Skihopping

**Skihopping** er en vinteridrett tilhørende nordiske grener hvor utøveren, med ski på beina, starter med å kjøre ned et *ovarenn*, sittende på huk, som regel fra et *stillas*, ofte utstyrt med en *startbom* festet til en flyttbar *avsats*, og ut på et rampeformet *hopp* hvorfra utøveren tar *sats* (går fra huksittende til stående) og forsøker å *sveve* over *kulen* og deretter så langt nedover *unnarennet* som mulig før *nedslaget* (landingen), det hele gjennomført så stilfullt som mulig, og avslutter ved å renne ned *overgangen* og ut på *sletta*.

Utøveren får utregnet en poengsum, basert på et fastsatt antall lengdepoeng, som varierer med bakkens størrelse, og på stilkarakterer på en skala fra 1 til 20 stilpoeng, gitt av fem dommere.
Fra og med 2010 gis det også et tillegg/fratrekk i poengsummen basert på vindforholdene (retning og styrke på ulike punkter i unnarennet) og hvilken avsats løperen starter fra.

*Satsen*, som er bevegelsen for å komme fra sittestilling brukt i ovarennet til oppreist stilling idet løperen forlater hoppet, regnes som den mest kritiske detaljen for et vellykket skihopp. Etter satsen følger *rotasjonen* for at kroppen og skiene skal være tilpasset det dynamiske lufttrykket underveis i den påfølgende *svevfasen*. *Landingen* skal helst utføres med et *[[telemarknedslag]]*, hvor løperen bøyer i knærne med den ene skien ført fremover. Denne teknikken ble brukt for å kunne stoppe en ubalanse forover eller bakover som kunne resultere i fall. Nå hindrer sko og bindinger i stor grad dette. 

Skihopping kan være både en individuell øvelse og en lagkonkurranse, såkalt *laghopping*. Dessuten inngår skihopping som en av to øvelser i kombinert.

## Teknisk utforming

En skibakke består ovenfra og ned av et *stillas* (av tre, betong eller snø), et *ovarenn* med *radius*, et *hopp*, en *kul*, et *unnarenn*, et *konstruksjonspunkt*, en *overgang*, en *fallgrense* og en *slette*. *Konstruksjonspunktet* (tidligere kalt kritisk punkt), forenklet betegnet som *K-punktet* eller bare *K* og egentlig en linje på tvers av bakken, er starten av overgangen. Det er altså det bratteste stedet i bakken. Dersom bakken har et bratteste parti over en gitt lengde, er K-punktet det nederste, bratteste stedet.

Lengste lovlige hopplengde, uten at omgangen blir kansellert og farten blir satt ned, settes normalt i forhold til konstruksjonspunktet, f.eks. 10 % over.

## Bakketyper

Skihopping utøves i ulike bakkestørrelser. En skiller mellom *småbakke* (10 – 50 m), *mellombakke* (50 – 85 m), *normalbakke* (85 – 110 m), *storbakke* (110 – 160 m) og *skiflygingsbakke* (> 160 m). I verdenscupen konkurreres det i de tre sistnevnte typene bakker, i VM og OL i normalbakke og storbakke.

## Utstyr
*Hoppski* er både spesielt lange og brede (konstant langs skien) i forhold til andre typer ski. Den har en lett bøyd tupp foran som skal hindre skien å bremse mot løssnø som for alle typer ski. Det er innført en regel for maksimalt tillatt skilengde for en hopper. Denne har endret seg litt over tid. Her er noen regler som har eksistert, i kronologisk rekkefølge (hvor *Høyde* betegner hopperens høyde i cm og *Vekt* er hopperens vekt med hoppdress og -sko i kg):
* Skilengde = Høyde + 80 cm
* Skilengde = 0,9 x Høyde + 1,5 x (Hoppervekt + Skivekt) (Helge Nørstruds første forslag fra 1996)
* Skilengde = 1,45407 x Høyde (Forenklet forslag fra Nørstrud)
* Skilengde = 1,46 x Høyde (Opprundet regel fra FIS, nov. 1997)
* Skilengde = 1,46 x Høyde + 0,675 * (BMI - 20) (Ny regel fra 2005. BMI er kroppsmasseindeks = Vekt/(Høyde*Høyde) )
*Hoppsko*, ofte betegnet hoppstøvler, har en kraftig støtte bak leggen, noe som forhindrer hopperen i å komme bakpå, samt hjelper ham til å holde bedre balanse. Man fester bindingen i støvelens tupp og med en hælstropp bak på støvelens hæl.

*Hoppdresser* er sydd på en slik måte at de slipper inn luft foran og demmer opp bak. Hensikten er å få en slags "vinge-effekt", så hopperen får mer luft å flyte på.

## Dommere og poengsum

I konkurranser er det både *lengdedommere* for å anslå hoppets lengde (etter hvert med video som hjelpemiddel: *videomåling*) og *stildommere* som bedømmer stil på en skala fra 0 til 20. Et stående hopp skal gis minst 10 i stil. Lengde og stil er grunnlaget for poengsetting. Stilbedømningen fra tre av fem dommere (dårligste og beste verdi strykes) summeres og legges til lengdepoengene. Lengdepoengene regnes ut ved at bakkens k-punkt brukes som tabellpunkt. En hopplengde tilsvarende k-punktet gir 60 poeng. Forskjellen mellom hoppets målte lengde og k-punkt-lengden multipliseres med aktuell bakkes meterverdi og trekkes fra/legges til de 60 poengene.

Den totale poengsummen fra de to hoppene i en konkurranse er grunnlaget for å rangere hopperne.

### Meterverdier

I Norge benytter kombinert hopp og spesielt hopp samme meterverdi. Unntak gjelder for bakker over 100 meter der kombinert hopp bruker meterverdien 1,2.

## Vindmåling
Vindens styrke og retning har betydning for hvilken lengde som oppnås. For å redusere denne faktorens påvirkning på resultatene blir det gjort vindmåling på syv steder (i verdenscuprenn – fem i Norgescup og ni i skiflyving)) i unnarennet. Poengene beregnes utifra oppdrift (minuspoeng) eller baktrekk (plusspoeng). 

Ved en konkurranses begynnelse, settes en utgangsfart, kombinert med en «vindkorridor», normalt ca 1 m/s i forhold til minimums og maks vindstyrke. Hvis vinden endres i løpet av konkurransen, kan man redusere eller øke farten. Hvis man øker farten fordi det blir mindre oppdrift, gis det minuspoeng, og omvendt hvis det blir mer oppdrift. I teorien skal endring av fart på grunn av vindstyrkeendring gå i 0, slik at konkurransen blir rettferdig, til tross for endringene. Før dette ble innført i 2010, måtte man stoppe omgangen, og begynne på nytt.

## Sommerhopping
De senere årene har en bygd hoppbakker som også kan brukes om sommeren. Det anvendes spor av porselen i ovarennet og plast i unnarennet.

## Historie
Skihopping regnes å ha oppstått i Morgedal, Telemark. Den første dokumenterte konkurransen foregikk i Trysil i 1862. Den første alminnelig kjente konkurransen ble arrangert i Husebybakken, Ullern, Oslo, i 1879. Opprinnelig inngikk hoppingen som del av et langrenn, og det ble ikke målt hopplengde, bare bedømt stil på en skala fra 1 til 5. Denne årlige konkurransen ble flyttet til Holmenkollen i 1892, og Holmenkollen har siden vært regnet som skisportens «Mekka».

### Utvikling av teknikker
Skihopping ble tradisjonelt praktisert med skiene tilnærmet side ved side gjennom svevet. Armene ble aktivt brukt for å holde balansen, og det ble regnet som god stil at en veivet med armene. 

**Kongsbergknekk** var en stil som ble utviklet på Kongsberg på begynnelsen av 1920-tallet av Jacob Tullin Thams og Sigmund Ruud. De begynte å hoppe mer framoverlent enn tidligere, utført med en karakteristisk knekk i hoften. Armene holdt de ut til siden eller framover. Kongsbergknekken var den dominerende hoppstilen fram til finnestilen, med strak kropp og armene lagt bakover langs kroppen, overtok på 1950-tallet. Noen prøvde å ha armene framover mot slutten av svevet for bedre flyt (f.eks. Helmut Recknagel). 

Den hopperen som kanskje særlig var kjent for Kongsbergknekken var Birger Ruud. Andre kjente hoppere med denne stilen var Kaare Walberg, Alf Andersen og Sven Selånger. Også Karl Hovelsen, som bodde i USA fra 1905 til 1922, og ble en pioner for skisporten der, hoppet med knekk i hoften. Sepp Bradl brukte teknikken da han i 1936 var den første som hoppet over 100 meter.

Hoppnormen ble ikke tilpasset Kongsbergknekken (med svak bøyning i hoften) før i 1936. Fra 1918 og fram til da hadde normens ideal vært å hoppe med strak kropp, ev. kombinert med opptrekk av beina.

Svenske Jan Boklöv lanserte dagens *[[V-stil]]* hvor skiene vinkles utover i en V. Alle hoppere gikk etter hvert (tidlig 90-tall) over til denne stilen ettersom den hadde klare aerodynamiske fordeler og bidro til større lengder. I starten var vinkelen ganske liten, men den økte etter hvert. I 2004 ble begrepet *W-stil* lansert for en stil hvor det er en viss avstand mellom bakre skiender, nå ofte kalt *H-stil*.

Aerodynamiske hensyn er blitt stadige viktigere etter hvert som hopplengdene har økt. Nå blir flere faktorer regulert: skilengde kontra hopperens høyde og vekt, skidressenes romslighet og gjennomstrømningsgrad.

En annen påfallende endring fra tidligere er at hopperne nå sitter i ovarennet med armene bakover, mens armene tidligere var rettet fremover. Denne teknikken som reduserer luftmotstanden ble først tatt i bruk i et internasjonalt hopprenn av Heinz Wosipiwo under VM 1974 i Falun.

## Skihopping for kvinner
:*Utdypende artikkel: [[Kvinner i skihopping]]*

Helt frem til 1990-tallet ble jenter/kvinner nektet å hoppe på linje med mannlige hoppere. Først i 1998 var det en uoffisiell kvinneklasse i junior-VM, og året etter ble den første sammenlagtturneringen for kvinner, Ladies Grand Prix, holdt. Sesongen 2004/05 startet kontinentalcupen for kvinner opp. I 2009 ble det første offisielle VM-rennet for kvinner (senior) arrangert, men kvinnene fikk ikke hoppe under OL i Vancouver i 2010.

Det første offisielle verdenscuprennet for kvinner skjedde i Lysgårdsbakkene på Lillehammer 3. desember 2011. Vinneren Sarah Hendrickson fra USA ble historisk med sin seier i dette rennet. Beste norske utøver ble Anette Sagen med sin 8.-plass.

Nytt i VM-sammenheng er *mixed-konkurransen* der to kvinnelige og to mannlige hoppere representerer hvert sitt land. Det første VM av denne typen ble arrangert i 2013 og vinner ble Japan med Norge på 4.-plass.

19. mars 2023 fikk de beste kvinnehopperne konkurrere i skiflygingsbakken i Vikersund som del av RawAir, der Ema Klinec vant med ny verdensrekord for kvinner på 226 meter. 17. mars 2024 satte Silje Opseth ny verdensrekord med 230,5 meter i det første verdenscuprennet i skiflyging for kvinner. I prøveomgangen før rennet, hoppet Opseth 236,5 meter, men falt.

## Skihoppings geografiske utbredelse
Kart generert med data og funksjonalitet fra Wikidata, kilde: FIS.

Skihopping drives av naturlige årsaker i de deler av verden som har et klima som egner seg for vinteridrett. Dette til tross for at moderne hoppbakker med plastmatter åpner muligheter for å drive idretten også i land som ikke har snø. Verdens fremste skihoppnasjoner for tiden er Tyskland, Østerrike, Norge, Polen og Slovenia. Andre land med lange tradisjoner for skihopping er Finland, Sverige, Russland, Tsjekkia, Italia, Sveits, Frankrike, Japan, USA og Canada. De siste årene er Sør-Korea kommet med som en aktiv skihoppnasjon. Andre land som har eller har hatt en viss aktivitet innen skihopping, og som også har hatt deltakere i verdenscupen, er Estland, Ukraina, Belarus, Kasakhstan, Slovakia, Ungarn, Romania, Bulgaria og Spania. Skihopping drives på lavt nivå også i land som Kina, Georgia og Kirgisistan. Selv land som Storbritannia og Nederland har vært representert i verdenscup og mesterskap, og Tyrkia arrangerte Vinteruniversiaden i 2011, og bygde et skihoppanlegg av internasjonal standard. Vinter-OL 1984 ble arrangert i Sarajevo i Jugoslavia, nå Bosnia-Hercegovina, men Bosnia har aldri hatt noe aktivt miljø for skihopping.

De landene som har arrangert verdenscuprenn er Canada, Finland, Frankrike, Italia, Japan, Kasakhstan, Norge, Polen, Russland, Slovakia, Slovenia, Sveits, Sverige, Sør-Korea, Tsjekkia, Tyskland, USA og Østerrike. I tillegg har altså Bosnia-Hercegovina (da i Jugoslavia) arrangert vinter-OL.

## Arenaer

* Bischofshofen, Østerrike
* Falun, Sverige
* Garmisch-Partenkirchen, Tyskland
* Granåsen skisenter, Trondheim, Norge
* Gross-Titlis-bakken, Engelberg, Sveits
* Hakuba, Japan
* Holmenkollen, Oslo, Norge
* Harrachov, Tsjekkia
* Innsbruck, Østerrike
* Klingenthal, Tyskland
* Kulm, Østerrike
* Kuopio, Finland
* Kuusamo, Finland
* Lahtis, Finland
* Lysgårdsbakkene, Lillehammer, Norge
* Malinkabakken, Wisła, Polen
* Oberstdorf, Tyskland
* Pragelato, Italia
* Planica, Slovenia
* Sapporo, Japan
* Titisee-Neustadt, Tyskland
* Vikersundbakken, Vikersund, Norge
* Willingen, Tyskland
* Zakopane, Polen

## Konkurranser
* Den tysk-østerrikske hoppuke
* Raw Air
* Verdenscupen
* Olympiske leker
* Nordic Tournament
* Sommer Grand Prix
* Kontinentalcupen (B-verdenscup for menn, høyeste internasjonale nivå for kvinner)
* FIS-cupen (C-verdenscup)

### Olympiske mestre (menn)

## Helserisiko
Skihopping kan falle med alvorlige helsemessige konsekvenser. Noen idrettsutøvere, som Paul Außerleitner, døde. Andre konsekvenser kan være ryggmargsskader (Pekka Salo, Nicholas Fairall, Lukas Müller og den sveitsiske kombinertutøveren  Matthias Lötscher), beinbrudd (Steinar Bråten, Masahiro Akimoto, John Lockyer, Ulrike Gräßler) og traumatisk hjerneskade (Simon Ammann, Thomas Morgenstern, Eva Pinkelnig, Sondre Ringen). Andre idrettsutøvere som fikk kroniske funksjonshemminger fra fall inkluderer Rolf Åge Berg og Thomas Diethart.

Etter at V-stilen seiret, ble flyfasen viktigere enn hoppet. Dette gjorde det stadig mer fordelaktig å ha en lav kroppsvekt. På grunn av dette skjedde tilfeller av anoreksi (Stephan Zünd, Christian Moser, Henriette Smeby), bulimi, depresjoner (Anna Twardosz), det relative energiunderskuddet i sport (Maren Lundby) og en forstyrret menstruasjon. Midt på 1990-tallet snakket den østerrikske legen Peter Baumgartl, som jobber for skiforbundet, om tilfeller av anoreksi i det tyske og norske laget. På slutten av 1996 rapporterte Dieter Thoma i et intervju at trenere legger press på idrettsutøvere for å redusere kroppsvekten. Denne faren skal reduseres ved å bestemme skitengden basert på BMI. 

Imidlertid kan den reduserte skitengden kompenseres med en lav kroppsvekt eller de moderne ski. Flere nåværende og tidligere idrettsutøvere har uttalt seg om dette emnet, inkludert Andreas Felder, Øyvind Berg, tidligere tysk landslagettrener Reinhard Heß, Frank Löffler, Michael Möllinger, Daniel Forfang, Michael Neumayer, Martin Schmitt, Anton Innauer, Alexander Pointner, Johan Remen Evensen, Andreas Bauer, Maren Lundby, Lindsey Van,  kombinertløper og trener Christoph Eugen, Andreas Goldberger, Jens Weißflog, Simon Ammann, Gregor Deschwanden, Bor Pavlovčič, Anders Jacobsen, Christian Meyer, Kamila Karpiel, skihopper og trener Thomas Thurnbichler, Alexander Stöckl, Sven Hannawald, Dominik Peter, Silje Opseth, Katharina Schmid og Agnes Reisch. Janne Ahonen rapporterte også om radikale dietter og konsekvensene av dem i sin selvbiografi. Han hadde også tatt til orde for strengere kriterier flere år etter innføringen av BMI-regelen. Gregor Deschwanden og Maren Lundby ba om en fast undervekst for BMI. I 2025 kritiserte Silje Opseth også den eksisterende regelen som utilstrekkelig. En kritiker av vektkravene i skihopping fra det vitenskapelige feltet er Jorunn Sundgot-Borgen.

De siste årene har kneskader forekommet ofte. Årsakene som er oppgis er skibindingene og pads under skihoppernes sko, for eksempel fra Mario Stecher, Lukas Müller, den tidligere utstyrsinspektøren Sepp Gratzer, Werner Schuster, Johan Remen Evensen, Eirin Maria Kvandal og Stefan Hula.

Sven Hannawald og Thomas Morgenstern snakket offentlig om det psykologiske stresset ved sport. Hannawald led av utbrenthet.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* Norges Skiforbund: Hopp
* FIS – The International Ski Competition Rules (pdf-fil)
* Skisprungschanzen-Archiv – Informasjon om alle verdens hoppbakker (tysk)
* skihopp.no – Nyheter og aktuelt om skihopping
* eSkijumping.com