Herme (skulptur)

**Herme** (gresk: ἑρμῆς, flertall ἑρμαῖ, *hermai*, fra gudenavnet Hermes) betegner en særskilt bystelignende skulptur med et hode og kanskje en torso over en vanlig, vanligvis firkantet nedre del, der mannlige kjønnsorgankjønnsorganer også kan være skåret ut i passende høyde. Egil A. Wyller definerte det som «En herme er – i antikken såvel som i våre dager – en egen form for billedstøtte: en høy sokkelsten som et hode samt skuldre ikke er plassert på, men stiger opp av.»

De ble omtalt som *hermai*, enten fordi hodet til Hermes var mest vanlig eller fra deres etymologiske forbindelse med det greske ordet ἕρματα (*hérmata*, som betyr «steinblokker»), som opprinnelig ikke hadde noen referanse til Hermes i det hele tatt. Formen oppsto i antikkens Hellas, og ble adoptert av romerne (kalt *mercuriæ*), og gjenopplivet i renessansen i form av termfigurer (etter guden Terminus) og atlanter (etter guden Atlas).

## Opprinnelse

I de eldste tider ble greske guddommer primitivt tilbedt i form av en haug med steiner eller en formløs søyle av stein eller tre. I mange deler av Hellas var det hauger med steiner ved sidene av veiene, og disse fungerte som grensemarkører ved veikryss og på grensene til bestemte landområder. Den religiøse respekten som vises til slike steinhauger, spesielt ved møtet mellom veier, vises ved at hver forbipasserende kaster en stein på haugen eller salver den med olje. Senere utviklet disse seg til at ble det lagt til et hode og fallos til søylen, som ble firkantet (tallet fire var hellig for Hermes).

## Anvendelse
I antikkens Hellas ble statuene antatt å kunne avverge skade, ulykke eller ondskap, en apotropaisk funksjon, og ble plassert ved kryssinger, landegrenser og grenser som beskyttelse, foran templer, i nærheten av graver, utenfor hus, i *[[gymnasion]]* (idrettsanlegg), *palestra* (sted for brytning og boksing), biblioteker, portikoer og offentlige steder. Dessuten hensiktsmessig plassert ved hjørnene av veier, ved hovedveier og på gater med skiltposter med avstander skrevet på. 

Før hans rolle som beskytter av kjøpmenn og reisende, var Hermes en fallisk gud, assosiert med fruktbarhet, lykke, veier og grenser. Navnet hans kommer kanskje fra ordet *hermes*, og refererer til en firkantet eller rektangulær søyle av stein, terrakotta eller bronse; en byste av Hermes’ hode, vanligvis med skjegg, satt på toppen av søylen, og mannlige kjønnsorganer prydet basen. Hodene på toppen var imidlertid ikke begrenset til Hermes; de fra andre guder og helter, og til og med fornemme dødelige, var hyppige forekomster. I dette tilfellet ble det dannet en språklig sammensetning: *Hermathena* (en herm av Athene), *Hermares* (av Ares), *Hermherakles* (av Herakles), *Hermafroditos* (av Afrodite – ikke å forveksle med sønnen til Hermes og Afrodite med samme navn, *[[Hermafroditos]]*, som hadde kjønnsorganene til begge kjønn, og så videre.

I Athen, hvor hermaiene var mest tallrike og mest æret, ble de plassert utenfor hus som apotroper for å være lykkebringende. De ville bli gnidd eller salvet med olivenolje og utsmykket med blomster- eller laurbærkranser. Denne religiøse forestillingen vedvarte, for eksempel *Porcellino*, en bronseskulptur av et villsvin fra 1634 i Firenze, der nesen på villsvinet er blitt glatt og skinnende etter å bli stadig berørt av besøkende for lykke eller fruktbarhet. Et annet eksempel er en relativ ny bronsestatue av Julie fra 1969, kjent fra William Shakespeares stykke *[[Romeo og Julie]]* i Verona, hvor hennes ene bryst blir tilsvarende berørt og glattpolert grunnet mange besøkende.

I romerske og renessanseversjoner (*termini*) ble kroppen ofte vist fra livet og opp. Det samme opplegget ble også brukt til portrettbyster av kjente offentlige personer, spesielt forfattere som Sokrates og Platon. I motsetningen til de antikke utgavene, var disse påkledd og hadde en dekorative baser. Anonyme kvinnefigurer ble ofte brukt fra renessansen av, da hermer ofte ble festet til vegger eller plassert i hageanlegg som ren dekorasjon.

## Vandalismen i 415 f.Kr.
Natten før 7. juni i 415 f.Kr., kort tid før den athenske flåten var i ferd med å seile til Siracusa på Sicilia som en del av den sicilianske ekspedisjonen under Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta, de to mektigste bystatene i antikkens Hellas, ble alle de athenske hermaiene vandalisert og skjendet. Ansiktene var knust, eller nesen brukket, og de høyreiste fallosene ble slått av. Flertallet av hermene sto ved inngangen til markedsplassen Agora i Athen, som ligger under den nordlige skråningen av Akropolis, byens kommersielle og samfunnsmessige knutepunkt hvor byens borgere møttes. Etter angrepet forble bare noen få av statuene intakte. Da folk våknet og oppdaget ødeleggelsene og vanhelligelsen, ble de forskrekket. Mange trodde at en slik ugudelig handling var et dårlig varsel som ville true ekspedisjonens suksess.

Den samtidige greske historikeren Tukydides, som skrev sitt berømte verk om Peloponneskrigen, kommenterte vandalismen:


«Ingen visste hvem som hadde gjort det, men store offentlige belønninger ble tilbudt for å finne anstifterne; og det ble videre vedtatt at enhver som visste at noen annen ugudelighet hadde blitt begått, skulle komme og gi informasjon uten frykt for konsekvenser, enten han var borger, utlending eller slave. Saken ble tatt opp desto mer alvorlig, ettersom den ble antatt å være illevarslende for ekspedisjonen, og del av en konspirasjon for å få til en revolusjon og for å oppskake demokratiet.»


Tukydides referer særskilt til ødeleggelsen av ansiktene (*prosopa*), men det er usannsynlig at skaden endte der. Referansene i Aristofanes’ komedie *[[Lysistrata]]* (linje 1093-1094) fra 411 f.Kr. som advarer de *ithyfalliske* (ἰθυφαλλικός *ithuphallikós*) figurene (prosesjon med ereksjoner) i skuespillet om den farlige *hermokopidai* («herme-kappere»), noe som antyder at fallosene (*falloi*) til statuene ikke unnslapp vandalenes oppmerksomhet.

Fiendene av Alkibiades, en framstående statsmann, tilhørende det athenske aristokratiet, og med et velkjent forakt for demokratiet, brukte athenernes sinne som et påskudd for å undersøke ytterligere vanhelligelser. De anklaget ham for andre ugudelige handlinger, herunder lemlestelse av andre hellige gjenstander og hånende framførelser av religiøse mystiske seremonier. Han benektet anklagene og tilbød seg å stille for retten, men athenerne ønsket ikke å forstyrre ekspedisjonen ytterligere, og motstanderne hans ønsket å bruke hans fravær til å hisse folket mot ham på et tidspunkt da han ikke ville være i stand til å forsvare seg.

Så snart han hadde reist på ekspedisjonen, fikk hans politiske fiender ham siktet og dømt til døden in absentia, både for lemlestene av hermaiene og den angivelig relaterte forbrytelsen med å vanhellige de eleusinske mysterier.

## Kunst og populærkultur
I Platons dialog *Hípparkhos* tilskriver Sokrates eksistensen av noen av disse statuene til tyrannen Hipparkhos. De var ment å utdanne folket på landet, utenfor Athen, og få dem til å beundre Hipparkhos’ visdom framfor visdommen til de delfiske inskripsjonene. Derfor beordret han utskjæringene av følgende to inskripsjoner: «Dette er et minnesmerke til Hipparkhos: Gå og tenke rettmessige tanker» og «Dette er et minnesmerke for Hipparkhos: Ikke bedra en venn». Sokrates gjør narr av Hipparkhos, og hans samtalepartner, ved denne beretningen.

En stor samling av hermer i marmor er oppbevart i galleriet for steinskulptur i Det nasjonale arkeologiske museum i Athen. J. Paul Getty-museet i Los Angeles har en stor samling av gresk og romerske hermer i sin samling.

En av Æsops fabler gjør narr av en statue av Hermes. Når en from hund tilbyr å «salve» den, forsikrer guden raskt sin tilbeder om at dette ikke er nødvendig.

## Bilder

Fil:Istanbul - Museo archeol. - Erme - Sec. III-I a.C. - Foto G. Dall'Orto 28-5-2006.jpg|Små hermer i terrakotta av Hermes
Fil:0007MAN-Herma.jpg|Arkaisk gresk herme, antatt av Hermes, uvanlig i at penis har overlevd
Fil:Rustic sanctuary Louvre CA2935.jpg|Herme framstilt på en attisk rødfigur lekythos, 475–450 f.Kr.
Fil:Philosopher2.JPG|En herme av en gammel mann, muligens av en filosof. Ai Khanoum, Afghanistan, 100-tallet f.Kr.
Fil:Anvers Maison Rubens.JPG|Mannlig og kvinnelige hermer fra barokken på Rubenshuis, i Antwerpen
Fil:Duble herma of Socrates and Seneca Antikensammlung Berlin 01.jpg|Byste fra en romersk dobbelherme av Seneca og Sokrates
Fil:King St. Ladislaus.jpg|Herme eller byste fra middelalderen av helgenkongen László I av Ungarn som inneholder hans hodeskalle; nå basilika i Győr
Fil:20230605_120914_Eleutherna_MaE.jpg|Herme av Dionysos fra Eleutherna, Kreta.


## Se også
* Karyatide
* Grensemerke
* Varde
* Fallosstein

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Ancient Greek Art: Herm Statue», *Theoi Project*
* «A Dictionary of Greek and Roman antiquities (1890)»,* Perseus Project*
* «Influence of the Phallic Idea: Hermae, Termini, Pillars and Groves», innflytelsen til den falliske tanke: hermer, søyler og hellige lunder