open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Spyker

**Spyker** er et nederlandsk bilmerke som har eksistert i to omganger:

**Spyker** ble først startet i 1880 av brødrene Jacobus og Hendrik-Jan Spijker. For å lettere markedsføre merket i andre land ble 'ij' endret til 'y' i 1903, og dermed ble navnet **Spyker**. Selskapet var opprinnelig basert i Hilversum, men ble flyttet til Trompenburg i Amsterdam i 1898.

I 1898 produserte Spyker modellen *Golden Coach*, som brukes av den nederlandske dronningen den dag i dag.

Det var også i 1898 Spyker startet produksjon av biler, og i 1900 stilte de ut sine første modeller, med tosylindrete motorer på 3 hk og 5 hk. Firesylindrede modeller ble introdusert i 1903. I 1907 konkurrerte en utgave med 18 hk i et billøp fra Peking til Paris. Hendrik-Jan Spijker døde i 1907, da fergen han befant seg på sank på vei fra England. Da hans død førte til selskapets konkurs, ble konkursboet kjøpt opp av en gruppe investorer som startet produksjonen igjen, men Jacobus Spijker hadde ikke lenger noe med selskapet å gjøre.

Senere produserte selskapet også fly og flymotorer til den første verdenskrig. I 1903 ble **Spyker 60 HP** verdens første firehjulsdrevne racerbil. *60 HP* var også den første bilen utstyrt med en sekssylindret motor og bremser på alle fire hjul. I 1913 fikk selskapet igjen økonomiske problemer, og ble i 1915 tatt over av nye eiere som endret navnet til **Nederlandsche Automobiel en Vliegtuigfabriek Trompenburg** (Det nederlandske bil- og flyselskapet). Under de nye eierne ble det kompliserte modellprogrammet forenklet, og en ny bil, 13/30 C1, ble introdusert, men solgte dårlig.

I 1922 gikk selskapet konkurs igjen, og ble kjøpt opp av Spykers distributør i England, som ga selskapet navnet *Spyker Automobielfabriek*. Produksjonen fortsatte og prisene ble satt ned, men selskapet fortsatte å slite. Det var den to tonn store lastebilen C2 og personbilen C4 som fortsatt ble produsert, frem til 1926, da pengene tok slutt.

Det har blitt estimert at totalt 2&nbsp;000 biler ble produsert av Spyker i perioden 1898 til 1926.

I 1999 ble et nytt selskap, Spyker Cars, stiftet. Dette selskapet har ingenting med det opprinnelige Spyker å gjøre, bortsett fra selve navnet. Stifterne bak det nye selskapet er Victor Muller og Maarten de Bruijn. Spyker bygger eksklusive sportsbiler som C8 og C8 Laviolette. At selskapet har en historie som flymotor-bygger vises i en rekke detaljer i bilene, samt i selskapets logo. C8 Laviolette er utstyrt med en 4100 ccm Audi V8-motor, som yter 450 hk, og har en toppfart på 300 km/t. 14. juni 2005 annonserte Spyker at C8 hadde blitt godkjent for salg på det amerikanske markedet.

I 2006 ble Spyker D12 Peking-to-Paris annonsert på bilutstillingen i Genève. Denne modellen blir en SUV med høye ytelser, og produksjonsstart er planlagt i 2010.

## Modeller
* Spyker C8 (forskjellige varianter)
* Spyker D12 Peking-to-Paris
* Spyker D8

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Holland (Michigan)

**Holland** er en by i delstaten Michigan i USA. Byen er på 44.5&nbsp;km² og har 35&nbsp;048 innbyggere (2000). Holland ligger på grensen mellom fylkene Ottawa County og Allegan County

Holland ble grunnlagt i 1849 av nederlandske kalvinister under ledelse av Albertus Van Raalte. Mange av byens innbyggere har nederlandske aner, og mange er fortsatt svært konservative (selv etter amerikanske standarder) og holder fortsatt på troen som grunnleggerne av byen tok med seg.

Natt til 9. oktober 1871 utslettet en brann mesteparten av byen. Dette skjedde omtrent samtidig med Peshtigo-brannen og brannen i Manistee lenger nord, og få timer etter at katastrofebrannen i Chicago brøt ut.

I Holland ligger den private kristne skolen Calvary Schools of Holland (CSH, tidligere kjent som Calvary Baptist Schools).

Slashdot ble startet i Holland av Rob Malda.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den Polske forening i Norge

**Den Polske forening i Norge** (polsk **Związek Polaków w Norwegii** ) er en forening som arbeider for å fremme kontakt mellom Norge og Polen. 

Foreningen hjelper norske ungdommer til å finne studieplasser på universiteter og høgskoler i Polen. Videre bidrar foreningen med å formidle norsk kultur til polske turister i Norge.

## Eksterne lenker
* Nettsted (polsk språk)
* Askim kommune, Lag og foreninger i Indre Østfold
* Nettside hos Askim kommune, se https://web.archive.org/web/20050117052207/http://www.askim.kommune.no/object/details/general.asp?objID=982
Obadele Thompson

**Obadele Thompson** (født 30. mars 1976 på Saint Michael i Barbados) er en sprinter som under OL i 2000 i Sydney tok bronsemedalje på 100 meter. Det var øyriket Barbados' første olympiske medalje noensinne.

Thompson satte junior verdensrekord i 1994 med 10,08&nbsp;sekunder og fikk fjerdeplass i den historiske OL-finalen på 200&nbsp;m under OL i 1996 i Atlanta, da Michael Johnson vant på den fantastiske tiden 19,32&nbsp;sek.  Hans  på 100 meter gjorde Thompson til 13. beste sprinter gjennom tidene. 

I april 1996 løp Thompson på den raskeste tiden som til da var registrert av et menneske med 9,69&nbsp;sekunder i kraftig medvind på over 5&nbsp;m/s, godt over IAAFs lovlige grense på  og følgelig ble resultatet underkjent. Løpet fant sted på universitetet i El Paso i Texas, der Thompson hadde idrettsstipend, studerte markedsføring og økonomi samtidig og holdt nær 3,9 «Grade point average» (GPA - gjennomsnittskarakter av maksimalt 4,0). Han mottok utmerkelser for sin kombinasjon av høye prestasjoner i studie og idrett. 

Thompson ble amerikansk studentmester tre ganger og sette i verdensrekord innendørs på den noe uvanlige distansen  med 5,99&nbsp;sekunder i februar 1997.  

Obadele Thompson giftet seg med sprintdronningen Marion Jones i februar 2007 i Jones' hjemstat Nord-Carolina. Jones har en sønn med sprinteren Tim Montgomery fra før.

## Obadele Thompsons bestenoteringer

## Obadele Thompson i internasjonale mesterskap

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Obadele Thompsons offisielle webside
Arthur Hailey

**Arthur Hailey** (født 5. april 1920, død 24. november 2004) var en britisk/kanadisk forfatter av populære spenningsromaner innenfor undersjangeren katastroferomaner. Han har solgt mer 170 millioner kopier i mer enn 40 språk. De fleste av hans romaner hadde handlinger fra miljøer som hoteller, banker eller flyselskaper, og således benyttet seg av de menneskelige konflikter som oppsto i disse miljøene.

Hans bøker er kjent for sin enkle, lettleste stil, ekstreme realisme, basert på detaljerte forundersøkelser, og en sympatisk, jordnær helt som leseren lett kunne identifisere seg med. Mange av romanene ble filmatisert, eksempelvis romanen *Airport* (1968) som i 1970 ble til spillefilmen *[[Airport]]*, med blant annet Burt Lancaster og Dean Martin i de fremste rollene. Filmen fikk tre oppfølgere; *[[Airport '75]]*, *[[Airport '77]]* og *[[Airport '80]]*.

Hailey ble født i engelske Luton i Bedfordshire, og, Hailey tjenestegjorde i det britiske flyvåpen under den andre verdenskrig. I 1947 flyttet han til Canada, og så til California i 1969, og etter at han gjorde suksess med sine underholdningsromaner gjorde han Lyford Cay på Bahamas til sitt fremste hjem, hovedsakelig for å unngå kanadiske og amerikanske inntektsskatter, som han hevdet tok 90% av inntekten han. Her døde han i 2004, 84 år gammel.

Hailey siste roman, *Detective* (1997), er et mysterium fortalt fra perspektivet til en mordetterforsker i Miami. Etter å ha jobbet på en rekke arbeidsplasser begynte han sin karriere som skrivende som journalist for et transportmagasin. Det var under en reise at han ble sittende på flyet og gruble over hva som ville ha skjedd om begge pilotene ble matforgiftet. Denne handlingen førte til hans første suksess, *Airport*. Mange av hans bøker nådde førsteplass på The New York Times sin bestselgerliste.

## Bibliografi
* *Runway Zero-Eight* (1958) – fortellingen om en krise på et fly grunnet matforgiftning begynte som en kanadisk TV-film, *Flight into Danger*, i 1956. Den ble deretter filmatisert på nytt som *Zero Hour!* (1957), før den året etter ble utgitt som roman.
* *The Final Diagnosis* (1959) – hospitalpolitikken sett fra avdelingen for patologi 
* *In High Places* (1960) – den kalde krigens politikk i Nord-Amerika
* *Hotel* (1965) – hoteller
* *Airport* (1968) – flyplasspolitikk
* *Wheels* (1971) – bilindustrien 
* *The Moneychangers* (1975) – bankvesenet
* *Overload* (1979) – kraftkrise i California
* *Strong Medicine* (1984) – farmasøytiske industri
* *The Evening News* (1990) – TV-nyhetene
* *Detective* (1997) – mordetterforskning

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Arthur Hailey , opplsag i The Canadian Encyclopedia 
*  Artikkel om forholdene mellom ''Flight into Danger'', ''Zero Hour!'', og ''Runway Zero Eight''
*  Nekrolog i ''The Daily Telegraph''
Michael Ashcroft

**Michael Anthony Ashcroft**, baron Ashcroft, (født 4. mars 1946) er en britisk forretningsmann og politiker.

Han har vært medlem av Overhuset siden 2000. Han har også belizisk statsborgerskap. Han har verdens største samling av Victoria Cross. Samlingen inkluderer over 140 medaljer og teller derfor over 10 % av alle Victoria Cross som noensinne er utdelt. Samlingen er for tiden utstilt i Lord Ashcroft Gallery som ligger i Imperial War Museums i London.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Denzil Douglas

**Denzil Llewellyn Douglas** (født 14. januar 1953) er en sanktkittisk politiker som var statsminister på Saint Kitts og Nevis fra 7. juli 1995 til 18. februar 2015.

## Referanser
Frederick Ballantyne

**Frederick Nathaniel Ballantyne** (født 5. juli 1936, død 23. januar 2020) var generalguvernør på Saint Vincent og Grenadinene fra 2. september 2002 til 31. juli 2019. Han erstattet Monica Dacon, som hadde vært fungerende generalguvernør etter at Charles Antrobus døde. I 2019 ble han etterfulgt av Susan Dougan, landets første kvinnelige generalguvernør.

## Referanser


## Kilder
* The Governor General, Government of St Vincent and the Grenadines
Vere Bird

**Vere Cornwall Bird** (født 7. desember 1910 i Saint John's, død 28. juni 1999 i Saint John's) var en antiguansk politiker for Antigua Labour Party. Han var en politisk lederskikkelse i landets utvikling fram til selvstendighet i 1981 og var Antigua og Barbudas statsminister til 1994. Han ble erklært som nasjonalhelt i 1994.

## Bakgrunn
Bird hadde bakgrunn fra Frelsesarmeen og engasjerte seg i arbeiderbevegelsen i den britiske kolonien Antigua. I 1939 etablerte han Antigua Trade and Labour Union (ATLU). Dette ble en viktig maktbase for Bird, som han benyttet ved grunnleggelsen av Antigua Labour Party.

## Tidlig politisk virke
Bird ble medlem av den lovgivende forsamling, der han sto i spissen for innføring av allmenn stemmerett. Dette lykkes i 1951. Samme år ledet han en sukkerarbeiderstreik som varte et år. Streiken svekket de mektige plantasjeeierne. Etter innføring av allmenn stemmerett vant Bird og hans parti alle setene i den folkevalgte forsamlingen.

## Fra førsteminister til statsminister
Bird satt i lederposisjon i prosessen der Antigua og Barbuda steg for steg fikk større uavhengighet. Da ansvarlig regjering ble innført ble Bird i 1960 førsteminister og da Antigua og Barbuda i 1967 ble assosiert stat i forbund med Storbritannia, ble han statsminister. Etter å ha tapt regjeringsmakten til Progressive Labour Movement (PLM) i 1971, kom Bird tilbake som statsminister i 1976. Han ble da sittende med regjeringsmakten til 1994. I løpet av denne perioden ledet han i 1981 Antigua og Barbuda til selvstendighet fra Storbritannia.

Under hans ledelse ble landets utdannelses- og velferdssystem utbygget og det ble satset på infrastruktur. Bird søkte som statsminister å minske landets avhengighet av sukkerindustrien, blant annet ved å bygge ut turistnæringen.

Bird var forkjemper for regional samarbeid i Karibia. Han deltok i 1947 ved Montego Bay-konferansen på Jamaica, der det ble gjort forberedelser til en vestindisk føderasjon. Bird støttet opprettelsen av Caribbean Free Trade Association (CARIFTA), som senere ble til Caribbean Community and Common Market (CARICOM). Etter selvstendigheten førte han en alliansefri linje for sitt land. Han støttet imidlertid USAs invasjon av Grenada i 1983.

## Omdømme og ettermæle
Bird var en karismatisk politiker med en patriarkalsk lederstil. Han ble kjent som landsfader med tilnavnet «Papa Bird». Han ble i 1994 erklært som nasjonalhelt og ble adlet i 1998. Skandaler knyttet til narkotikatrafikk, våpensmugling og hvitvasking av penger skadet landets og Bird-familiens rykte. Vere Bird overlot derfor makten til sin nest eldste sønn, Lester Bird, heller enn Vere Bird jr.

V.C. Bird internasjonale lufthavn er oppkalt etter ham.

## Referanser
Maria das Neves

**Maria das Neves Ceita Baptista de Sousa** (født 1958) er en saotomesisk politiker. Hun var statsminister på São Tomé og Príncipe fra 3. oktober 2002 til 18. september 2004, og var landets første kvinnelige statsminister.

Maria das Neves har arbeidet i finansdepartementet og i Den afrikanske utviklingsbanken. Hun er medlem av Movimento para a Libertação de São Tomé e Príncipe–Partido Social Democrata (MLSTP-PSD) og var fra 1999 til 2000 minister for økonomi, landbruk, fiskerier, handel og turisme. Deretter var hun finansminister fra 2001 til 2002 og minister for industri, handel og turisme i 2002.

I oktober 2002 dannet das Neves en koalisjonsregjering og ble den første kvinnelige statsminister i landet. Hun ble i juli 2003 forsøkt avsatt i et statskupp, men de militære kuppmakerne ga opp etter en uke og hun fortsatte som regjeringsleder. I august samme år gikk hun av, men president Fradique de Menezes ga henne fornyet tillit og hun dannet ny regjering. 

I august 2004 gikk hun av som statsminister etter anklager om korrupsjon. Saken kom for retten i 2008. Maria das Neves mente saken var ment å svekke hennes muligheter til å stille som kandidat ved presidentvalget i 2011.

## Referanser
Johannes Scotus Eriugena

**Johannes Scotus Erigena** (født ca. 810, død ca. 877) var en nyplatonsk filosof, poet og teolog fra Irland som oppholdt seg i Frankrike i mer enn 30 år, blant annet ved det franske hoffet.

I sin filosofi var Johannes Scotus Erigena preget av nyplatonismen, skapelsen var noe som fløt fra Gud og som en tilbakegang til Gud. Han betonte betydningen av fornuften, men uten å sette spørsmålstegn ved religionen. Vi kan ikke ha kunnskap om Gud, kun hva Gud ikke er (apofatisk teologi). Han var en fremstående forgjengere til skolastikken og oversatte og skrev til kommentarer til Pseudo-Dionysius’ arbeid i tillegg til at han oversatte verker av Maximus bekjenneren og Gregor av Nyssa.

## Navn
Johannes Scotus Erigena er også nevnt som *Johannes Scotus Erigena*, *Johannes Scottus Eriugena*, og *John the Scot*. «Eriugena» er kanskje det mest dekkende etternavnet hans ettersom han selv benyttet det i et manuskript. «Scottus» var en middelaldersk tilegnelse og betyr *Gael* (dvs *galler*), og i dette tilfellet irsk (eller skotsk i andre). Skrivemåten «Scottus» har autoritet fra tidlige manuskripter som strekker seg tilbake til det 1000-tallet. Stundom blir han også kalt for «Scottigena» («Gaelicborn» = Gallerfødt) i noen manuskripter.

## Innflytelse
Erigenas arbeid utmerker seg med hans frie spekulasjoner og djervheten i måten han har utarbeidet sitt logiske eller dialektiske system for universet. Han markerer en overgangsfase fra den eldre platoniske filosofi til den senere skolastikken. For Erigena er ikke filosofi underlagt teologien, og hans markerte forskjell mellom disse to ble gjentatt ord for ord av de senere skolastikerne, men dens betydning hviler på at forskjellen er fundamental. For Eriugena var filosofi (eller begrunnelser) den første og primitive autoritet, og religion sekundært og avledet fra denne.

Hans innflytelse var større for mystikerne enn for logikerne, men han var ansvarlig for en fornyelse av de filosofiske tankene som hadde vært fraværende i det vestlige Europa etter Boëthius’ død.

## Referanser


## Kilder
* Stanford Encyclopedia of Philosophy entry
Heather Headley

**Heather Headley** (født 5. oktober 1974) er en R&B-sanger fra Trinidad og Tobago. Hun vant Tony-prisen og Drama Desk-prisen for beste kvinnelige hovedrolle i en musikal for tittelrollen i *[[Aida (musikal)|Aida]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Krigskommissær

**Krigskommissær** var i Danmark og Norge tidligere tittel for den militære embedsmann som ledet krigskommissariatet i en gitt region. Han var underordnet generalkrigskommissæren.

En krigskommissær hadde det overordnede ansvar for utskrivelsen av militære mannskaper i sitt område. I Norge er hans oppgaver i dag overtatt av Forsvarets personell- og vernepliktssenter.

## Referanser
Roscelin

**Roscelin** (født ca. 1050 i Compiègne, død ca. 1120 i Roma?) var en fransk filosofi og teolog. Han regnes som den første skolastiker i egentlig forstand.

Det er lite vi vet om Roschelin, men han underviste i alle fall ved Loches i Bretagne, hvor han hadde den mer berømte Peter Abelard som elev. Han ble beskyldt for kjetteri av kirken på et konsilium i Reims 1092. Han trakk tilbake de omstridte påstandene og unngikk dermed å ble steinet. Etter dette flyktet han til England, men kom her i krangel med Anselm av Canterbury. Etter det flyktet han videre til Roma hvor han ble forsonet med kirken.

Det eneste skriftlige som finnes etter Roscelin er et brev han forfattet til Abelard om treenigheten, et brev som er mest kjent for å tale nedsettende om Abelard og hans uheldige omstendighet (kastrering).

Vi kjenner først og fremst Roscelins tanker gjennom Abelards og Anselms skrifter. Ifølge disse lærte han at universaliene var et rent *flatus vocis* (et rent pust av stemmen), og med dette ønsker han muligens å si at et almennbegrep er noe rent fysisk.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* Roscelins smedeskrift til Peter Abaelard
* Peter Abaelards offentlige brev til biskop Galon og Klerus av Paris, rettet mot Roscelin og hans lære
Pop (andre betydninger)

**POP** eller **Pop** kan referere til:

* Popkunst
* Popmusikk
* Populærkultur
* ''Pop'' (album) av den irske gruppen U2
* Post Office Protocol (POP) som brukes til å sende e-post.

## Se også
* Popp, et etternavn
Sunbeam

**Sunbeam** var et britisk bilmerke, registrert som varemerke av John Marston Co. Ltd. fra Wolverhampton (Storbritannia) i 1888.  Selskapet lagde først sykler, så motorsykler og fra slutten av 1800-tallet biler.  Selskapet brukte merket på alle tre typer transport.

Etter første verdenskrig endte Sunbeam opp i Sunbeam-Talbot-Darracq eller STD Motors.  Disse gikk konkurs i 1934, og til slutt ble Sunbeam en del av Rootes-gruppen.  Rootes ble senere kjøpt opp av Chrysler.  Den siste Sunbeam ble bygget i 1976.

Merket ble relansert i 2005 med flere modeller på tegnebrettet.  Et selskap jobber med å finne amerikanske forhandlere.

## Modeller

* Sunbeam-Talbot 90
* Sunbeam Alpine
* Sunbeam Rapier
* Sunbeam Sport
* Sunbeam Tiger
* Sunbeam Vogue

## Eksterne lenker
* 
* Den nåværende rettighetshaveren til navnet sin hjemmeside (engelsk)
Ludwig Landmann

**Ludwig Landmann** (født 18. mai 1868 i Mannheim i Tyskland, død 5. mars 1945 i Voorburg i Nederland) var en tysk liberal politiker under Weimarrepublikken. Han tilhørte DDP.

## Liv og virke
Landmann var først byråd i fødebyen Mannheim. I 1917 ble han næringsbyråd i Frankfurt am Main, frem til han i 1924 ble valgt til Frankfurts overborgermester.

Han var Frankfurts første jødiske overborgermester. Under Landmanns styre fortsatte Frankfurts utvikling til en av Europas ledende metropolområder gjennom byutvidelser og storstilte byggeprosjekter. Han bygget bl.a. Waldstadion og Großmarkthalle. 

Han var også en av grunnleggerne av HaFraBa-foreningen og dermed en av Autobahns fedre, og slo allerede samme år som han ble valgt til overborgermester fast at Frankfurt trengte en ny lufthavn, noe som senere ledet til byggingen av Frankfurt internasjonale lufthavn.

Gjennom byutvidelsene skapte han seg ikke bare venner. Men Frankfurt ble for en tid Tysklands største by etter areal. Han viktigste prosjekt var å skaffe boliger til alle trengende, og lindre bolignøden i storbyen. Han grunnla Nassauische Heimstätte, en organisasjon som skulle garantere alle en bolig.

Etter kommunalvalget 12. mars 1933 måtte han gå av som overborgermester, og ble etterfulgt av Friedrich Krebs (NSDAP). Landmann forlot da Frankfurt, og slo seg ned i Berlin. 

På grunn av sin jødiske rasetilhørighet ble han utsatt for stadig sjikane, og hans pensjonsutbetalinger ble for en tid stoppet. I 1939 emigrerte han til Nederland, hans kones fødeland. Her ble han fra 1940 holdt skjult av slektninger og venner. I 1945, kort før krigens avslutning, døde han gammel og underernært i Nederland, ett av de mange ofre for sultvinteren 1944-45.

Gaten Ludwig-Landmann-Straße i bydelen Praunheim i Frankfurt er oppkalt etter byens tidligere overborgermester. Et portrett utført av maleren Wilhelm Runze henger i vandrehallen foran rådssalen i det gamle «romerske» rådhuset, *[[Römer]]*.

## Referanser


## Litteratur
* Dieter Rebentisch: *Ludwig Landmann. Frankfurter Oberbürgermeister der Weimarer Republik*, Wiesbaden 1975.
* «Landmann, Ludwig.» I: Karl Otto Watzinger: *Geschichte der Juden in Mannheim 1650–1945.* Kohlhammer, Stuttgart 1984, s. 115–116. ISBN 3-17-008696-0.
*
Kristoffer Paulsen Vatshaug

**Kristoffer Paulsen Vatshaug** (født 1981) er en norsk tidligere fotballspiller fra Levanger. I november 2023 ble han fagforeningsleder for NISO. 

## Fotballkarriere
Vatshaug var høyreback, og spilte for , , , , , , og 

Han vant Tippeligaen 2011 med Molde. 

6. november 2011 ble han tildelt MOT-prisen av NISO.

Han la opp som aktiv fotballspiller i 2013.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Schloss Friedrichstein

**Schloss Friedrichstein** var et slott i kretsen Königsberg-Land i Pregeldalen, omkring 20 km. øst for Königsberg i Øst-Preussen. Det lå i kirkesognet Löwenhagen. Fra 1666 tilhørte slottet og fideikommisset grevene av Dönhoff. Slottet ble oppført av grev Otto Magnus von Dönhoff mellom 1709 og 1714, etter planer av Jean de Bodt og under ledelse av John von Collas. Slottet brant 1945 ned, og ruinene ble stort sett ødelagt av sovjeterne i 1958. Den kjente journalisten Marion Gräfin Dönhoff ble født på Schloss Friedrichstein i 1909.


Schloss Friedrichstein Gartenseite Sammlung Duncker.jpg|Mot hagen. 
Friedrichstein-Sammlung Duncker (5416385).jpg|Slottet (1860).


## Referanser
John Roberts

**John Glover Roberts jr.** (født 27. januar 1955) er justitiarius i USAs føderale høyesterett. 

Roberts ble nominert av president George W. Bush 19. juli 2005 til å etterfølge Sandra Day O'Connor etter at hun kunngjorde sin avgang. Etter høyesterettsjustitiarius William Rehnquist død 3. september og før senatshøringene var kommet igang, ble imidlertid Roberts nominert som justitiarius etter Rehnquist. Harriet Miers ble deretter nominert til å overta etter O'Connor, men den 27. oktober ba Miers president Bush om å trekke hennes kandidatur, noe han like etter godtok. Fire dager senere nominerte Bush Samuel Alito, en føderal dommer, til å overta etter O'Connor.

Senatet godkjente Roberts' utnevnelse 29. september 2005. I en alder av 50 år ble han den yngste høyesterettsjustitiarius på over 200 år.

Roberts ble født i Buffalo i New York og vokste opp i Indiana. Han ble uteksaminert fra Harvard Law School i 1979. Fra 1980 til 1981 var han juridisk utreder for høyesterettsdommer Rehnquist. Han arbeidet for Ronald Reagan-regjeringen, fra 1981 til 1982 som spesialrådgiver for justisminister William French Smith og fra 1982 til 1986 som assisterende juridisk rådgiver til presidenten. Da han ble nominert til høyesterett var han dommer ved den føderale appellretten for District of Columbia.

## Referanser
U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit

**U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit** (uformelt forkortet *DC Circuit*) er den amerikanske føderale appelldomstolen med jurisdiksjon over det føderale distriktet Columbia og ankesaker fra en rekke føderale etater. Den må ikke forveksles med District of Columbia Court of Appeals, som behandler anker i lokal (ikke-føderal) jurisdiksjon.

Selv om domstolen har den minste geografiske jurisdiksjonen av alle de føderale appellrettene, er DC Circuit, med sine 12 dommere, en av de viktigste ankedomstolene i USA. Domstolen har ansvar for å behandle ankesaker fra en rekke føderale etater, uten tidligere behandling i distriktdomstoler.

## Sjefsdommere
* Alvey 1893–1905 
* Shepard 1905–1917 
* Smyth 1917–1924 
* Martin 1924–1937 
* Groner 1937–1948 
* Stephens 1948–1955 
* Edgerton 1955–1958 
* Prettyman 1958–1960 
* W. Miller 1960–1962 
* Bazelon 1962–1978 
* Wright 1978–1981 
* McGowan 1981–1981 
* Robinson 1981–1986 
* Wald 1986–1991 
* Mikva 1991–1994 
* Edwards 1994–2001 
* D. Ginsburg 2001–2008 
* Sentelle 2008–2013 
* Garland 2013–

## Eksterne lenker
*
District of Columbia

**District of Columbia** (**DC**) er et av USAs 94 føderale distrikter og har sammenfallende grenser med byen Washington. Det er et av fem føderale distrikter som ikke dekker en delstat, og ble opprettet i 1790 i forbindelse med grunnleggelsen av Washington.

Det dekker et landområde på 177 km² og hadde  innbyggere per . Distriktet støter til Virginia vest for elven Potomac, og er ellers omgitt av Maryland.

Distriktet utgjør en domskrets der førsteinstansdomstolen er U.S. District Court for the District of Columbia, med 16 dommerhjemler og tinghus på Constitution Avenue. Ankesaker går til anneninstansdomstolen U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit.

Distriktets United States attorney har både ordinære føderale oppgaver og ansvar for lokal rettshåndhevelse (i byretten Superior Court of the District of Columbia). Embetet er landets største, med mer enn 350 påtaleadvokater og 350 støttepersonell.

Distriktets United States marshal har ansvar for sikkerheten i en rekke føderale domstoler i distriktet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* U.S. District Court for the District of Columbia
* U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit
* U.S. Attorney for the District of Columbia
* U.S. Marshal
District of Columbia Court of Appeals

**District of Columbia Court of Appeals** er den høyeste domstolen i Washington, DC. Den tilsvarer omtrent høyesterettene i de amerikanske delstatene. Den må ikke forveksles med U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit, som er en føderal domstol.

Domstolen ble opprettet av den amerikanske Kongressen i 1970. Den behandler ankesaker fra Washingtons lokale domstol, Superior Court of the District of Columbia, samt en rekke lokale etater.

## Eksterne lenker
*
Uninett

**Uninett AS** var et norsk, statlig eid selskap som utviklet og drev det norske forskningsnettet som forbinder mer enn 150 norske utdannings- og forskningsinstitusjoner og over  brukere, og knytter dem opp mot internasjonale forskningsnett. Uninett hadde hovedkontor i Teknobyen i Trondheim.

Uninett AS hadde 62 ansatte, og datterselskapene Uninett Sigma2 og Norid hadde henholdsvis 10 og 17 ansatte.

## Videreføring av oppgavene i to nye direktorater
Den 4. februar 2021 kunngjorde regjeringen Solberg en større omorganisering av kunnskapsforvaltningen underlagt Kunnskapsdepartementet.

Omleggingen innebar at Uninett ble en del av det nye forvaltningsorganet Sikt – Kunnskapssektorens tjenesteleverandør, som startet sin virksomhet 1. januar 2022, med Roar Olsen som direktør. Olsen hadde vært direktør for Uninett frem til 1. januar 2018, da han tiltrådte som direktør for Unit – Direktoratet for IKT og fellestjenester i høyere utdanning og forskning.

## Historie
Uninett ble etablert i 1976 som et prosjekt basert på midler fra Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd, og hadde sitt hovedsete ved SINTEF i Trondheim. Arbeidet ble videreført som forskningsprosjekt i SINTEF, før Uninett ble etablert som driftsorganisasjon for det akademiske datanettet i Norge. Uninett har hatt ansvaret for administrasjonen av .no-domenet på internett helt siden det ble etablert som toppnivådomene i 1987. Etter fem år som prosjektorganisasjon ble aksjeselskapet Uninett AS stiftet i 1993.

I 1999 ble deler av Uninetts virksomhet skilt ut som eget selskap, Uninett FAS (Felles Administrative Systemer). FAS skulle utvikle tekniske løsninger for effektiv drift av administrative tjenester for UH-sektoren. I 2002 og 2003 ble ytterligere to datterselskap etablert, Uninett ABC og Uninett Norid. ABC skulle bruke Uninetts kompetanse og erfaring til nettutbygging til de øvrige utdanningsinstiusjonene i Norge, med vekt på grunnskolen og de videregående skolene. Norid skulle videreføre administrasjonen av domenenavn under .no-domenet. Datterselskapet Uninett Sigma, ble opprettet i 2004. Sigma har senere endret navn til Uninett Sigma2, og koordinerer tungregning og lagring i UH-sektoren.

Etter et ønske fra Kunnskapsdepartementet om å samle de statlige ressursene innenfor IKT i grunnutdanningen ble Uninett ABC ved årsskiftet 2009/2010 skilt ut av konsernet.

Uninett FAS ble avviklet som eget selskap 31. desember 2011.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Jamyang Khyentse Wangpo

**Jamyang Khyentse Wangpo** (født 1820 i Derge, død 1892) var en svært anerkjent buddhistisk lærer og reformator. Han regnes som en autoritet innenfor alle de fire retningene av Vajrayana i Tibet, og hans samlede skrifter omfatter 35 bind.

Han hadde opprinnelig bakgrunn fra Sakya-tradisjonen, hvor han fikk sin religiøse utdannelse. Fra ca. 1850 var han knyttet til klosteret Dzongsar i Øst-Tibet. Klosteret er knyttet til *Nyingma*- tradisjonen i Tibetansk buddhisme. Nyingma er den eldste av fire retninger innen Tibetansk buddhisme.  Jamyang Khyentse Wangpo var Tertön (oppdager av skjulte spirituelle skatter) også.

Sammen med *Jamgon Kongtrul Lodro Thaye* og *Orgyen Chokyur Lingpa* grunnla han Rime-bevegelsen, en buddhistisk økumenisk tradisjon som vektlegger en felles lære, og ønsker å redusere oppsplittingen i innebyrdes isolerte «skoler».

Wangpo hadde spådd at han ville bli inkarnert i nye mestre. Jamyang Khyentse Chökyi Lodrö (1893–1959) er kjent som en av inkarnasjonene hans. Den bhutanske filmskaperen Khyentse Norbu er Wangpos tredje inkarnasjon.  

## Referanser


## Eksterne lenker
* Khyentse Foundation
* Rime Foundation
Anestølen

**Anestølen** (450 moh.) ligger i Sogndalsdalen, ca. 20 km fra Sogndal sentrum. Stølen representerer norsk seterkultur med geiter og er en av få gjenværende støler i daglig drift i sommerhalvåret. Ca 500 geiter sendes til Anestølen om sommeren. Det var her Margrethe Munthe skrev den kjente visa Å, jeg vet en seter. 

Stølen er utgangspunkt for fotturer til Fjærland. Det er strøm på stølen og bilveg (bomveg) helt fram, noe som gjør at melken kan leveres til sentralt ysteri.

Fra 1990 til 2015 var det åpen besøksgård med salg av stølsmat og lokalprodusert geitost. I starten var det flere damer fra geitegårdene i Sogndalsdalen som drev turismen. Etterhvert drev Jorlaug Husum alene, med hjelp fra avløsere. Fra sommeren 2016 har det ikke vært kommersiell drift. Man kan likevel få kjøpt geitost på Selseng Gardsysteri etter turen til støls. Selseng ligger ca. 3 km fra Anestølen.

## Eksterne lenker
* Artikkel i VG 22.07.94
Nordre gate (Trondheim)

:::*Se [[Nordre gate|pekerside]] for flere forekomster av Nordre gate.*

**Nordre gate** (1–23, 2–28) er en av Trondheims viktigste forretningsgater. Den strekker seg fra Kongens gate ved Vår Frue kirke til Kanalen. Øvre halvdel av gata er gågate. Til tross for hva navnet antyder, løper gaten langs en nord-sør-akse. Den ligger således et kvartal vest for den parallelle Søndre Gate.

Nordre er en av de mellomstore gatene fra Cicignons byplan, med en bredde på 36 alen. Vi kjenner to middelaldergater som gikk omtrent der Nordre går i dag: Borkegate og Moritsveita.

Nordre gate var fram til siste halvdel av 1800-tallet ingen utprega forretningsgate. Fram til 1870-åra bestod bebyggelsen av toetasjes trehus. Da ble nr. 3 og 5 oppført som de første murgårder med forretninger i første etasje og leiligheter over. På 1880- og 90-tallet ble flere av de eldre gårdene ombygd til forretninger.

## Bygningene i gaten
**Nordre gate 1* huser Adresseavisens byredaksjon og en grafisk avdeling. Gården er fra ca. 1710, men flere ganger ombygd og påbygd. Den siste omfattende restaurering og ombygging skjedde i 2007. Forfatteren Arne Dybfest vokste opp i bygningen.
**Nordre gate 9* er et av de fineste eksemplene på jugendarkitektur i byen. Gården er tegna av Karl Norum i 1903. Fasaden har seinere blitt utsatt for uheldig ombygging ved at de opprinnelige, sirkelrunde utstillingsvinduene er skifta ut.
**Nordre gate 10* huser Rønninggården fra 1972, et eksempel på et nyere bygg tilpasset de eldre omgivelsene, men som samtidig markerer seg som et typisk 1970-tallsprodukt.
**Nordre gate 26* er Astoria hotell, et av de tidligste eksemplene på funkis i Trondheim. Gården er fra 1935, og tegna av Arne Westerlid og Hermann Semmelmann. Den er sammenbygd med den to år eldre Lysholmgården på hjørnet av Olav Tryggvasons gate via et vertikalt trappefelt.

## Brann i Nordre gate

7. desember 2002 brant hele den verneverdige rekka av toetasjes trebygninger mellom Thomas Angells gate og Dronningens gate – se bybranner i Trondheim. På branntomta ble det oppført en ny forretningsgård i 4 etasjer med bærende konstruksjoner i limtre og etasjeskiller i betong.

## Referanser
Olav Tryggvasons gate (Trondheim)

:::*Se [[Olav Tryggvasons gate|pekerside]] for flere forekomster av Olav Tryggvasons gate.*

**Olav Tryggvasons gate** er den nordligste av de fem øst-vestgående tverrgatene som Trondheim fikk ved Cicignons byplan etter bybrannen i 1681 – se Trondheims historie. Omtrent på samme sted gikk Nedre allmenning i middelalderen. Gata løper fra Bakke bru og Kjøpmannsgata i øst til Prinsens gate i vest, der gateløpet fortsetter videre vestover som Sandgata. Olav Tryggvasons gate het tidligere *Strandgaten*.

Bybrannen i 1841 la all bebyggelse i ruiner, men i løpet av noen år var gata gjenoppbygd med toetasjes tregårder – de fleste med forretninger i første og leiligheter i andre etasje. 

## Bygninger i Olav Tryggvasons gate
* Gården som huser Nova kinosenter på hjørnet av Krambugata er *Folkets hus*. Her lå Grand hotell, inntil arbeiderbevegelsen kjøpte eiendommen i 1915. Det nye Folkets hus sto ferdig i 1943, med Jakob Holmgren som arkitekt. Gjennom mange år holdt Sentrum kino til i en del av bygningen. Folkets hus var et godt eksempel på klassisk funkis inntil fasaden ble forblenda med murstein. Gården ble i 1994 fullstendig ombygd innvendig til flerkinobygg.

* *Kleingården* vis-à-vis (nr. 2b) danner begynnelsen på ei husrekke ned langs Krambugata som ofte kalles *Jugendkvarteret*. Bygningene er bygd i 1908 og tegna av Hagbarth Schytte-Berg.

* *[[Mathesongården]]* på hjørnet av Søndre gate (nr. 14) ble reist i 1898 som manufakturmagasin for kjøpmann Jacob Matheson. Bygningen er et eksempel på såkalt Berliner-renessanse, tegna av Karl Norum.

* *[[Idungården]]* (nr. 24), forretningsgård fra 1957 oppført for Livsforsikringsselskapet Idun. 

* *Lysholmgården* er tegna av Arne Vesterlid og ble i 1933 reist på tomta til tidligere Lysholms Aquavitdestillasjon. Bygningen er et eksempel på tidlig funkis i Trondheim, og kjennetegnes særlig av det asymmetrisk plasserte skivetårnet. Gården hadde fra starten butikker i første etasje, restaurant i andre og kontorer i de øvrige; fra 1999 utgjør gården en del av kjøpesenteret Byhaven.

* Nr. 40 på hjørnet av Munkegata mot Ravnkloa er den såkalte *Holbæk Eriksengården* &ndash; også kalt Klüwergården. Den ble bygd for kjøpmann Lorentz Diderich Klüwer i 1899, og er tegna av Lars Solberg og Johan Christensen. Stilmessig kan bygget karakteriseres som historisme i romantisk retning. Den var opprinnelig bygd som varemagasin, og rommer i dag forretninger i første etasje og kontorer i de øvrige.

* *Thaulowgården* på andre sida av Munkegata (nr. 42) er et fint eksempel på et trepalé fra 1700-tallet, i empire med monumental dobbelttrapp og joniske søyler i inngangsportalen. Den ble bygd i 1807 for kjøpmann Peter Falch.

## Bildegalleri

Jugendkvartalet Trondheim.jpg|Jugendkvarteret
Edificio en Olav Tryggvasons 14, Trondheim, Noruega, 2019-09-06, DD 151.jpg|Mathesongården
Thaulowgaarden Trondheim.jpg|Thaulowgården


## Litteratur
*
*

## Eksterne lenker
*
Carl Ben Eielson

**Carl Benjamin «Ben» Eielson** (født 20. januar 1897 i Hatton i Nord-Dakota i USA, død 9. november 1929 nær Mys Schmidta i Sibir) var en amerikansk flypioner, bushpilot og oppdager. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carl Ben Eielson var norskamerikaner som sønn av de norske innvandrerne Olava Rendine (født Baalson) og Olaf Eielson. Hans flyinteresse ble vakt allerede i bandommen.

Under første verdenskrig ble han utdannet til militærflyver, men kom ikke til fronten i Europa før krigen var over. Etter krigens slutt startet han sammen med venner Hatton Aero Club og med et utrangert krigsfly, en Jenny, turnerte han Midtvesten med barnstorming. 

Han begynte jusstudier i Washington, DC i 1921, men de ble snart avbrutt, og han begynte å jobbe som lærer på en ungdomsskole i Fairbanks, Alaska.

### Flyver i Alaska
I februar 1924 fløy han Alaskas første luftpostrute fra Fairbanks til MacGrath, en fire timers tur som tok 21&nbsp;dager med hundespann. I 1926 fløy han luftpost i Florida, og ble senere samme år engasjert av den australske polarforskeren Hubert Wilkins som pilot. Sammen skulle de fly fra Point Barrow i Alaska til Spitsbergen. Hensikten var å se om det fantes land mellom Alaska og Nordpolen.

De gjorde to mislykkete forsøk i 1926 og 1927, og i 1928 klarte de det. 21. april 1928 landet de ved radiostasjonen i Barentsburg etter et fire døgns ufrivillig opphold på Daudmannsodden. I den antarktiske sommer 1928–1929 var han med på kartlegging av land på Den antarktiske halvøy. Hvalkokeriet «Hektoria» ble brukt som base. 

I juni 1929 ledet Carl Ben Eielson det nystartede Alaskan Airways i Fairbanks.
### Redningsaksjon, død

Eielson omkom 9. november 1929, da hans Hamilton H-47 havarerte under en forsøkt redningsaksjon 15 personer fra lasteskipet *Nanuk* som lå fastfrosset nord for Beringstredet. I 1928 fikk han Norsk Aero Klubbs hederstegn. Eielson er også hedret flere steder i USA, blant annet bærer flybasen i Fairbanks hans navn. I Endicott Mountains heter en fjelltopp «Mount Eielson». I 1958 fikk han sitt navn i National Aviation Hall of Fame i Ohio, der alle amerikanske flypionerer minnes.

Eielson er gravlagt i hjembyen Hatton, hvor hans barndomshjem er et museum med memorabilia fra hans liv.

## Litteratur
* Dorothy Page: *Polar Pilot. The Carl Ben Eielson Story*
## Referanser


## Eksterne lenker
* Rutekart Point Barrw - Spitsbergen
*  National Aviation Hall of Fame
Invasjonen av Grenada

**Invasjonen av Grenada** (kodednavn: *Operasjon Urgent Fury*) er en invasjon som amerikanske styrker gjennomførte i Grenada i 1983. Konflikten begynte 25. oktober 1983 da amerikanske styrker gikk i land på Grenada. Selve invasjonen var over på et par dager. Amerikanske tap var på 19 soldater, mens Grenada mistet rundt 100 mann.

## Bakgrunnen for invasjonen
I 1979 ble Eric Gairys regjering veltet i et fredelig kupp av Maurice Bishop som ville skape et marxistisk-leninistisk styre. Under Bishops styre begynte Grenada å samarbeide mer og mer med Sovjetunionen og Cuba. Cuba hjalp blant annet med å bygge en større internasjonal lufthavn. USAs president Ronald Reagan brukte nettopp denne lufthavnen som argument for invasjonen, siden den også kunne brukes av større sovjetiske bombefly og for å forsyne kommunistiske opprørsbevegelser i Mellom-Amerika med våpen. Dessuten pekte Reagan på den sovjetisk-cubanske opprustningen av øyas militære.

I et forsøk på å berolige amerikanerne dro Bishop til Washington. Kort etter overtok en pro-sovjetisk fraksjon av Bishops parti ledet av visestatsminister Bernard Coard makten. Fraksjonen henrettet Bishop, trass i store protester fra den grenadiske befolkningen.

Etter den brutale maktovertagelsen bad Organisasjonen for østkaribiske stater (OECS) USA, Barbados og Jamaica om militær støtte til å ordne opp i situasjonen. Kombinasjonen av en kommunistisk maktovertagelse i USAs egen bakgård og 600 amerikanske studenter i Grenada gjorde at USA svarte militært. Formelt kalte USA operasjonen en «evakuering av ikke-stridende».

## Reaksjoner
Invasjonen hadde bred støtte i USA, men ble kritisert av Storbritannia og Canada. Storbritannia var motstander av invasjonen ettersom dronning Elisabeth II var Grenadas formelle statsoverhode og den britiske regjeringen mente at USA ikke burde gripe inn i et samveldeland. Et forsøk på en resolusjon i FNs sikkerhetsråd, som ville ha fordømt invasjonen som «et åpenbart brudd på internasjonal lov», ble blokkert av USAs veto. USA belønnet sine folk med mer enn 5000 medaljer for fortjenstfullhet og tapperhet.

## Referanser


## Litteratur
* Adkin, Mark (1989): *Urgent Fury: The Battle for Grenada: The Truth Behind the Largest U.S. Military Operation Since Vietnam*. Lexington Books. ISBN 0-669-20717-9.
* Brands, H. W., Jr. (1987): «Decisions on American Armed Intervention: Lebanon, Dominican Republic, and Grenada» i: *Political Science Quarterly* **102** (4): 607–624. JSTOR 2151304.
* Cole, Ronald H. (1997): Operation Urgent Fury: The Planning and Execution of Joint Operations in Grenada, 12 October - 2 November 1983  (PDF). Washington, D.C. Offisiell studie fra Pentagon.

## Eksterne lenker
* 
* Invasion of Grenada and Its Political Repercussions fra Dean Peter Krogh Foreign Affairs Digital Archives
* The 1983 Invasion of Grenada, Operation: Urgent Fury
Dronningens gate (Trondheim)

**Dronningens gate** i Trondheim ble anlagt som en del av Trondheims nye byplan i 1681. Den går fra Kjøpmannsgata ved Nidelva i øst til Hospitalsgata i vest, der den fortsetter i Hospitalsløkkan vestover.

Britannia hotell (nr. 5) ble opprinnelig bygd i tre ut mot Apotekerveita, og utvida med en murfløy mot Dronningens gate omkring 1880. På slutten av 1800-tallet ble den gamle trefløyen revet, og dagens hotell sto ferdig i 1895 med Karl Norum og Ingvald Alstad som arkitekter.

Kvartalet mellom Jomfrugata og Munkegata (nr. 26-32) ble ødelagt i brann i 1879. Hele kvartalet ble gjenoppbygd med høye forretnings- og leiegårder i mur i nygotisk stil. Den best bevarte er nr. 28 (Aspaasgården), tegna av Johan Digre. I begynnelsen av Dronningens gate og bryggerekkene mellom Kjøpmannsgata nr. 41 og 51 ligger Hagerupallmenningen, også kjent som *Dronningens gates allmenning*. 

## Bygninger og annet langs Dronningens gate
* **1a:** Frem til 1681 lå Hieronimusgården på denne adressen.
* **2:** Domstoladministrasjonen
* **5:** Britannia Hotel
* **7:** Nordengården
***9a:** Anker Andersen-gården
* **10:** Museet PoMo, tidligere posthuset i Trondheim
* **12:** Handelsstandens hus
* **18:** Bristol Conditori
* **24:** Widerøegården
* **27:** Settemskasernen
* **28:** Aspaasgården
* **34:** Lars Hansen-gården
* **45:** Forfatteren Peter Egges barndomshjem
* **46:** Tidligere adresse for Mennegården
* **48:**  Tidligere adresse for Børneasylet (1837–1878)
* **50:** Kirkens bymisjon i Trondheim

## Litteratur
* 
*

## Eksterne lenker
*
Fonetikk

**Fonetikk** er læren om språklyder.  Fonetikken beskjeftiger seg med taleapparatets anatomi og fysiologi (*fysiologisk fonetikk*), uttalen av språklydene (*artikulatorisk fonetikk*), de fysiske egenskapene til lydbølgene (*akustisk fonetikk*) og oppfattelsen av språklydene (*auditiv fonetikk*). Fonetikk behandler ikke betydningsskillende forskjeller mellom språklyder &ndash; dette behandles av fonologien.

Fonetisk transkripsjon, eller lydskrift, er et system for å transkribere språklyder. Det mest brukte systemet er det internasjonale fonetiske alfabetet, som gjør det mulig å transkribere nøyaktig og konsist alle lydene i verdens språk, dialekter og idiolekter.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Fonetikksimulator av hvordan lyder lages (multimedia)
Kortnebbgås

**Kortnebbgås** (*Anser brachyrhynchus*) er en kystbunden overflatebeitende sjøfugl og en våtmarkstilknyttet fugleart som tilhører gruppen gjess. Arten er en kortdistansetrekkfugl som hekker i Arktisk og den palearktiske sone og overvintrer i den palearktiske sone. Kortnebbgås er nært beslektet med sædgås (*Anser fabalis*) og har tidvis blitt regnet som underarter av samme art.

Kortnebbgås regnes som livskraftig, både i internasjonal sammenheng og lokalt på Svalbard. For fastlands-Norge er arten ikke egnet for vurdering, siden Svalbard-bestanden bare mellomlander under trekket.

## Beskrivelse

Kortnebbgåsa blir omkring . Hannene veier cirka , hunnene cirka . Vingespennet utgjør cirka .

Hodet, som har et relativt kort nebb, og øvre del av halsen er mørk brun, mens underhalsen og brystet er lysere brun med innslag av tynne hvite buede streker. Vingene er noe mørkere brune og har innslag av tynne hvite buede streker med litt større avstand enn i brystet. Bakkroppen er hvit.

## Utbredelse
Kortnebbgåsa hekker på Vest-Grønland, Island og Svalbard (Spitsbergen), mens den overvintrer på de De britiske øyer og fra Danmark til Belgia.

Populasjonene på Grønland og Island regnes som en felles bestand og overvintrer på De britiske øyer og i områdene ved Tyskebukta. Svalbardbestanden trekker gjennom Norge vår og høst og overvintrer hovedsakelig i Nederland/Belgia. Svalbardpopulasjonen av kortnebbgås teller omkring  individer (2004) og arten øker gradvis i antall. Tellinger for 2005 og 2006 viste at bestanden hadde økt til i overkant av  individer.

Resultat fra feltarbeid i blant annet Danmark og Norge (Nord-Trøndelag) fra 2008 til i dag, viser at Svalbardbestanden av kortnebbgås er på cirka  individer (per mai 2013). Arten har nå også etablert seg på vest på Novaja Zemlja med en hekkebestand på  individer. Disse fuglene følger en ny trekkrute gjennom Finland. Også noen av fuglene som hekker på Svalbard har begynt å følge denne østlige ruten.

## Trekk
Under trekket mellomlander kortnebbgjessene i landbruksområdene i Nord-Trøndelag øst og nordøst for Trondheimsfjorden – området benevnes ofte Innherred. Den lille bygda Beitstad, i Steinkjer kommune, har anslagsvis  gjess på besøk i løpet av noen hektiske uker på våren. Etter et opphold i Nord-Trøndelag trekker de videre opp mot Vesterålen og Andøya.

De siste årene har konflikten med landbruksinteressene økt kraftig på grunn av beiteskadeproblematikk – spesielt gjelder dette under vårtrekket. Gjessene beiter da på spirende eng og etter hvert nysådde kornåkre. Konflikten er størst i Vesterålen der kortnebbgjessene sammen med hvitkinngjess konkurrerer med sauer om gressmarkene.

## Annet
I Beitstad har man tatt i bruk kortnebbgåsa som egen merkevare for å bygge stolthet, omdømme og bolyst på bygda. På få år har bygdeutviklingsforeningen Kortnebbgåsas ve & vel snudd oppfattelsen av gåsa fra negativ til et positivt vårtegn, og skaffet bygda nasjonal oppmerksomhet.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* Mer informasjon om kortnebbgås
Afsharid-dynastiet

**Afsharidene** var et persisk dynasti som hersket i Persia på 1700-tallet og var basert i Khorasan.

Dynastiet startet med Nadir Shah, som erklærte seg sjah i Persia i 1736. Nadir var av turkomansk bakgrunn. Nadir og Afsharidene tok over etter Safavidenes rike gikk i oppløsning i 1722. Kort tid etterpå førte han en krig mot afghanerne og erobret Kandahar, der ghilizai-afghanerne holdt til.

I 1739 invaderte han India i et felttog. I India erobret han en enorm rikdom fra Mogul-dynastiet, inkludert den legendariske Påfugltronen og Koh-i-Noor-diamanten, og drepte en stor del av Dehlis innbyggere. Han ser ut til å ha fortsatt en karriere av erobringer i mangel av noe bedre å gjøre. Han gjorde Mashad til sin hovedstad og, antagelig for å gjenforene seg med afghanerne, favoriserte sine sunni-undersåtter på bekostning av sjiamuslimene.

Han var en despotisk hersker og ble myrdet i et attentat i 1747, og i de neste femti årene var der i essensen en tre-sidet kamp mellom etterkommere av Nadir Shah, Zand-dynastiet og Qajar-dynastiet. I mye av tiden forble Shahrokh, barnebarn av både Nadir og sjah Hossein på tronen i Mashad, men da han var blindet og for en tid fengslet, utøvet han ingen effektiv makt.

## Liste over afsharide-monarkene

## Referanser


## Se også
*Full liste over iranske kongedømmer