Richard François Philippe Brunck

**Richard François Philippe Brunck** (født 30. desember 1729, død 12. juni 1803) var en fransk lærd i klassikerne, det vil si den antikke kulturarv, særlig greske poeter. Han fikk et solid omdømme for sin ivrige tekstkritikk og ble særlig kjent for sin skepsis til nøyaktigheten i overleverte manuskriptkopier. Hans fremste arbeid var å samle og utgi greske tekster, hvor hans fremste verker var *Analecta Veterum Poetarum Graecorum* (1772-76); og utgaver av Anakreon (1778); Apollonios Rhodios (1780); Aristofanes (1781-83); de gnomiske poeter (1784); Vergil (1785); og Sofokles (1786).

## Liv og virke
Brunck ble født i Strasbourg i Frankrike, utdannet ved jesuittenes gymnasskole i Paris, og deltok i Syvårskrigen i den militære forvaltningstjenesten som intendant. I 1760 vendte han tilbake fra Tyskland til Strasbourg for å gjenoppta sine studier, særlig i gammelgresk. Han benyttet en betydelig sum av egne midler for å utgi bokutgivelser av greske antikke forfattere.

Hans entusiasme for greske poeter og poesi førte til at henga sin fritid til kritiske revisjoner av deres tekster. Han hadde manuskriptsamlinger tilgjengelig, og økonomiske midler fra en velstående offentlig stilling for å redigere deres verker.

Under tittelen *Analecta* utga han tre bind med et stort antall epigrammer fra *[[Anthologia Graeca]]*, klassifisert alfabetisk etter forfatterne, sammen med hyrdediktere og Kallimakhos (1772-1776). Han redigerte også Anakreon (1778) og Apollonios Rhodios (1780). Han var særlig suksessfull i sine kritiske redigering av gresk drama, og redigerte tre skuespill av Aiskhylos, sju av Evripides og alt av Aristofanes (1781-83) og Sofokles (1786-1789).

Som redaktør gjorde han ingen egne kommentarer, men bestrebet seg kun med teksten. Overbevist om alle feilene i språket til de greske poetene som kom fra skjødesløsheten til skriverne/kopistene av manuskriptene, korrigerte han tekstene med nøysomhet. Hans revisjon av Sofokles åpnet opp for en ny forskning ved å fjerne innskudd i teksten fra den bysantinske lærde Demetrios Triklinios og ved å vende tilbake til utgaven til Aldinetrykkeriet i Venezia. Dette arbeidet ble belønnet med en pensjon på 2 000 francs fra den franske konge. Derimot ble Brunck forledet til legg inn i teksten sine egne gjetninger som ikke alltid var like heldige. Hans fortjeneste består i å ha lagt grunnlaget for en bedre og mer kritisk behandling av teksten og metrikken.

Han ble medlem av Académie des Inscriptions et Belles-Lettres i 1777, et av de fem akademier som ble opprettet av Institut de France.

Ved utbruddet av den franske revolusjonen, som han deltok aktiv i, ble han holdt fengslet i Besançon, og mistet sin pensjon. Fattigdommen tvang ham til, etter han ble satt fri, å selge deler av sitt bibliotek i 1790, tretten år før sin død. I 1802 ble hans pensjon gjenopprettet, men for sent til at det hadde forhindret ham til å selge sine gjenværende bøker. Han døde den 12. juni 1803. Hans siste år arbeidet han hovedsakelig med de latinske klassiske som Plautus (1779), Vergil (1785) og Terents (1797).

## Referanser


## Bibliografi
* *Analecta veterum poetarum  Graecorum.* Bauer, Strasbourg 1772–1776.
* *Anacreontis Carmina.* Strasbourg 1778.
* *Apollonii Rhodii Argonautica.* Bauer und Treuttel, Strasbourg 1780.
* *Aristophanis comoediae.* Treuttel, Strasbourg 1781–1783.
* *Ethike poiesis, sive, Gnomici poetae Graeci.* Strasbourg 1784.
* *Virgilius, Publius Maro. Bucolica, Georgica et Aeneis.* Strasbourg 1785
* *Sophoclis tragoediae septem.* Treuttel, Strasbourg 1786.
* *M. Acci Plauti Comoediae superstites viginti.* Zweibrücken 1788.
* *Publius Terentius Afer. Comoediae VI.* Decker, Basel 1797