måte:

## Fotnoter



## Referanser




## Kilder
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
* 
*
*
* 
*
*
* 
* 
* 
*
*
*
* 
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

## Eksterne lenker
* Den kinesiske teksten på SAT (Saṃgaṇikikŗtaṃ Taiśotripițakaṃ) Daizōkyō Text Database