Korridorpolitikk

**Korridorpolitikk**, også kjent som **lobbyvirksomhet**, *lobbying* og *lobbyisme*, er å påvirke politikere utenom de vanlige kanalene som er debattinnlegg, diskusjon, saksorienteringer, eller ved å benytte møter innen vedkommende politikers eget partiapparat. Utøvere kalles ofte lobbyister. I Norge omtales virksomheter som driver lobbyvirksomhet eufemistisk som «kommunikasjonsbyrå».

Ordet *lobby* brukes også i sammensetninger som «Israel-lobbyen» og «oljelobbyen» om dem som fører lobbyvirksomhet (eller «lobber») for henholdsvis staten Israels og oljebransjens interesser.

## Opprinnelse
Begrepet «lobbyvirksomhet» stammer fra ordet «lobby», dvs. rom og korridorer der politikere ferdes og kan påtreffes for den som ønsker å påvirke dem. Av den grunn ble ordet opprinnelig bare brukt om påvirkning av medlemmer av den lovgivende forsamling. Det eksisterer uenighet rundt definisjonen av begrepet, men lobbyvirksomhet defineres i dag som «forsøk på påvirkning av beslutningstakere».

## Lobbyvirksomhet i Norge
Målet for lobbyvirksomheten er formelle beslutningstakere, som Stortinget, stortingsrepresentanter, Regjeringen, departementer og forvaltningen. Lobbyvirksomhet skjer også på lavere nivåer, som i kommuner og fylkeskommuner. 

Tidlig ute i Norge var journalisten Egil Tresselt som ledet SAS' PR-avdeling i New York fra 1947. I 1951 åpnet han Norges første PR-byrå og fremsnakket overrekkelsen av Voksenåsen som takkegave til Sverige i 1955, etter hjelpen under andre verdenskrig. 

Lobbyvirksomheten mot Stortinget virker uavhengig av hvorvidt det er mindretalls- eller flertallsregjering. Norske organisasjoner er opptatt av å opprettholde kontakten med beslutningstakerne, også over tid. Lobbyvirksomhet kan defineres som en byttehandel, hvor beslutningstakerne får informasjon, i bytte mot muligheten til å påvirke. Dette er spesielt aktuelt for Stortinget, som har begrenset administrativ kapasitet. Politikere ser derfor ofte på lobbyvirksomhet som en verdifull måte å få belyst sakene fra flere sider, ved at de også får innhentet synet fra interesseorganisasjonene som er berørt. Politikere ser derfor ofte på lobbyvirksomhet en kilde til mot-ekspertise til flommen av utredninger som produseres av departementer og sentraladministrasjon.

Historisk tette bånd, for eksempel mellom Arbeiderpartiet og LO eller Bondelaget og Senterpartiet, har vist seg å ha betydning for muligheten til å påvirke.

## Kontrovers
Begrepet lobbyvirksomhet er belastet. Denne forestillingen kan skrive seg tilbake til USA, hvor oppmerksomheten rundt reguleringen av lobbyvirksomhet økte mot midten av 1900-tallet. Begrepet ble forbundet med noe skjult, som foregikk i ulovlige og umoralske former. Ofte opplevdes det at korrupsjon og andre ulovligheter fulgte i kjølvannet av lobbyvirksomheten

Norske Stortingsrepresentanter opplever i liten grad lobbyvirksomheten som et problem. Derimot ser de den som en måte for informasjonsinnhenting. Ulike politiske partier har likevel gjort fremstøt for å begrense lobbyvirksomheten. For eksempel prøveordningen med innføringen av åpne høringer i 1995, samt forslaget om å innføre et lobbyregister. Et lobbyregister har per mars 2011 ikke blitt vedtatt.

## Referanser


## Eksterne lenker
*