open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Kinnaspelet

**Kinnaspelet** er et historisk spel som hvert år siden 1985 har blitt framført mellom bergveggen og steinkirken Kinn kirke på den øya Kinn i Flora kommune i Sunnfjord i Sogn og Fjordane lengst vest i Norge. Under Kinnaspelet blir skuespillet *Songen ved det store Djup*, skrevet av Rolf Losnegård, satt opp og vist med deltakelse av både profesjonelle aktører og amatører.

## Bakgrunnen for Kinnaspelet
Sokneprest Odd Stubhaug i Florø fikk i 1980 ideen om å lage et historisk skuespill basert på myter knyttet til middelalderkirken på Kinn. Han kontaktet Sogn og Fjordane teater med ideen, og et samarbeid kom i stand.

I den første Kinnaspel-komiteen satt Odd Stubhaug, Else Nydal, Liv Sørebø Ellingsen, Kirsti Grindheim, Jostein Molde, Renate Svardal, Randi Holsen, Grete Heggelund, Arne Færøyvik og Jon Ådnøy. Stykket hadde urpremiere 5. juli 1985. I årene etter har stykket blitt spilt i slutten av juni.

## Handlingen i stykket
Rammen rundt dramaet er innføringen av reformasjonen i Norge i 1537. Kongens fut kommer med bud om de religiøse endringene til Kinn. Samtidig gjør han det kjent at Norge er blitt lagt under Danmark som et lydrike. I et «teater i teateret» fortelles også historien om den irske helgenen Sunnivas flukt fra hedenske vikinger.

Sagnet forteller nemlig at St. Sunniva (kjent i forbindelse med Selje kloster) var en av tre søstre. De flyktet fra vikingene i hver sin båt. Båtene drev inn til hver sin øy på Vestlandet og til Kinn kom Borni. Hun skal ha bodd i en heller i fjellet bak kirken. Kinnaspelet er bygget på denne historien.

Legender og historie danner miljø og bakgrunn. Men spelets nerve ligger likevel i allmenne konflikter: Tro og tvil, håp og mismot, kjærlighet og svik, opprør og undertrykking.

## Aktører
*Songen ved det store Djup* er skrevet av Rolf Losnegård, som også måtte steppe inn som skuespiller det første året, etter at Gerald Pettersen ble syk like før premieren i 1985. Anne Gullestad hadde den opprinnelige regien på stykket, men det har siden blitt regissert av instruktørene Trond Lie, Mette Brantzeg, Agnete Haaland og Trond Birkedal (2007). Musikken er skrevet av Per Janke Jørgensen. Skuespillere som har hatt bærende roller i stykket, er blant annet Agnete Haaland, Gro Ann Uthaug, Per Christian Ellefsen og Morten Røhrt. Kinnaspelet blir fremført i samarbeid med Sogn og Fjordane Teater og hundre og femti amatører.

## Eksterne lenker
* Kinnaspelet
* wwww.firda.no med bilder fra spelet
* NRK-produksjon fra 1985
Litauens fylker

**Litauens fylker** er 10 i tallet  og omfatter 9 byer, 43 gamle og 8 nye kommuner. Kommunene er inndelt i roder.

Før Andre verdenskrig var inndelingen at et fylke *(apskritis)* ble inndelt i kommune *(valščius)*. Fra 1950-tallet forsvant denne inndelingen, og man fikk kun kommune *(rajonas)* og rode *(seniūnija)*. Kommunene inndeles i bykommuner og landkommuner. I oversikten under er bynavn med både by- og landkommune skilt ut fra hverandre, mens alle andre kommuner er landkommuner. Fra 1990-tallet kan kommunene velge om de vil betegne seg som *«savivaldybė»* (direkte oversatt *«selvstyre»)* istedenfor «rajonas». Kommunene som har skiftet til «savivaldybė» er merket med «1». Det er ingen spesiell forskjell på disse to betegnelsene.

Alle fylker har en statlig oppnevnt fylkesmann, som har som sin hovedoppgave å se til at alle i fylket forholder seg til grunnloven og andre lover.

## Oversikt over Litauens fylker og kommuner

1 = Savivaldybe

## Eksterne lenker

## Referanser
Anicetus

Den hellige **Anicetus** (født ukjent dato, død ca. 168), ble valgt til pave ca. 155. Han var pave til sin død i 168. Ifølge *[[Liber Pontificalis]]* var han fra Emesa i Syria. Ingenting er kjent om hans familie utover at hans far het Johannes.

Det er under hans pontifikat at det første gang er kjent stridigheter som datering av påsken. De fleste østlige kristne feiret påsken den 14. nisán uansett hvilken dag datoen falt på, mens de vestlige og enkelte østlige kristne feiret den første søndag etter denne datoen. Biskop Polykarp av Smyrna hadde vært disippel av Evangelisten Johannes, og ville følge skikken han hadde lært fra ham, nemlig feiring 14. nisán. Denne skikken hadde også belegg i tradisjonen fra St. Filip. Mot dette sto tradisjonen fra St. Peter og St. Paulus med feiring på søndag. Polykarp besøkte Anicetus kort tid etter han var valgt. Paven gjorde det klart at han følte seg forpliktet til å følge sin forgjenger Peters tradisjon. De to klarte ikke å løse problemet, men skiltes som venner. En større strid om påskefeiringen oppsto omkring 270, og det ble Anicetus' syn som vant fram og ble vedtatt som bindende ordning på konsilet i Nikea i 325.

Kirkehistorikeren Hegesippus besøkte også Anicetus, og de to besøkene har ofte blitt regnet blant de tidligste tegn på pavens høye rang blant biskopene. 

Han skal ha vært den første pave som fordømte et heresi, nærmere bestemt montanismen. Han var også sterk motstander av gnostisismen og markionismen. 

*Liber Pontificalis* nevner også at Anicetus skal ha pålagt kirkens menn å ha annen frisyre enn verdslige menn. Dette var en skikk som holdt seg lenge; i enkelte katolske ordener er det fortsatt skikk og bruk at de som slutter seg til ordenen får den spesielle frisyren tonsur. 

Historikere mener nå at det antagelig var Anicetus som først reiste et kapell over St. Peters grav på Vatikanhøyden. Man har tidligere ment, slik *Liber Pontificalis* hevder, at det var Kletus (Anaklatus) som gjorde dette, men man mener at dette er en for tidlig datering, og at det nok har vært en navneforvirring.

Tradisjonelt har Anicetus vært regnet som martyr, men det finnes ikke beviser for dette. Hans minnedag er 17. april.

## Referanser
Nielsen

**Nielsen** er et vanlig etternavn i Danmark, og er også blant de 100 mest brukte etternavnene i Norge. I 2006 hadde 6&nbsp;160 nordmenn etternavnet Nielsen. Per januar 2020 var antallet .
Navnet er et patronymikon og betyr «sønn av Niels».

## Kjente personer med Nielsen som etternavn
*Amaldus Nielsen, norsk maler
*Carl Nielsen, dansk komponist
*Carsten Tank Nielsen (1818–1892), norsk embetsmann, direktør for Telegrafverket
*Christopher Nielsen, norsk tegneserieskaper
*Jacob Nielsen, norsk forretningsmann
*Joachim Nielsen, norsk musiker
*Leslie Nielsen (1926–2010), canadisk skuespiller
*Ludvig Nielsen, norsk komponist
*Marianne Nielsen, norsk skuespiller
*Sivert Andreas Nielsen (1823-1904), stortingsrepresentant for Nordlands amt
*Yngvar Nielsen, norsk historiker og geograf

## Se også
*Nilsen

## Referanser
Eleuterius

**Eleuterius** (født ukjent dato, død 24. mai 189) var av gresk avstamning, og var ifølge *[[Liber Pontificalis]]* født i Nikopolis i Epirus, i dagens Hellas. Hans far het Abundius eller Habundius.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Under pave Anicetus (ca. 155-166) virket han, ifølge den samtidige kronikør Hegesippus, som diakon i Roma, og forble det under pave Soter, som han etterfulgte omkring år 174.

### Pave
Hans tid som pave var kjennetegnet av relativ fred med romerske myndigheter, men av indre stridigheter blant de kristne i Roma. Enkelte kjetterske bevegelser hadde begynt å få innpass i byen, og blant annet erklærte Eleuterius at ingen mat som egnet seg som menneskeføde skulle foraktes av kristne; dette var sannsynligvis rettet mot manikeerne eller montanistene, som forbød sine medlemmer å spise kjøtt. 

I 177 eller 178 besøkte Ireneus av Lyon paven, som utsending fra biskop Pothinus. Menigheten der ble utsatt for harde forfølgelser, men hans hovedanliggende var striden med montanistene.

I *Liber Pontificalis* fortelles det at en britisk konge skrev til Eleuterius og ba om at det ble sendt misjonærer til landet. Paven skal ha sendt to prester ved navn Fugatius og Damian. Historikere mener nå at dette er en avskriftsfeil, og at det dreide seg om kongen i Britium i Mesopotamia (dagens Urfa i Tyrkia), Agbar IX. Det er kjent fra andre kilder at han ble kristen, og tidspunktet stemmer med at han kan ha skrevet til paven. At noen britisk konge skal ha skrevet og at misjonærer skal ha blitt sendt dit så tidlig er derimot usannsynlig.

Han er lenge blitt regnet som martyr, men den tidligste kilden for dette er Ado av Vienne som skrev om det i 858, og det kan derfor ikke festes lit til opplysningen. Han ble gravlagt på Vatikanhøyden. Hans minnedag er 26. mai.

## Litteratur
* 

## Referanser
Dolstad kirke

**Dolstad kirke** (lokal uttale: *Dorsta' * eller *dol:sta*; sørsamisk: *Dållesijjie* eller *Dålstan gærhkoe*) er en åttekantet kirke ligger i Mosjøen i Nordland og har plass til rundt 500 personer.

## Historie
På begynnelsen av 1700-tallet ble det vedtatt å bygge en ny kirke på Dolstad, da den gamle var i svært dårlig stand. Den nye kirka ble fullført i 1734 etter en byggeperiode på fire år, og ble tatt i bruk høsten 1734. Byggmester var Nils Pedersen Bech fra Trondheim, og kirka er trolig bygget etter mønster av Bakke kirke i Trondheim - «Bakke kirke har tjent som mønster såvel for byggverk som for tårn, som hadde sitt egenartede utseende», skrev lokalhistorikeren Kjell Jakobsen i 1985. Jakobsen skrev videre at det er «noget tøis» at det opprinnelig var en korskirke som senere skal ha fått skrå vegger som ga åttekantformet midtparti. 

Skipet er åttekantet med tverrarmer som en korskirke, tårnet (takrytteren) er også åttekantet. Fire store søyler bærer tak og takrytter. Kirken ble vigslet av magister og prost Anders Dass, sønn av Petter Dass «9. søndag etter trinitatis» (7. august 1735). Byggmester Nils Pedersen Bech giftet seg i den nye kirken 13. august 1735. Arbeidet ble utført som pliktarbeid av almuen i soknet. De som ikke kunne delta, betalte i stedet for seg. Kirka er en korskirke i laftet tømmer med et åttekantet midtskip som åpner seg ut mot de fire korsarmene. Bygget hadde opprinnelig bordkledd, tjærebredd tak. Veggene var kledd med panel utvendig og malt røde.

I 1880-årene ble det lagt kraftige panelbord under taket. I 1970-årene ble det bestemt at kirka skulle føres tilbake til sitt opprinnelige utseende.  Dette innebar at all maling ble skrapt ned og at takpanelet ble fjernet. I 2007 ble de innvendige panelbordene lagt på igjen, samtidig som det ble lagt isolasjon i taket.

### Tidligere kirker på stedet
Det har stått minst to kirker på Dolstad tidligere. Den første var bygget i katolsk tid, kanskje så tidlig som på 1100-tallet og var viet erkeengelen Mikael.  Den ene kirkeklokka vitner om dette med innskrifta «Ste Mihaels kierke i Wefsen.» Klenodier både fra de første kirkene på Dolstad samt den hevbare dåpsengelen fra 1782 er fremdeles i bruk.

## Bilder

File:Dolstad prestegård og kirke i Vefsn, Nordland - av Nikolayus Silliseth - Norsk Folkemuseum - NF.01211.jpg|Kirken med prestegården, akvarell av Nikolayus Silliseth fra 1823 (foto: Haakon Michael Harriss / Norsk Folkemuseum)
File:Mosjøen - no-nb digifoto 20151119 00004 NB MIT FNR 16244 (cropped).jpg|Foto før 1956 Mittet/Nasjonalbiblioteket
File:Dolstad-engel1.JPG|Engel fra 1782 blir firt ned i koret ved dåp
File:Skip i Dolstad kyrkje.JPG|Modellskip under taket.
File:Dolstad kirke - an10071209073013.jpg|Tegninger fra restaureringen av det åttekantede tårnet, 1935.
File:Dolstad kirke - an10071209073008.jpg|Perspektivtegning av interiør, laget av arkitekt Harald Sund i forbindelse med restaurering 1933.


## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
*
Veldig høy frekvens

**Veldig høy frekvens** (**VHF**) er elektromagnetisk stråling i området 30&nbsp;MHz til 300&nbsp;MHz.

VHF-området brukes mye til kringkasting og telefoni. Radiosignalene har normalt en rekkevidde like langt som øyet kan se, og frekvensområdet er særlig godt egnet i Norge siden radiosignalene blir reflektert av fjell som lys av et speil. Radiobølgene kan også "krumme seg rundt" en skarp fjellkam. En radiosender på en fjelltopp kan derfor ha dekning ned i en dal, selv om det ikke er innenfor synsvidde.

I VHF-området ligger FM-båndet mellom 87,5 og 108&nbsp;MHz. DAB-radio bruker frekvenser fra 174 til 230&nbsp;MHz. Andre brukere er flynavigasjon 108-118&nbsp;MHz, flytelefoni, 118-136&nbsp;MHz, amatørradiobånd, såkalt "lukkede nett" (Politi, brannvesen, Røde kors, etc), jaktradio og maritim VHF (mellom skip). Tidligere brukte Offentlig Landmobil Telefoni (OLT) frekvensområdet rundt 160&nbsp;MHz. Øvre del av VHF-båndet (200-300MHz) har vært benyttet til TV-sendinger, trådløse mikrofoner og medisinsk overvåkning.

Bølgelengde: 1&ndash;10 meter.

## Referanser
Inger-Marie Ytterhorn

**Inger-Marie Ytterhorn** (født 18. september 1941 i Oslo, død 30. mars 2021) var en norsk politiker (FrP) og medlem av Nobelkomiteen.

Hun var aktiv i kommunalpolitikken i Bergen i mange år og representerte Hordaland på Stortinget i perioden 1989–1993. Fra 1993 til 1997 var hun første vararepresentant for Hordaland, deretter var hun i perioden 1997–2001 andre vararepresentant. Fra 2000 til 2017 var hun medlem av Den Norske Nobelkomite.

Hun tok handelsskoleeksamen ved Treider College i 1961. Hun studerte russisk og språkfag ved Universitetet i Bergen fra 1977 til 1981. Fra 1984 til 1989 arbeidet hun som sekretær, kontorleder og personalkonsulent.

Ytterhorn var datter av grosserer Ingar Thorud og Anne-Marie Prydz. Hun var gift med stortingsrepresentant Bjørn Erling Ytterhorn (1923–1987).

## Verv
### Politiske verv
* 1987–?: varamedlem til Bergen formannskap
* 1987–?: varamedlem til Hordaland fylkesting
* 1989–1993: Medlem av Stortingets sosialkomité
* 1989–1993: Varamedlem til Stortingets valgkomité
* 1989–1993: Medlem av Stortingets gruppe til Den interparlamentariske union
* 1992–1993: Medlem av gruppestyret i Fremskrittspartiets stortingsgruppe

### Andre verv
* 1985–1987: Medlem av skolestyret i Bergen
* 1987–1991: Medlem av Bergen tingrett 
* 1988–1989: Formann for styret for Mildeheimen sjukeheim
*1989–1993: medlem av styret for «Mindegaven til Norge 1914 fra det norske utflytterfolk i Nord-Amerika»

* 1994: Medlem av Vinmonopolets bedriftsforsamling
* 1997: Medlem av Valglovutvalget 
* 2000: Medlem av Borgarting lagmannsrett
* 2000–2017: Medlem av Den norske Nobelkomite, valgt frem til 31. desember 2017 (samlet tre perioder)
* 2002: Medlem av Pensjonskommisjonen

### Tillitsverv FrP
* 1988: Medlem av FrPs landsstyre
* 1988: Medlem av FrPs sentralstyre fra
* 1989: Viseformann for Bergen FrP
* 1994–1997: Gruppesekretær for FrPs stortingsgruppe
* 1997–2001: Politisk hovedrådgiver for FrPs stortingsgruppe
* 1996–1997: Medlem av FrPs programkomité
* 1996–2000: Leder for FrPs ressursutvalg for kvinnelige medlemmer
* 1999: Leder for FrPs familiepolitiske utvalg

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ultrahøy frekvens

**Ultrahøy frekvens** (**UHF**) er elektromagnetisk stråling i området mellom 300 MHz og 3 GHz. Øvre del av UHF ligger i mikrobølgeområdet.

Bølgelengde: 0,1 – 1 meter.

## Teknologi
UHF band III og IV skal brukes for det nye Digitalt bakkenett (TV). Frekvensområdet for disse er 470–790 MHz.

Nordisk mobiltelefon (NMT) benyttet et bånd nær 450MHz, og hadde lengre rekkevidde enn dagens mobiltelefoner med GSM-kommunikasjon på 900 og 1800 MHz.

IEEE 802.11 b og g "wi-fi" (se Trådløst lokalt datanett) er også innenfor UHF. Frekvensen på disse er 2,4 GHz.

## Mikrobølgeområdet
Øvre del av UHF ligger i mikrobølgeområdet. En vanlig mikrobølgeovn ligger som regel rundt 2450 MHz.

Det er her viktig å legge merke til at det er kun L-båndet og halve S-båndet som ligger innenfor UHF. Resten ligger i  SHF eller EHF.

## Referanser
Monoplan

**Monoplan** (av *mono-* og *-plan*; til fransk *planer*, «gli, sveve», etter mønster av biplan)  eller **enkeltdekker** er et fly med *ett* sett med vinger. Alternative flykonstruksjoner er biplan (med to par vinger) og triplan (med tre par vinger). Fly med et enkelt vingepar fantes helt fra flygningens barndom, men ble først vanlig på 1930-tallet. I begynnelsen ble vingene bygget som en sammenhengende konstruksjon som gikk tvers gjennom flykroppen, slik som hos Hawker Hurricane.

I løpet av andre verdenskrig kom monocoque-konstruksjon for fly på alvor, hvor flykroppen var bygget uten indre avstivere og vingene uten midtseksjon. Ved utgangen av krigen var fly med flere vingepar nesten fullstendig faset ut. Moderne fly bygges nesten utelukkende som enkeldekkere, med unntak av enkelte spesialfly for luftakrobatikk.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Biplan

**Biplan** (også kalt *todekker* og *dobbeltdekker*) er et fly med to sett vinger. Dette er en eldre måte å bygge fly på. Alternativer er monoplan (med ett sett vinger) eller triplan (med tre sett vinger).

Et biplan med to sett vinger, det ene over det andre, ble benyttet av den første motoriserte flymaskin, Wright Flyer tilhørende brødrene Wright, slik som mange flymaskiner i de første årene med luftfart. Mens biplanets vingestruktur har en strukturell fordel over et monoplan, har det mer luftmotstand enn et tilsvarende uavstivet, frittbærende eller uthengende vinger til monoplan. Forbedrede strukturelle teknikker, materialer og bestrebelsene etter større hastighet gjorde konfigurasjonen med biplan foreldet for de fleste formål på slutten av 1930-årene.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Historisk samling av bilder av biplan
* Hayes, Jacqui: «Bird wings evolved from biplane dinosaurs», *Cosmos magazine*
* «Octave Chanute biplane hang glider», *Spicerweb.org*
Triplan

Et **triplan**, **tredekker** eller **trippeldekker** er et fly med tre sett vinger. Dette er en eldre måte å konstruere fly på. Alternative flykonstruksjoner er biplan (med to sett vinger), som var vanlig i flyvingens barndom – og monoplan (med ett vingesett).

Fordelen med tre vingepar er at arealet av hver enkelt vinge kan være smalere. Dette gir økt utsyn for piloten enn i et biplan. Vingene kan også være kortere, noe som gjør at flyet fortere kan foreta en roll. Vingeparene og vaierene som holder vingene stive fører imidlertid til høy luftmotstand, og triplan er gjerne mindre raske enn tilsvarende biplan. Det ble bygget to svært kjente triplanmodeller under første verdenskrig: Det engelske Sopwith Triplane og dets tyske moststykke Fokker Dr.I (Fokker Triplane), berømt for å ha blitt brukt av den «Røde Baron» Manfred von Richthofen. Enkelte tunge transportfly ble bygget som triplan, og det fantes et italiensk triplan bombefly, Caproni Ca.4.

Etter første verdenskrig forsvant triplanene ganske raskt. På begynnelsen av 1920-tallet ble det laget et triplan racerfly som tok andreplassen i Publizer-løpet i 1922, men designet skapte ingen trend. Et, Catron & Fisk CF-10 ble bygget for Dole Air Race, men det havarerte i San Francisco og kunne ikke delta. I løpet av 1930-årene ble monoplan (ett vingepar) praktisk talt enerådende for alle slags fly.
Hafnium

**Hafnium** er et grunnstoff med kjemisk symbol **Hf** og atomnummer 72. Atommassen (u) er 178,5.

## Historie
Dmitrij Mendelejevs tabell over periodesystemet fra 1869 hadde forutsett eksistensen av et tyngre stoff tilsvarende titan og zirkonium, men i 1871 plasserte han lantan på denne plassen.

En ledig plass til et hittil uoppdaget grunnstoff nummer 72 ble påpekt av Henry Moseley i 1914. Hafnium ble oppdaget av danske Dirk Costner og ungarske George von Hevesy i 1923 i København, Danmark, ved hjelp av røntgenspektroskopi av en prøve med norsk zirkonium-malm. Funnet bekreftet dermed Mendelejevs antagelser fra 1869. 

Hafnium fikk navnet sitt fra *Hafnia*, som er det latinske navnet på Niels Bohrs hjemby København.

## Egenskaper
Hafnium er et skinnende sølvfarget transisjonsmetall som er formbart og korrosjonsbestandig. I romtemperert luft dannes raskt et passiviserende oksidsjikt. På grunn av det passiviserende oksidsjiktet er hafnium uløselig i de fleste syrer, med unntak av flussyre og kongevann. Hafnium er motstandsdyktig overfor konsentrerte baser, men vil reagere med halogener. Ved høyere temperaturer reagerer det med oksygen, nitrogen, karbon, bor, svovel og silisium. Det har mange kjemiske likheter med zirkonium, mens den største fysiske forskjellen er at hafnium har nesten dobbel så høy tetthet som zirkonium. En annen forskjell er at hafnium absorberer nøytroner 600 ganger mer effektivt enn zirkonium. I pulverform er hafnium svært brannfarlig, og det kan selvantenne.

Hafniumkarbid er meget varmebestandig med smeltetemperatur på over 3&nbsp;890&nbsp;°C, og hafniumnitrid er det mest bestandige av alle kjente metall-nitrider, med smeltepunkt på 3&nbsp;310&nbsp;°C

### Isotoper
Naturlig forekommende hafnium består av 6 isotoper hvorav 5 er stabile: 176**Hf** (5,26&nbsp;%), 177**Hf** (18,6&nbsp;%), 178**Hf** (27,28&nbsp;%), 179**Hf** (13,62&nbsp;%) og 180**Hf** (35,08&nbsp;%), og 1 er ustabil: 174**Hf** (0,16&nbsp;%) med halveringstid 2 · 1015 år. I tillegg er 30 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent, hvorav de mest stabile er: 182**Hf** med halveringstid 8,88 · 106 år, 181**Hf** med halveringstid 42,384 dager og 173**Hf** med halveringstid 23,6 dager. De resterende isotopene har alle halveringstider på mindre enn 1 døgn, og de fleste mindre enn 1 time.

CAS-nummer: 7440-58-6

## Forekomst

Hafnium forekommer ikke naturlig i ren form. Det finnes alltid i mineraler som inneholder zirkonium. Det faktum at hafnium alltid opptrer sammen med zirkonium – som har veldig like egenskaper – gjør at fremstilling av rent hafnium er en vanskelig prosess. Andelen av hafnium i jordskorpen er omkring 5 ppm. Silikatet zirkon er den viktigste zirkonium-kilden, og dermed også den viktigste hafnium-kilden. Hafnium finnes også i alvitt, thortveititt og i hafniumsilikatet hafnon.

## Anvendelse
På grunn av sin evne til å absorbere nøytroner, brukes hafnium i kontrollstaver i kjernefysiske reaktorer. Hafnium brukes også i forskjellige metall-legeringer og i elektroder i plasmabrennere.

## Referanser
Kaunas fylke

**Kaunas fylke** er et av ti fylker i Litauen. Det ligger i sentrum av landet, og administrasjonssenter er Kaunas, landets nest største by. Fylket har  innbyggere (2014).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Osmium

**Osmium** er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol **Os** og atomnummer 76. Atommassen (u) er 190,2.

## Historie
Osmium ble oppdaget i 1803 av den engelske kjemikeren Smithson Tennant i London. Han forsøkte sammen med William Hyde Wollaston å finne en fremgangsmåte for å fremstille rent platina ved å løse opp platina-malm i kongevann. Et biprodukt av prosessen var et svart pulver som ikke løste seg opp. Tennant konsentrerte seg om det uoppløste pulveret, og i 1803 identifiserte han 2 nye grunnstoff, nemlig osmium og iridium. Funnet ble dokumentert i et brev til *the Royal Society* i juni 1804.

Tennant døpte det nye grunnstoffet osmium (Gresk *osme* – «lukt») på grunn av osmiumtetroksids ubehagelige lukt.

## Egenskaper
Osmium er et blåhvitt, sprøtt og skinnende transisjonsmetall, og har med sine 22&nbsp;610 kg/m³ den høyeste tettheten av de naturlig forekommende grunnstoffene. Ved temperaturer under 0,66 K blir osmium superledende. Osmium regnes som edelmetall og er dermed relativt lite reaktivt (reaksjonsvillig). Det reagerer bare med ikke-metallene fluor, klor og oksygen. Reaksjonen mellom massivt osmium og oksygen skjer først når metallet er rødglødende, mens osmium i pulverform reagerer med oksygen allerede ved romtemperatur og avgir giftig osmiumtetroksid. I ikke-oksiderende syrer er osmium uløselig; det angripes ikke en gang av kongevann ved normale temperaturer. Derimot angripes osmium av oksiderende syrer som konsentrert salpetersyre, varm svovelsyre og alkaliske løsninger som natriumperoksid.

Osmium er meget giftig

### Isotoper

Naturlig forekommende osmium består av sju isotoper hvor fem er stabile: (187**Os** (1,6&nbsp;%), 188**Os** (13,1&nbsp;%), 189**Os** (16,1&nbsp;%), 190**Os** (26,4&nbsp;%) og 192**Os** (41&nbsp;%), og to ustabile (og dermed radioaktive): 186**Os** (1,58&nbsp;%) med halveringstid 2,0 · 1015 år, og 184**Os** (0,02&nbsp;%) med halveringstid 5,6 · 1013 år. I tillegg finnes 28 kunstig fremstilte ustabile isotoper hvorav de mest stabile er 194**Os** med halveringstid 6 år, 185**Os** med halveringstid 93,6 døgn, 191**Os** med halveringstid 15,4 døgn og 193**Os** med halveringstid 30,11 timer. De resterende isotopene har alle halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 1 time. 

CAS-nummer: 7440-04-2

## Forekomst

Osmium er et meget sjeldent grunnstoff, og andelen i jordskorpen er 50 deler pr. trillion. Det forekommer i ren form naturlig, og finnes også i forskjellige platina-malmer sammen med andre metaller i platina-gruppen. Det danner sammen med iridium en naturlig legering som kalles *osmiridium*. 

De viktigste forekomstene er den platina-rike nikkelmalmen i Sudbury (Ontario i Canada), Ural i Russland og i Witwatersrand i Sør-Afrika. Fremstilling av rent osmium er en komplisert prosess, og på verdensbasis produseres det mindre enn 1 tonn årlig.

## Anvendelse
Osmium brukes nesten utelukkende til å lage harde legeringer sammen med andre metaller i platinagruppen. Disse legeringene brukes blant annet i nåler i platespillere og pennesplitter på fyllepenner og i panserbrytende ammunisjon.

## Se også
*Iridium
*Periodesystemet

## Referanser
Kokepunkt

**Kokepunkt** er den temperaturen hvor et stoff går over fra flytende fase til gassfase. Denne temperaturen avhenger av det ytre trykket. Som regel oppgis kokepunktet som koketemperaturen ved atmosfærisk trykk ved havets overflate, 1013,25 hPa.

Kokepunktet til et stoff avhenger av type sterke og svake bindinger stoffet har. Et salt (som har ionebinding) har høyt kokepunkt. 

Stoffer med kovalente bindinger som oksygen har lavt kokepunkt, og det er derfor oksygen (O2) er i gassform på jorden. Det er bare svake van der Waalske bindinger mellom O2-molekylene.

Hydrogenbinding mellom molekylene gir også høyere kokepunkt enn normalt, uten hydrogenbinding ville vann (H2O) hatt et mye lavere kokepunkt.

## Se også
* Aggregattilstand
* Faseovergang
Moldepanoramaet

**Moldepanoramaet** er fjellrekken man fra Molde kan se på sørsiden av Romsdalsfjorden. Fra utsiktspunktet Varden kan man se 222 topper, de fleste over 1000 meter høye, men tidligere har panoramaet vært regnet for å bestå av 87 topper, som alle er synlige fra byens sentrum.

## Eksterne lenker
* Montasjer av Moldepanoramaet sett fra Varden
* Moldepanoramaet sett fra Nordbyen
Acre (Brasil)

**Acre** er en delstat nordvest i Brasil og grenser til Peru i vest og Bolivia i sør. I tillegg grenser den til nabodelstatene Amazonas og Rondônia. Delstatshovedstad er Rio Branco. Delstaten hadde i 2015 et beregnet folketall på .

## Geografi
Acre er hovedsakelig dekket av regnskogen i Amazonas. Delstaten er en kjent produsent av naturgummi.

Her finner man Acre-geoglyfene som er en gruppe gamle geoglyfer fra rundt år 1300.

## Økonomi
Historisk sett har naturgummi vært den viktigste inntektskilden for Acre. Med synkende priser på gummi, har man i tillegg fokusert på andre inntektskilder som tømmer, kvegdrift og nøtter. Turisme blir også gradvis viktigere.

## Urbefolkning
Det bor ulike urbefolkningsgrupper i Acre, hvor de fleste tilhører språkgruppen panoan. Dette inkluderer kashinawa, jaminawa og xanenawa. Andre språk i delstaten er blant annet madiha (kulina) fra språkgruppen arawan samt yine (manchineri) og ashaninka (kampa) fra språkgruppen arawakan.

## Historie
I 1899&ndash;1900 ledet Luiz Galvez Rodrigues de Arias en ekspedisjon i det som nå er Acre. Formålet var å ta kontroll over området, som på den tid var en del av Bolivia. Rodrigues de Arias erklærte seg selv som president i «republikken Acre» den 14. juli 1899. Denne republikken varte frem til mars 1900. Et nytt forsøk på å erklære Acre som egen republikk varte fra november til desember 1900. Til tross for disse forsøkene, var Acre en del av Bolivia frem til 1903, da Brasil kjøpte området. Den 25. februar 1904 ble området erklært som et føderalt territorium i Brasil. Denne statusen varte frem til 1962, da Acre fikk status som egen delstat.

Gjennom 1970-tallet ble det drevet intensiv og uregulert tømmerhogst i delstaten, noe som utgjorde en trussel mot urbefolkningen. Delstaten har nå innført reguleringer på denne hogsten.

## Se også
*Acres flagg

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Rio Branco

**Rio Branco** er delstatshovedstad og en kommune i delstaten Acre som ligger nordvest (nordregionen) i Brasil. Byen ligger ved elva Rio Branco og ble etablert i 1882. Den fikk navnet Rio Branco i 1912 og hadde 306&nbsp;000&nbsp;innbyggere i 2005.

## Galleri

Fil:Acre rio Branco (386).jpg|
Fil:Passarela joaquim Macedo.jpg|
Fil:Acre rio Branco (137).jpg|
Fil:Acre rio Branco (558).jpg|
Fil:Acre rio Branco (133).jpg|
Fil:Rio Branco frio.JPG|
Fil:Museu da borracha.jpg|
Fil:Arena da floresta.jpg|
Fil:Acre rio Branco (487).JPG|
Fil:Riobranco aeroporto.jpg|
Fil:Acre rio Branco (543).jpg|
Fil:Acre rio Branco (146).jpg|


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* http://wikimapia.org/#y=-9978318&x=-67798004&z=11&l=0&m=a
* http://rodrigofneves.spaces.live.com
Iridium

**Iridium** er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol **Ir** og atomnummer 77. Atommassen (u) er 192,2.

## Historie
Iridium ble oppdaget i 1803 av den engelske kjemikeren Smithson Tennant i London. Han forsøkte sammen med William Hyde Wollaston å finne en fremgangsmåte for å fremstille rent platina ved å løse opp platina-malm i kongevann. Et biprodukt av prosessen var et svart pulver som ikke løste seg opp. Tennant konsentrerte seg om det uoppløste pulveret, og i 1803 identifiserte han 2 nye grunnstoff, nemlig osmium og iridium. Funnet ble dokumentert i et brev til *the Royal Society* i juni 1804.

Tennant døpte det nye grunnstoffet iridium etter gresk *ίρις, iris* – «regnbue», på grunn av stoffets fargerike salter.

## Egenskaper
Iridium er et hardt sølvhvitt transisjonsmetall, og er det mest korrosjonsbestandige av de kjente grunnstoffene. Det angripes ikke av noen syrer, ikke en gang kongevann, men løses opp av flytende salter. Hvis iridium glødes oksiderer det og danner svartfarget **IrO**2. På grunn av sin hardhet og sprøhet er det vanskelig å forme og maskinere rent iridium. Ved temperaturer under 0,11 K blir iridium superledende.

Iridium er regnet som det nest tyngste grunnstoffet etter osmium, men isotopen 193**Ir** er den tyngste av alle kjente stabile isotoper med 22&nbsp;650 kg/m³. Hvilket grunnstoff som har høyest tetthet er derfor et spørsmål om definisjon, selv om osmium med 22&nbsp;610 kg/m³ generelt regnes som det tyngste.

### Isotoper
Naturlig forekommende iridium består av 2 stabile isotoper: 191**Ir** (37,3&nbsp;%) og 193**Ir** (62,7&nbsp;%). I tillegg finnes 34 kunstig fremstilte ustabile (og dermed radioaktive) isotoper, hvorav de mest stabile er 192m2**Ir** med halveringstid 241 år, 194m2**Ir** med halveringstid 171 døgn og 192**Ir** med halveringstid 73,83 døgn.

CAS-nummer: 7439-88-5

## Forekomst

Iridium er sjeldnere enn både gull og platina, og forekommer naturlig i ren form som små korn i platina-malm og elvesand. Sammen med osmium danner det to mineraler: osmiridium, hvor halvparten består iridium, og resten består av osmium, platina, ruthenium og rhodium, og iridosmium som består av 55-80&nbsp;% osmium og 20-45&nbsp;% iridium. Iridium finnes ofte i meteoritter. Iridium er også et biprodukt av nikkelfremstilling.

De viktigste forekomstene ligger i Sør-Afrika, Ural i Russland, Nord- og Sør-Amerika, Borneo og Japan.

Iridium er 20&nbsp;000 ganger mer vanlig i verdensrommet enn i jordskorpen – trolig fordi mesteparten av det som fantes på Jorden, sank innover i kjernen da planeten var ung.

## Anvendelse
Iridium brukes i blant annet kirurgiske instrumenter, tennrør og elektroder. Det inngår i legeringer med osmium. Isotopen 192**Ir** er radioaktiv og benyttes som kilde ved strålebehandling av kreft.

## Se også
*Periodesystemet
*Osmium

## Referanser
Simeon av Sachsen-Coburg-Gotha

**Simeon II**, eller **Simeon av Sachsen-Coburg-Gotha** (bulgarsk *Симеон Борисов Сакскобургготски*, *Simeon Sakskoburggotski*) (født 16. juni 1937 i Sofia) var den siste tsar av Bulgaria. Han tilhører det tyske fyrstehuset Sachsen-Coburg-Gotha. 

Simeon av Sachsen-Coburg-Gotha besteg tronen i 1943 etter farens plutselige død, men ble tvunget i eksil i 1946, ni år gammel, som følge av et sovjetstøttet kupp. Han flyktet først til Egypt med sin søster Maria-Luisa og sin mor, og fikk i 1951 asyl i Francos Spania. Her levde han som forretningsmann, frem til han i 1996 vendte tilbake til Bulgaria. I perioden 24. juli 2001 til august 2005 var han Bulgarias statsminister, etter at partiet han grunnla vant en stor valgseier.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Adelskalenderen (skøyter)

**Adelskalenderen** er i hurtigløp på skøyter en sentral og objektiv rangering av skøyteløperne basert på personlige rekorder. Rangeringen er etter det samme prinsippet som brukes i allroundmesterskap på skøyter som består av 500, ,  og  meter for kvinner og 500, ,  og  meter for menn. Den ble først innført i Norge, og begrepet «Adelskalender» brukes på flere språk.

## Utregning
Rangeringen gjøres etter tidspoeng hvor skøyteløperen med laveste poengsum rangeres på 1.-plass. Tiden på hver distanse regnes om til sekunder og deles på antall 500-metere distansen består av. For eksempel deles tiden på  meter med 10 da en  meter er 10 ganger så langt som en 500 meter. En tid på  meter på 6 minutter og 35,67 sekunder vil gi poengsummen 39,567 etter følgende utregning: ((6*60)+35,67)/10 = 39,567. 

Poengsummen for en skøyteløper på adelskalenderen blir summen av tidspoengene for de fire distansene som inngår i adelskalenderen. Dersom en tid på en distanse gir tidspoeng med mer enn 3 desimaler rundes det ned til nærmeste tusendel før tidspoengene på hver distanse legges sammen til skøyteløperens poengsum.

Kalenderen rangerer verdens beste skøyteløperes personlige rekorder på de fire VM-distansene – 500 m,  m,  m og  m – alt omregnet i sammenlagtpoeng basert på anvendte sekunder i gjennomsnitt per 500 m av hver distanse. Etter ethvert skøyteløp kunne enhver med avis eller reiseradio, ved hjelp av enkel hoderegning, selv oppjustere adelskalenderen. 

Adelskalenderen er fortsatt en like objektiv oversikt etter at hundredelene ble innført, bare mer presis. For enkelte løpere er best mulig tid på enkeltdistanser enda viktigere enn en best mulig poengsum på adelskalenderen blant annet på grunn av innføringen av VM på enkeltdistanser fra det første enkeltdistanse-VM på Hamar i Norge i 1996. 

### 50 på topp på adelskalenderen for menn
:*Korrekt pr. 11. mars 2024.

Kursiverte tider er fra sesongen 2023/24 og tider som er gjeldende verdensrekorder er uthevet.



=== 50 på topp på adelskalenderen for kvinner === 
:*Korrekt pr. 11. mars 2024.'': 
 
Kursiverte tider er fra sesongen 2023/24 og tider som er gjeldende verdensrekorder er uthevet.

### Utvikling i toppen av adelskalenderen (menn)
Tabellen viser lederen av Adelskalenderen ved slutten av alle sesonger fra 1893 til dagens dato.

## Referanser




## Eksterne lenker
* skyggespill.no: Norsk Adelskalender for hurtigløp på skøyter.
* Evert Stenlunds skøytesider
*  Adelskalenderen: topp-25 for herrer og topp-25 for damer på SpeedSkatingStats.com
Gyro

**Gyro** kan sikte til:

## Biologi
* *[[Gyrodactylus]]*, fiskeparasitter
** *[[Gyrodactylus salaris]]*, lakseparasitt

## Mat
* Gyros, gresk matrett

## Teknologi
* Gyroskop, innretning som utnytter treghet
* Autogyro, luftfartøy
* Gyrokompass, flyinstrument
* Kunstig horisont, flyinstrument
Troms Fylkes Dampskibsselskap

**Troms Fylkes Dampskibsselskap ASA (TFDS ASA)** er et norsk rederi som ble stiftet i 1866 under navnet Tromsø Amts Dampskibsselskap. Med utgangspunkt i Nord-Norge utviklet rederiet seg til å bli en nasjonal og internasjonal aktør innenfor transport og reiseliv, med Hurtigruten som den største virksomheten. Etter at selskapet ved utgangen av 2004 ble majoritetseier i AS TIRB, hadde TFDS-gruppen over 2 000 ansatte. Gruppen disponerte en flåte på 38 skip, 123 busser samt 86 gods- og varebiler. Hovedkontoret lå i Tromsø. Administrerende direktør var Henrik Andenæs, og styreleder var Ole Lund.

TFDS kom inn i Hurtigruten i 1979 ved at Det Bergenske Dampskibsselskab (BDS) solgte sine 4 hurtigruteskip til TFDS.

De to hurtigruterederiene Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab (OVDS) og TFDS besluttet i desember 2005 å slå seg sammen. Fusjonen ble gjennomført 1. mars 2006. Det nye selskapet fikk navnet Hurtigruten Group, men navnet ble i 2007 endret til Hurtigruten ASA. Selskapet forventer en omsetning på rundt fire milliarder kroner årlig, og får cirka 3&nbsp;400 ansatte. Ny administrerende direktør ble Jan Kildal (OVDS) og ny styreleder ble Ole Lund (TFDS). Hovedkontor for hurtigruten ble lagt til Narvik, mens kontoret for ferger og hurtigbåter ble lokalisert i Tromsø.

De to sistnevnte virksomhetene ble etter hver overtatt av Torghatten trafikkselskap i Brønnøysund, og utskilt som et datterselskap av dette, under navnet Torghatten nord og fortsatt tilhold i Tromsø.

## Hurtigruteskip
Liste over hurtigruteskip som TFDS har eid inntil 2006.

*MS «Midnatsol» (1949) («Midnatsol II»)(1979–1983)
*MS «Nordlys» (1951) (1979–1983)
*MS «Polarlys» (1952) (1979–1993)
*MS «Nordstjernen» (1979–2006)
*MS «Midnatsol» (1982) («Midnatsol II» og «Lyngen»)(1982–2006)
*MS «Ragnvald Jarl» (1989–1995)
*MS «Harald Jarl» (1989–2001)
*MS «Kong Harald» (1993–2006)
*MS «Nordlys» (1994–2006)
*MS «Polarlys» (1996–2006)
*MS «Trollfjord» (2002–2006)
*MS «Midnatsol» (2003–2006)

## Hurtigbåt

*MS «Fjorddronningen II»
*MS «Fjorddronningen»
*MS «Fjordkongen»
*MS «Fjordprinsessen»
*MS «Reinfjord»
*MS «Tromsprinsen»
*MS «Vågsfjord»

## Ferge
*MF "Andfjordferja"
*MF "Dyrøy"
*MF "Fløytind"
*MF "Godfjord"
*MF "Gullesfjord"
*MF "Helgøy"
*MF «Hålogaland»
*MF «Karlsøy»
*MF "Kvaløy"
*MF «Kveøy»
*MF "Malangen"
*MF «Melshorn»
*MF "Ole Bull"
*MF "Reinøy"
*MF «Salangen»
*MF "Vaggasvarre"
*MF «Vardehorn»
*MF "Vengsøy"

## Offshorefartøy
*MS "Troms Tjeld"
*MS "Troms Skarven"
*MV "Aldoma"
*MV "Kovambo"

## Andre skip
*KV "Tromsø"
*MS «Grytøy»
*MS "Lance"
*Testfartøy LMN 
*Testfartøy RJO

## Eksterne lenker
* Hurtigruten ASA
* Omfattende privat side om hurtigruteskipene

## Litteratur

## Referanser
Alytus fylke

**Alytus fylke** er et av ti fylker i Litauen. Det er det sørligste, og grenser til Belarus i sør og Polen i sørvest. I nordvest grenser Alytus fylke til Marijampole fylke, i nord til Kaunas fylke og i nordøst til Vilnius fylke. Fylket har  innbyggere (2014).

Fylket ligger i landskapet Dzukija, og store deler ligger i furuskoger. Elva Nemunas kommer inn fra Belarus like sørvest for kurbyen Druskininkai.

I fylket ligger Grutas' museumspark ved Druskininkai som beskriver hvordan det var å leve i Sovjetunionen. Parken er blitt en av landets best besøkte turistattraksjoner. Parken har samlet mange av de mest kjente sovjetiske skulpturene i Litauen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Klaipėda fylke

**Klaipėda fylke** er et av ti fylker i Litauen. Det ligger i den vestligste delen av landet som er den eneste med en kystlinje. Fylket har  innbyggere (2014).

Fylket grenser til Latvia i nord, til Telsiai fylke i nordøst, til Taurage fylke i sørøst og til Kaliningrad oblast i Russland i sør. Fylkets administrasjonssenter er Klaipeda, landets tredje største by. 

I fylket ligger også badebyene Palanga og Nida. Den kuriske landtunge, som er delt med Russlands Kaliningrad oblast, står på Unescos liste over verdens kulturarv.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ivar Ballangrud

**Ivar Eriksen Ballangrud** (1904–1969) var en norsk skøyteløper som utgjorde «Hadelandstrioen» sammen med Michael Staksrud og Hans Engnestangen, og han var medlem av Oslo Skøiteklub, Trondhjems Skøiteklub og Drammens Skøiteklub. Han blir gjerne regnet for å være Jevnaker-gutt, og en statue av ham, laget av den norske billedhuggeren Sivert Donali, ble i 1993 reist på torget midt i Jevnaker sentrum. Statuen ble så i 2020 flyttet videre til Jevnaker kunstisbane. 

## Karriere
Ballangrud fikk sitt nasjonale og internasjonale gjennombrudd som langdistanseløper i 1924. Etter at en sesong ble ødelagt på grunn av reumatisme, kom han tilbake og ble verdens- og norgesmester i 1926. I VM vant han, som den første etter Oscar Mathisen og siste før Ard Schenk, alle fire distanser. Han vant sitt siste VM i 1938 og avsluttet den internasjonale karrieren med 4.-plass året etter. Han forsøkte å kvalifisere seg til OL som 43-åring i 1948, men lyktes ikke.

Ballangruds store sesong var 1936, da han vant NM, EM, VM og tre OL-distanser &ndash; 500, 5&nbsp;000 og 10&nbsp;000 meter &ndash; pluss sølvmedalje på 1&nbsp;500 meter. 500-meterseieren var omdiskutert. Tilskuere med stoppeklokke hadde langt dårligere tid for Ballangrud enn den offisielle, og pressen mente at det hadde oppstått en misforståelse mellom tidtagere og protokollfører, noe som arrangørene unnlot å rette opp av prestisjehensyn. Seieren gikk dermed til Ballangrud istedenfor Georg Krog.

Han var norsk flaggbærer i vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Ivar Ballangrud vant til sammen fire verdensmesterskap, fire europamesterskap og fem norgesmesterskap, foruten fire OL-mesterskap. Han satte fire offisielle verdensrekorder, samt noen uoffisielle bestenoteringer; blant annet tangerte han Oscar Mathisens legendariske, 22 år gamle 1&nbsp;500 meterrekord i 1936. I et testløp med fellesstart i forkant av OL 1932 gikk han 10&nbsp;000 m på 16.46,4–31 sekund under gjeldende verdensrekord. Han detroniserte Oscar Mathisen fra toppen av Adelskalenderen i 1930, og toppet denne i syv år.

I tillegg til hurtigløp på skøyter var han aktiv i sykling og skihopping. Han var blant de første norske idrettsutøverne som konkurrerte i Sovjetunionen, men tilhørte aldri Arbeidernes Idrettsforbund. Under og etter idrettskarrieren drev han sportsbutikk; først i Drammen og senere i Trondheim.

## Personlige rekorder
42,7 – 1.29,3 – 2.14,0 – 4.49,6 – 8.17,2 – 17.14,4

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere
* Oversikt over flest vunne gullmedaljer i ett og samme OL
* Liste over norske kjente idrettspersoner på sokkel
* Ivar Ballangruds minneløp

## Referanser




## Gatenavn
I Stavanger er Ivar Ballangrud hedret med *Ivar Ballangruds gate* på Tjensvoll.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Gottfried Ignatius Montz

**Gottfried Ignatius Montz** (i Norge også kalt **Gudfred Johan Montz**, født 22. mai 1813 i Randerath nær Heinsberg i den napoleoniske franske satelittstat *Grand-Duché de Berg et de Clèves*, død 19. januar 1868 i Lay nær Koblenz i kongedømmet Preussen) var den første katolske sognepresten i Norge etter reformasjonen. 
## Biografi
Han ble født i 1813, i en tid da europakartet var preget av omveltninger. Etter Napoleons endelige fall var fødebyen Randerath en tysk landsby som lå like ved grensen til Nederland. 

Etter studier i Louvain ble Montz presteviet i 1839, og like etter reiste han til Stockholm for å virke der. 

Den 7. juli 1842 kom han til Christiania for å døpe datteren til den franske generalkonsulen. Det var på dette tidspunkt ikke tillatt med noen religionsutøvelse utenfor statskirken, men kong Karl Johan av Sverige og Norge hadde gitt tillatelse av diplomatiske hensyn. De 60 katolikkene som var til stede ved dåpen søkte kongen om tillatelse til å opprette en menighet i Christiania, og den 12. september 1842 flyttet Montz dit. Tillatelsen var enda ikke gitt, men signalene var gode, og han ønsket å begynne å få praktiske ting på plass. 

I april 1843 hadde kongen gitt tillatelse til etablering av en katolsk menighet i Norge, og Montz ble første sogneprest for St. Olav menighet (da St. Olaf, nå St. Olav domkirkes menighet). Han feiret menighetens første messe i et provisorisk kapell viet til St. Olav, som lå i en bygård på hjørnet av Youngs gate og Storgaten. Tomten som menighetens nye, permanente kirke skulle oppføres på, ble ikke innkjøpt før etter at Montz hadde forlatt Norge. 

I 1846 ga Montz ut den første norskspråklige, katolske katekismen, med tittelen *Religionsunderviisning for den katholske Ungdom : efter Canisii Katechismus*. 

Han vendte tilbake til det som nå var Rhinprovinsen i kongedømmet Preussen i april 1848, og gjorde tjeneste som sogneprest først i Aachen, og senere i Prümm (nær Trier) og Lay (nær Koblenz). Embetet i Lay hadde han til sin død 19. januar 1868.

## Referanser
Skorgedalen

**Skorgedalen** er et hytte- og friluftsområde i Rauma kommune.

Den gamle seterdalen er et populært reisemål for skiløpere om vinteren. Fra toppen av skitrekket har en god utsikt til de kjente fjellene Romsdalshorn, Trollveggen, Trollstigen og til Åndalsnes sentrum. Alpinsenteret har fire kilometer med alpinløyper, eget kjelketrekk, slalåmløyper og turløyper. Her ble NM i fartsskigrenen arrangert i 1996 og 1997.
NM i alpint i 1940 ble arrangert i Skorgedalen.

## Referanser
Sverd i fjell

«**Sverd i fjell**» er et monument innerst i Hafrsfjord i Stavanger kommune. Monumentet er laget av skulptøren Fritz Røed fra Bryne og ble avduket av kong Olav i 1983. Det er tre store sverd som er satt ned i svaberget til minne om slaget i Hafrsfjord i 872, da Harald Hårfagre samlet Norge til ett rike. Neset der sverdene er reist heter Mølleberget.

Det største sverdet representerer den seirende kongen, mens de to andre symboliserer de tapende småkongene. Minnesmerket er også et fredssymbol, sverdene er satt ned i fjellet for at de aldri mer skal brukes. Sverdene er opptil 9,2&nbsp;m høye, og er utformet over tre typer vikingtidssverd som er temmelig vanlige å finne over hele landet.

I forbindelse med Stavanger2008, Stavanger som europeisk kulturhovedstad, ble et utsnitt fra kunstverket gjengitt på et norsk frimerke.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sværen

**Sværen** kan vise til:

## Stedsnavn
* Sværen (Sogndal) – ei grend i Sogndal kommune i Vestland fylke.

## Personer
* Jørn H. Sværen – en norsk musiker og forfatter
Richard Axel

**Richard Axel** (født 2. juli 1946 i New York) er en amerikansk lege og nevrolog som fikk Nobelprisen i fysiologi eller medisin sammen med Linda B. Buck i 2004.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Homepage of Axel's research group at Columbia University
* Webpage at Howard Hughes Medical Institute
Aaron Ciechanover

Prof. **Aaron Ciechanover** (født 1. oktober 1947 i Haifa, Palestinamandatet) er en israelsk biolog og lege som fikk Nobelprisen i kjemi i 2004 sammen med Avram Hershko og Irwin Rose.

## Priser (utvalg)
* 2000 – Albert Lasker Basic Medical Research Award

## Referanser


## Eksterne lenker
Linda B. Buck

**Linda B. Buck** (født 29. januar 1947) er en amerikansk biolog. Hun fikk i 2004 Nobelprisen i fysiologi eller medisin sammen med Richard Axel.

## Biografi
Buck tok bachelorgrad i psykologi og mikrobiologi i 1975 ved University of Washington i Seattle og tok doktorgrad i mikrobiologi ved University of Texas i Dallas i 198. Deretter arbeidet hun for Richard Axel ved Columbia University i New York City. Hun begynte senere ved Fred Hutchinson Cancer Research Center med tilknytning til University of Washington og Howard Hughes Medical Institute.

Buck og Axel skrev det banebrytende arbeidet som åpnet veien for å analysere luktemekanismene på genetisk og molekylært nivå i 1991. De påviste at luktreseptorer tilhørte  de G-proteinkoblede reseptorer. Ved å analysere rotte-DNA slo de fast at det finnes rundt tusen forskjellige gener for luktreseptorer i pattedyrenes genom.

Hennes forskningsinteresse er hvordan nesen oppfatter lukter og feromoner, og hvordan hjernen tolker dem. Hun ser også på mekanismene bak aldring ved å studere puberteten hos mus og livsløpet til rundormen *[[Caenorhabditis elegans]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker

*  Kort biografi på Howard Hughes Medical Institute
Avram Hershko

Prof. **Avram Hershko** (født 31. desember 1937 i Karcag i Ungarn) er en israelsk biolog. Med Aaron Ciechanover og Irwin Rose fikk han Nobelprisen i kjemi i 2004.

## Priser (utvalg)
* 2004 – Nobelprisen i kjemi
* 2001 – Wolfprisen i medisin.
* 2000 – Albert Lasker Basic Medical Research Award

## Referanser


## Eksterne lenker

* https://web.archive.org/web/20060814113354/http://www.technion.ac.il/~rapinst/hershko.html
Irwin Rose

**Irwin Rose** (født 16. juli 1926 i Brooklyn i New York i USA, død 2. juni 2015 i Deerfield, Massachusetts) var en amerikansk biokjemiker. Med Aaron Ciechanover og Avram Hershko fikk han Nobelprisen i kjemi i 2004.

## Referanser


## Eksterne lenker