open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Gus Mager

**Gus Mager** (1878–1956) var en amerikansk tegneserietegner og en pioner innenfor mediet.

Mager var sønn av tyske immigranter, Charles Augustus «Gus» Mager, ble som barn inspirert av tyske tegneserier som ble sendt til hans foreldre av deres tyske slektninger. Da han var tyve år gammel hadde han allerede solgt en rekke sportsserier på en rute til flere aviser og to år etter ved århundreskiftet var han tilknyttet William Randolph Hearsts organisasjon King Features Syndicate. Mager, som tegnet humoristiske dyrefigurer, fikk snart sine serier trykket på daglig basis under tittelen «In Jungle Land» (stundom også «In Jungle Society»). I 1904 kom den første av hans *Monk*-striper: 'Knocko the Monk' med en apekattlignende figur. Etter hvert som seriens popularitet steg utvidet han figurgalleriet med nye figurer som fikk navn etter en dominerende trekk: 'Rhymo the Monk', 'Henpecko the Monk', 'Colfeeto the Monk', 'Tightwaddo the Monk' og 'Groucho the Monk' som etter sigende Groucho Marx tok sitt scenenavn fra.

Den tegneseriefiguren som var aller mest populær var 'Sherlocko the Monk' og som hadde en assistent ved det ikke usannsynlige navnet Watso og begge debuterte i løpet av desember 1910. Det er vanskelig å overse at denne duoen var inspirert som en parodi på Arthur Conan Doyles berømte engelske detektivpar Sherlock Holmes og Dr. Watson. Faktisk oppdaget Conan Doyle selv likheten og truet med å saksøke tegneren for bruken av navnet. Trusselen var nok til at Mager skiftet avis og gikk over til en Hearst-konkurrent og kom opp med en ny figur med navn som var trygt å bruke. Dramatikeren Tom Taylors teaterstykke fra 1866, *The Ticket-of-Leave Man*, hadde en detektiv ved navn 'Hawkshaw' – og dette navnet var frigitt til allmennheten (*public domain*). Magers 'Hawkshaw the Detective' fikk sin debut i avisen The New York World den 23. februar 1913.

Hawkshaw lignet mindre på en apekatt enn hans foregående serie, men ellers var likehetene slående og hadde i tillegg en assistent, 'The Colonel', med samme ytre endring. Hawkshaws erkefiende, 'Professoren', hadde derimot ikke trekk som ga assosiasjoner til Conon Doyles 'Professor Moriarty'. De tre figurene gikk i avisene i flere år og kom også ut i bokform i 1917, før Mager ga opp serien i 1922.

Utover 1920-tallet var Mager assistent til Rudolph Dirks på hans serie 'Captain and the Kids’. Han jobbet også videre med sine gamle seirer inntil han gikk av med pensjon på slutten av 1940-tallet. Siden han var bundet til ett avissyndikat måtte han bruke pseudonym på serier som gikk i andre aviser, og han benyttet da aliaset *Watso*. Andre serier han sto bak var 'And then Papa came' (1904), 'Hawkshaw the Detective' (1913–1947), 'Obliging Otto' (1913), og 'Millionbucks' (1913).

## Referanser
Volkswagen Lupo

**Volkswagen Lupo** ble introdusert i 1998 og skulle fylle Volkswagen sitt behov for en supermini. 

Lupo kom med bensinmotorer fra 1.0L og til Lupo GTI med 1,6 16v, og dieselmotorer fra 1,4TDI til 1,7SDI. Til tross for sin lille størrelse er Lupo er en sikker bil. Den har 4 stjerner i NCAP kollisonstest, kommer med standard kollisjonspute til fører og passasjer, sammen med ABS og servo.

Etter 2005 ble Lupo erstattet med Volkswagen Fox.

## Motoralternativer
* 1.0 SE
* 1.0 E
* 1.4 SE
* 1.4 E
* 1.4 S
* 1.4 SE  Auto
* 1.4 E Auto	
* 1.4 S Auto	
* 1.4 Sport
* 1.4 FSi
* 1.6 GTi
* 1.2 3L TDi
* 1.4 Sport TDi
* 1.7 SE SDi
* 1.7 E SDi
* 1.7 S SDi

## Kilder
* Autoevolution: Volkswagen Lupo models Besøkt 23. mars 2015

## Eksterne lenker
*
Hallstatt

**Hallstatt** er en kommune i Salzkammergut ca. 50 km fra Salzburg i Østerrike. Den hadde .

Stedet er kjent for rike arkeologiske funn som har gitt navn til Hallstattkulturen &ndash; en kulturform fra perioden mellom bronsealder og jernalder, samt jernalderens eldste periode.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Fibula (anatomi)

**Fibula**, latinsk betegnelse for **leggbeinet**, det tynneste beinstykket i leggen.
Fibula er et tynt bein som ikke bærer vekt, men det er noen muskler i leggen som er festet i fibula. Det går en bindevevsmemran midt inne i leggen mellom fibula og tibia (skinnebeinet).

Den øverste enden av fibula er en kul på utsiden av kneet like nedenfor kneleddspalten. Der er fibula festet med et lite ledd til den tykke leggknokkelen, tibia. Den nederste enden av fibula er knoken på utsiden av ankelleddet, kalt laterale malleol. Fibula ligger under huden og et lite lag muskelvev mellom disse "kulene/endepunktene".

Hvis foten skades ved at leggen trykkes innover og foten presses utover, kan nederste ende av fibula knekke, eller forbindelsen mellom fibula og tibia nederst kan ryke. Fotrotsbenet talus ser ut øverst som en liggende sylinder og utgjør nedre flate av ankelleddet. De to knokene (malleolene) på utsiden og innsiden av ankelleddet dekker "endene av sylinderen". De må ikke gro slik at det blir mer plass mellom dem, siden det kan bidra til at ankelleddet blir ustabilt.
Takstol

**Takstol** er en understøttelse for sperrene i en takkonstruksjon. Egentlige takstoler forekommer både enkeltvis og dobbelt, alltid i husets lengderetning. De kan også etter tysk forbilde være skråstilt parallelt med takflaten, «liegender Stuhl» (liggende stol). Takstoler er fagverk av grovt dimensjonert skurtømmer, sammensatt av bjelker, stolper og skråstivere.

## Sperrebind
Betegnelsen 'takstol' har også, særlig i nyere tid, vært brukt om et selvbærende sperrebind eller *takbind*, som i sin enkleste form består av to sperrer bundet sammen av en horisontal bjelke (bindbjelke, ankerbjelke). Et sperrebind har som hovedfunksjon å  overføre kreftene fra takflaten til ytterveggene. De kan opptre tettstilt (på Østlandet kalt «fotingsrøst»), en byggemåte som trolig er innlånt fra tyske hus av murverk eller bindingsverk, som først ble vanlige i byer hvor innflytelsen fra Tyskland var sterk, særlig Bergen og Christiania. 

I sperrebind av tysk type er sperrene tappet ned i bjelken. For å hindre at tappen sprenger ut trevirket i bjelken utenfor tapphullet, må det være en viss avstand til bjelkeenden. Den ytre, horisontale «sperretåen» krever påforing med en «skalk» i overgangen, slik at taktekkingen (takstein på lekter festet direkte til sperrene) kan få fall hele veien ut til kanten – men noe slakere enn på takflaten ovenfor. Denne løsningen er opphavet til svaitaket, opprinnelig teknisk betinget, men senere videreført som mote til tak konstruert på andre måter.

Sperrebind opptrer også med større avstand som understøttelse (sperrebukk) for et åstak med lange spenn mellom de bærende tverrveggene.

Slike sperrebind kan også være mer sammensatte; ofte ved at det settes inn enda en horisontal hanebjelke høyere oppe som trykkledd for å hindre nedbøyning av lange sperrer. I tillegg kan de ha parallelle eller slakere undersperrer (saksesperrer) og vertikale ledd. De fleste norske stavkirkene hadde karakteristiske takbind med saksesperrer og hanebjelker som bar langsgående åstak. Senere kirketak kan ha mer kompliserte takbind. Blant de mest kompliserte er *hammerbeam*-konstruksjonen fra engelsk middelalder.

## Ulike sperrebind
Sperrebindene som er opplistet betegnes som *takstoler*, selv om de ikke er takstoler etter den opprinnelige definisjonen av begrepet.

*Saltakstoler
*Saksetakstoler
*Valmtakstoler
*Pulttakstoler
*Gittertakstoler
*Lofttakstoler
*SK-takstoler 
*A-takstoler
*W-takstoler
*WW-takstoler

## Referanser


## Litteratur

* Volmer, Lutz og W.Haio Zimmermann (2012): *Glossary of Prehistoric and Historic Timber Buildings*. Verlag Marie Leidorf GmbH, Rahden. ISBN 978-3-86757-333-7
Stein (Hole)

**Stein** er en gård i Hole kommune i Buskerud. Gården har gårdsnummeret 9. Navnet uttales tradisjonelt *stejjn*. Gården omfatter omtrent 1&nbsp;000 dekar innmark og omtrent 4&nbsp;000 dekar skog. Den tilhørte Mariakirken i Oslo på 1300-tallet. Ifølge kongesagaene ble det her reist en haug over Halvdan Svarte: Halvdanshaugen. På gården finnes også ruiner av en Olavskirke fra 1100-tallet, Stein kirkeruin. Kirken utgjorde i tidligere tider et eget kirkesogn og sorterte under Hole kirke. Det var også tilsatt egen prest ved kirken. Gårdsbygningen fra 1830-årene er fredet. Nå eier Henrik Hornemann gården.

## Navn og beliggenhet

Stein er en svært gammel gård i norsk sammenheng, men det er lite trolig at vi noen gang får rede på nøyaktig hvor gammel den er. Navn og beliggenhet kan imidlertid indikere at den opprinnelig ble dannet i hundreårene før Kristi fødsel. Man antar at de første gårdene i dette området ble bosatt for omkring 2&nbsp;000&ndash;3&nbsp;000 år siden.

Gården har trolig fått navnet etter et gammelt festningsverk/bygdeborg på stedet der den ligger, et lite berg i nær tilknytning til den fruktbare jorden rundt gården og Steinsfjorden, som nok er oppkalt etter gården og ikke omvendt, som er en arm av Tyrifjorden. Distriktet rundt gården er også lokalt kjent som Steinsfjerdingen, og den store sletten som strekker seg nord og vest for gården som Steinssletta.

Like sørvest for gårdstunet ligger en nord-sørgående bergrygg som rager omkring 50 m over Steinsfjorden og er kjent som Hesthagaberget lokalt. På det høyeste punktet av denne bergryggen finnes rester etter en bygdeborg. Borgmuren er utrast og overgrodd med vegetasjon. Den ble fredet 19. juli 1968. Slike bygdeborger, som vanligvis dateres til ca. 200&ndash;600 e. Kr., var naturligvis viktige for samfunnet rundt, og noen har indikert at borgen kan ha sammenheng med gårdsnavnet.

## Referanser og noter


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Fordelingstransformator

**Fordelingstransformator** er en elektrisk transformator som transformerer ned til forbruksspenning (230V).

Den elektriske stømmen kommer via en høyspentlinje fra kraftstasjonen og det nå landsomfattende fordelingsnettet. I Norge er 22–24 kV og 12 kV de vanligste spenningene i fordelingsnettet, før det transformeres ned til lavspenning.

Energilevering med høyspenning er uegnet for de fleste sluttforbrukere. I Norge brukse derfor mest 230 volts IT-nett (3 faser + jord) mens resten av Europa har utelukkende 400 volts TN-S-nett (3 faser + PE og N leder). Enkelte deler i verden har også 110 volts system. Dette systemet er egentlig et TN-Nett med fasespenning på 230V (der europeisk TN har 400V). Grunnen til at 400 volts systemet er mest utbredt er at det gir mest effekt og lavest strømforbruk (ved samme effekt vil høyere spenning føre til lavere strøm, og demed også mindre energitap i overføringsledningene).

Industrien og boliger kan få levert andre spenninger ved behov, så lenge det er en egnet fordelingsstasjon innen rekkevidde. TN-Nett har blitt den foretrukne nettypen når nye fordelingsstasjoner bygges fordi den byr større fleksibilitet. En enkel transformator i et 400V TN-nett kan for eksempel forsyne både en datamaskin med 230V og en stor industrimaskin med 400V.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ordliste kraftproduksjon  (E-CO Energi 2018)
*  - en av Norges eldste transformatorstasjoner
Flomtap

**Flomtap** er en fagterm innen kraftproduksjon som betegner vann som i en flomsituasjon ikke kan nyttes til kraftproduksjon på grunn av for liten magasinkapasitet eller for liten maskininstallasjon i et vannkraftverk.
Vestavind (avis)

***Vestavind*** er en uavhengig lokalavis som gis ut en gang i uka i papirutgave, og daglig på nett, i Sveio kommune i Vestland. Lokalavisa blir skrevet på nynorsk.

*Vestavind* ble første gang utgitt i 1986 og var den gangen kun et A3-ark som ble gitt ut gratis, sponset av annonser. 

Redaktør er Ellen Marie Hagevik. Bent Rune Sinnes er styreleder i Vestavind AS.

## Opplag
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for Lokalaviser.
*2004: 1&nbsp;229
*2005: 1&nbsp;426
*2006: 1&nbsp;540
*2007: 1&nbsp;481
*2008: 1&nbsp;599
*2009: 1&nbsp;572
*2010: 1&nbsp;664
*2011: 1&nbsp;621
*2012: 1&nbsp;615
*2013: 1&nbsp;647
*2014: 1&nbsp;662
*2015: 1&nbsp;587
*2016: 1&nbsp;603
*2017: 1&nbsp;575
*2018: 1 545
*2019: 1 519
*2020: 1 515

* 2021: 1 596
* 2022: 1 589 (2. halvår)
* 2023: 1 622 (1. halvår)

## Tidligere medarbeidere
Mange journalister har startet sin karriere i *Vestavind*, blant andre Vidar Enerstvedt, Ellen Tveit og Irene Jacobsen. De fleste som blir ansatt i Vestavind, har bakgrunn som journalist eller tidligere elev ved medialinjen.

## Ansvarlige redaktører
* 1986–1989: Eva Sternhoff Austvik
* Per A. Enge
* Ingeborg Marie Jensen
* Margrethe Hegland (Langebo)
* Sigurd Olav Larsen
* Sveio Olav Hansen
* Ellen Tveit
* 2006–2010: Irene Jacobsen
* 2010–2011: Mona Terjesen
* 2019–2020: Iris Elin Ullvang (vikariat)
* 2020: Ellen Marie Hagevik (vikariat)
*2012–2021: Irene Flatnes
*2021–2023: Torstein Tysvær Nymoen
*2023-: Ellen Marie Hagevik

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Jernvitriol

**Jernvitriol** er trivialnavnet for den kjemiske forbindelsen: jern(II)sulfat med krystallvann, FeSO4×7H2O.

Jernvitriol er et lyst grønt, ikke giftig pulver som lett oppløses i vann.

## Bruk
Jernvitriol er mye brukt som beisemiddel i farging av garn med planter og gjør at gule farger blir grågrønne, røde blir brune, brune blir gråbrune, svartbrune.

Jernvitriol kan også benyttes til overflatebehandling av treverk. Treverket får noen måneder etter påføringen en brunlig til sølvgrå fargetone. Nytt panel må stå og tørke i 5-6 uker før påføring. Behandlingen gir ingen bedre beskyttelse enn om treverket står ubehandlet, men en oppnår en raskere gråfarge på treverket. Jernvitriol hindrer ikke fuktigheten å komme inn i treverket. Beising med jernvitriol er derfor mindre egnet i slagregnsområder.

Jernvitriol kan kjøpes hos de fleste større fargehandlere.

## Eksterne lenker
* Øyvind Engan: I Stedet for beis
* Bygningskultur på Bornholm. Farging av kalk
* 542.640 Overflatebehandling av utvendig treverk, Byggdetaljer, Byggforskserien
* 742.642 Utvendig behandling av eldre trehus. Fargeundersøkelse og ny maling, Byggdetaljer, Byggforskserien
* Quilt Design 

## Kilder
* 
* 

### Noter
Høyspenning

**Høyspenning** betyr at spenningen i et elektrisk anlegg er høy. IEC og Norsk elektroteknisk komité definerer høyspenning som nominell spenning høyere enn 1000 V vekselspenning eller 1500 V likespenning. Alle regler for elektriske anlegg i Norge (bla NEK 400) baserer seg på denne definisjonen. 

Land som ikke er medlem av IEC, blant annet USA, bruker andre definisjoner.

## Fordeler
Høyspenning brukes for å kunne overføre elektrisk energi over store avstander med mindre tap i form av varme på grunn av motstand enn det tykkelsen på lederne skulle tilsi.

## Se også
* Lavspenning, også kalt sterkstrøm, typisk brukt om spenninger 50-1000 V AC eller 120-1500 V DC
* Ekstra lav spenning (*extra-low voltage*), også kjent som svakstrøm, typisk brukt om spenninger under 50 volt AC eller 120 volt DC
Oscar Montelius

**Gustaf Oscar Augustin Montelius** (født 9. september 1843 i Stockholm, død 4. november 1921 samme sted) var en svensk arkeolog, professor og riksantikvar. Han er mest kjent for sine arbeider med kronologiske spørsmål fra bronse- og jernalderen. 

Montelius var sønn av dommer Oscar Augustin Montelius og Klara Norin. Hans kone var feministen og filantropen Agda Montelius, født Reuterskiöld. 

## Medlemskap og utmerkelser (utvalg)
Montelius ble medlem av Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien i 1877 og av 
Kungliga Vetenskapsakademien i 1895. Han ble tildelt Kungliga priset i 1885. 12. april 1917 ble han innvalgt i Svenska Akademien på stol nummer 18 etter Vitalis Norström og inntrådte 20. desember samme år.

## Referanser
Helårsmagasin

**Helårsmagasin** er et vannmagasin som har en fylle- og tappesyklus på ett år. Vanntilsiget i et magasin varierer normalt med årstidene, størst tilsig er det under vår- og høstflom og mindre tilsig om sommeren og vinteren. Et helårsmagasin er stort nok til at det kan samle opp vannmengdene fra flomperiodene og dermed levere en jevn tilførsel av vann til kraftverket som ligger nedenfor.

## Se også
*Flerårsmagasin
Big Fish

***Big Fish*** er en amerikansk film fra 2003, regissert av skaperen av blant annet *[[Edward Saksehånd]]* og *[[Sleepy Hollow (film)|Sleepy Hollow]]*, Tim Burton. Filmen handler om William Bloom (Billy Crudup) som har et anstrengt forhold til sin far, Edward Bloom (Albert Finney), som er kjent for å være meget fantasifull i sine fortellinger om sine opplevelser i livet.

## Historien

Edward Bloom er blitt alvorlig syk og sønnen reiser hjem til han og sin mor. Will er lei av farens behov for alltid å være midtpunktet og hans fortellinger. *Big Fish* er farens historie om den store fisken i innsjøen som ingen noen har klart å fange. 

## Rolleliste

## Eksterne lenker
* 
*
Dolmen by

**Dolmen by** er kanskje Hitras best kjente severdighet med flere hundre små hus, hytter, kirker, naust og eget havneområde.

Dolmen by ble opprinnelig etablert av Johan Hopsø i 1957 som et hobbyprosjekt, men det hele utviklet seg langt ut over det. 14. juli 2007 markerte byen sitt 50-årsjubileum.

Hopsø bygget noen av husene etter modell fra øyregionen, og om andre hus diktet han fargerike historier om beboerne inspirert av stort og smått som hadde hendt i distriktet. Etterhvert som hobbyprosjektet ble kjent, fikk det som da begynte å bli kalt «Dolmen by» stadig oftere besøk av skuelystne. Ettersom Hopsø og hans hustru bodde avsides, måtte besøkende hentes med båt av byens grunnlegger personlig. Johan Hopsø var i mange år en inspirert guide ved byvandringer i Dolmen by, og hans historiefortelling var nok for mange en like stor attraksjon som lilleputthusene hans. Byen stod ute om sommeren, men ble satt under tak i vinterhalvåret for å beskytte bygningene.

Petter Johansen overtok byen fra Hopsø og utviklet den videre til bli en samling av mange hundre små hus, hytter, kirker, naust og båter, med tilhold vest på Dolmøya. Byen har vært på flyttefot flere ganger og vært innom både Jonsvatnet ved Trondheim og i Lillehammer.

I 2001 ble byen kjøpt tilbake til Hitra og flyttet til en permanent plassering ved Dolmsundet Hotell på Hitra i det som ble kalt for *Dolmsundet Opplevelsepark* der byen deler plass med andre attraksjoner, som et gjenreist langhus fra jernalderen, foruten et eget havbruksanlegg, krabbefabrikk og vindmøller.

Skiftende eierforhold og økonomiske problemer har i flere perioder gjort byen utilgjengelig for publikum, siste gang etter en konkurs i 2005. I perioden juni 2006 - august 2009 var imidlertid byportene igjen åpne. Dolmen By hadde da vel 700 bygninger av forskjellig slag, blant annet med og eget havneanlegg. Flere av Hopsøs opprinnelige hus sto i byen. Mange av husene er direkte kopier av hus som står og har stått i Hitra- og Frøyaregionen.

Dolmen by er ikke tilgjengelig for publikum fra og med 2010.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Dolmen by
Tromsøgodset

**Tromsøgodset** var et jordegods med hovedsete på Karnes ved Lyngseidet, Lyngen i Troms.

Det omfattet en rekke eiendommer i Hillesøy, Skjervøy og Lyngen som opprinnelig var en del av kongens krongods, 
men ble solgt til Joachim Irgens i 1666. Irgens gikk konkurs, og etter dødsboet ble noen av eiendommene i «Irgensgodset» i 1677 overtatt av lagmannen Gjert Lange, som forøvrig også var godsforvalter for Irgensgodset. På dette tidspunkt omfattet det 120 gårder og rundt 90 finnerydninger, som i overtakelsen ble verdsatt til rundt 5000  riksdaler. Irgens' enke Cornelia Bickers kjøpte tilbake disse i 1705, og satt som eier inntil sin død i 1708. Hennes slektning, Jacob de Petersen fra Amsterdam, overtok i 1713, og navnet «Tromsøgodset» ble tatt i bruk omtrent da.

Hans sønner solgte i 1751 til kjøpmann Johan Christian Hvid fra Trondheim. Hans far Michael Hvid var godsbestyrer i perioden 1716–1757. Johan Hysing overtok godset i 1764 for 6000 daler, og hans bror Ahlert Hysing overtok i 1771 for 6600 daler. Hans svoger Andreas Røst kjøpte det i 1772 for 7000 riksdaler, og i 1777 og 1781 ble det solgt videre til Georg Wasmuth. En tredeling ble gjort 10. juni 1783, da godset utgjorde 139 voger, 2 bismerpund og 12 mark og kjøpesummen  satt til 8600 riksdaler.
*Den nordlige delen med Skjervøy og Kåfjord opp til Finnmark, gikk til Hysing, senere drevet av Ovidia Fredrikke Lyng; dette ble kalt Skjervøygodset.
*Georg Wasmuth fikk den midtre, innbefattet Helgøy, Karlsøy, Ullsfjord og Lyngen; dette ble kalt Karnesgodset og senere overtatt av sønnen Ulrik.
*Hans Andreas Morsund overtok den søndre delen som omfattet Hillesø og Troms sogn; dette ble heretter kalt Bentsjordgodset eller Moursundgodset.
Rundt 1850 begynte oppdelingen og salg til leilendingene som bebodde jorden.

## Eksterne lenker
* Gårdshistorie fra Lyngen
Kennington undergrunnsstasjon

**Kennington undergrunnsstasjon** er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Det er første felles stasjon sør for Northern-linjens to grenlinjer gjennom det sentrale London. Neste stasjon nordover er Waterloo på West End-grenen og Elephant & Castle på City-grenen. Vanligvis snur annethvert tog fra West End-grenen på Kennington. En illustrasjon av stasjonskomplekset kan studeres her: http://farm4.static.flickr.com/3604/3378517541_ffc03f22e5.jpg.

|}
## Eksterne lenker
* Kennington Underground Station Transport for London (Engelsk)
Jon Erikson Helland

**Jon Erikson Helland** (født 1790 på plassen Hellos i Bø i Telemark, død i 1862) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, og regnes som grunnleggeren av felemakertradisjonen i Bø i Telemark. Han var født i Bø på plassen Hellos, under gården Eika. Hans morfar var Gunleik Gåra, en vidkjent mestersanger. Jons brorsønn var mesterspillemannen Hans Flatland den eldre.

Jon Erikson giftet seg med Ingeborg Eilevsdatter og flyttet til Helland som be tatt til slektens slektsnavn. Det er blitt hevdet at med Jon Erikson Hellos kom de kunstneriske drag inn i Hellandslekten.

Jon Erikson lærte seg kunsten å bygge fioliner under militærtjeneste i Danmark, og av Olav Gullbekk og Karl Rue. Hans feler fulgte stort sett det vanlige mønsteret i tidens feler. Han laget også fioliner etter italiensk mønster.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Referanser


## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie). 
* Steinar Kyvik: «Soga om fela», Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev. 
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd». Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans», 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* «Morgenbladet», Christiania, tordag 15. juli 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Erik Jonsson Helland

**Erik Jonsson Helland** (født 1816, død 1868) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, som etterhvert i sin karriere  spesialiserte seg mer og mer på bygging av hardingfeler og oppnådde ry som den fremste i faget. Helland var eldste sønn av Jon Erikson Helland. 

På midten av 1850-tallet oppnådde han nasjonal anerkjennelse og ble tildelt et statsstipend som satte ham i stand til å reise til København og arbeidet hos Enger & Søn. Da hadde han allerede nådd et kunstnerisk nivå som gjorde at oppholdet ble av begrenset verdi for ham.

I farens verksted  begynte han rundt 1830 å eksperimentere med nye felemodeller for å få fram en kraftigere tone, uten at det gikk ut over mykheten I klangen. Dette førte til et bredere instrument, med fyldigere linjer og lavere hvelving i topp og bunn, slik det er vanlig i dag.

Ingen annen norsk felebygger har hatt en slik dyptgripende innflytelse på utviklingen av hardingfelen som Erik Jonsson Helland.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Referanser


## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela», Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd». Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans», 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* «Morgenbladet», Christiania, tordag 15. juli 1852
*BJørn Aksdal:: Felemaker Erik Helland
Altruisme

**Altruisme** er en etisk doktrine og filosofi som hevder at det er riktig å handle på en slik måte at det tjener en annen eller samfunnet som helhet. Altruismens motpol er egoisme, som hevder at det er riktig å handle på en slik måte at det tjener den som handler. Definisjonen til *[[Store norske leksikon]]*: «Moralsk innstilling som setter hensynet til andres vel foran den handlendes egennytte».

De fleste av verdens religioner har et altruistisk synspunkt som moralsk verdi.

Altruisme går ut på at man skal tjene andre til fortrengsel for seg selv. Dette er det etiske syn som er mest utbredt, praktisk talt alle tenkere etter filosofiens glansperiode i antikkens Hellas har forsvart holdninger som i større eller mindre grad kan sies å være altruistiske; det er kun noen få som har erklært at de ikke er altruister. Mange filosofer hevder at fullstendig altruisme ikke forekommer. Innen biologien finnes dyr som har altruistisk atferd, men vanligvis vises dette kun overfor egne barn eller nære slektninger. For eksempel utviser bier altruistisk oppførsel når de stikker for å beskytte bikuben.

Ordet altruisme ble først brukt av den franske filosofen Auguste Comte, men den grunnleggende idéen i altruismen er meget gammel.

Medlemmer av den internasjonale bevegelsen Effektiv Altruisme har som mål å hjelpe flest mulig andre, mest mulig. I Norge finnes det studentgrupper ved NTNU og UiO som er en del av bevegelsen.

## Se også
* Veldedighet
* Effektiv altruisme

## Litteratur
* David Sloan Wilson *Finnes altruisme? kultur, gener og andres velferd* i serien Cappelens upopulære skrifter 2015

## Referanser
Eilev Jonsson Steintjønndalen

**Eilev Jonsson Steintjønndalen** (født 1821, død 1876) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, og var av den store slekten av felemakere, Helland. 

Eilev var bror til Erik Jonsson Helland og lærte kunsten bygge feler hjemme hos sin far og sin eldre bror. Omkring 1850 giftet han seg og flyttet til plassen Steintjønndalen under gården Nordigard Folkestad, et par kilometer unna – der hvor Bø Sommarland befinner seg i dag.

Han tok familienavn etter plassen, slik det var vanlig å gjøre, og startet sitt eget verksted for bygging av feler. Dette drev han helt fram til sin død i 1876. Mange er av den oppfatning at hans feler var finere laget og bedre feler enn broren, Erik Jonsson Hellands. Men hans feler var aldri så etterspurte. Kan hende årsaken til dette var at navnet Steintjønndalen ikke var blitt like kjent som Helland-navnet.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* «Morgenbladet», Christiania, tordag 15. juli 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Eudaimonisme

**Eudaimonisme** er en etisk doktrine utviklet av den greske filosofen Aristoteles.

Ordet *eudaimonisme* har sitt opphav i de greske ordene  («eu», god) og  («daimon», sjel), og oversettes som «indre potensial». Eudaimonismen som etikk innebærer at et individ bør leve på en slik måte at det realiserer seg selv og på den måten lever et lykkelig liv. Denne etikken kalles gjerne *lykkeetikk*.

Den amerikanske filosofen Ayn Rands etiske teorier er sterkt påvirket av eudaimonismens idealer.

## Referanser
Labradorsten

**Labradorsten** eller **labrador** er en gammel betegnelse på bergarter med høyt innhold av labradoritt. Labradoritt som er feltspat i plagioklasserien, gikk også tidligere under navnet labrador. I dag klassifiseres labradorsten stort sett som en variant av bergarten anortositt. Man trodde tidligere at larvikitt også var en labradorsten. Det viste seg senere at den egentlig bestod av alkalifeltspat med små lameller av plagioklas, og det var dette som skapte fargespillet som minnet om fargespillet i labradoritt. Larvikitt klassifiseres i dag som en bergartsvariant av monzonitt, likevel er navnet labrador så innarbeidet at den ofte selges som det.

## Labradorisering

Uttrykket labradorisering kommer fra labradoritt, som er en feltspat i plagioklasserien består av 50-30&nbsp;% albitt og 50-70&nbsp;% anortitt der denne egenskapen er fremtredende. Fargespillet kommer av vekslende variasjoner med innholdet av kalsium og natrium. Fargespillet i larvikitten blir i enkelte tilfeller betegnet som labradoriserende, mens den mer korrekte betegnelsen er Schiller effekt. Denne Schiller effekten skyldes mikroskopiske lameller av plagioklas i alkalifeltspat som gjør at lyset brytes i et blått fargespill.

## Bergarter som selges som labradorsten
Her er en liten oversikt over noen bergarter som selges som labradorsten. Larvikitt er ikke klassifisert som labradorsten, men den får bli med likevel.

### Lys labrador

***Lys labrador** er egentlig lys larvikitt. Den brytes vest i Larvik, i Tveidalenområdet og litt inn Porsgrunn. Tveidalstypen har grå egenfarge og fargespillet er dominert av blått. Som handelsvare går den under navn som lys labrador, Blue Pearl, lys syenitt og lignende. 

### Mørk labrador

* **Mørk labrador** er egentlig mørk larvikitt. Den brytes øst i Larvik, i Tjøllingområdet og inn mot grensa til Sandefjord. De vanligste variantene er Klåstad-typen og Bergan-typen. Som handelsvare går de under navn som mørk labrador, Bergan syenitt, Emerald Pearl eller mørk syenitt. Det største bruddet ligger på Klåstad. Den går fra å være mørk til å bli nesten sort.

### Labrador Antique
**Labrador Antique** er et handelsnavn for en variant av bergarten anortositt, med et høyt innhold av labradoritt. Den tas ut i Sirevaåg, Rogaland av bedriften Granit 1893.

### Blue Antique
**Blue Antique** er en annen labradorsten (anortositt), som tas ut ved Hellvik i Rogaland av bedriften Larvik Granite AS.

## Referanser
Egoisme

**Egoisme** er en grunnleggende egenskap, og en etisk doktrine som hevder at det er riktig å handle på en slik måte at det tjener den som handler. Egoismens motpol er altruisme (selvoppofrelse), som hevder at det er riktig å handle på en slik måte at det tjener andre (samfunnet).

Av kjente filosofer som forfekter egoisme, kan nevnes Max Stirner, Ayn Rand og Aristoteles. Alle disse har imidlertid egne navn på sine etiske teorier; mens Rand snakker om rasjonell egoisme, bruker Aristoteles begrepet *[[eudaimonisme]]*.

I dagligtalen brukes gjerne egoisme som ensbetydende med hensynsløs og irrasjonell atferd, men de fleste egoistiske filosofer anser dette som en karikatur av egoisme. I dagligtalen vil eksempelvis en alkoholiker kunne hevdes å være egoist, fordi hans handlinger går ut over andre. Egoistiske filosofer vil til dette innvende at det ikke er i alkoholikerens interesse å være avhengig av alkohol, og at han følgelig ikke er egoist.

## Se også
* Objektivisme
* Narsissisme, hovmod, griskhet
* Individualisme, anarkoindividualisme, libertarianisme
* *[[Det egoistiske genet]]*, Richard Dawkins' bok om hans egoistiske-gen-teori for å forklare evolusjon og naturlig seleksjon.
* Egosentrisme, manglende evne til å se ting fra en annen synsvinkel enn sin egen

## Kilder
* 
* Stanford Encyclopedia of Philosophy: Egoism
Vistdalitt

**Vistdalitt-gabbro**, eller **vistdalitt**, er en variant av bergarten gabbro fra forekomsten i Vistdalen i Nesset i Møre og Romsdal. Vistdalitt-gabbro er det norske handelsnavnet på bergarten. I steinindustrien kalles den ofte bare for vistdalitt.

Vistdalitt-gabbro blir forholdsvis mørk når den blir polert og med grønne krystaller som gir steinen sitt særpreg. Den er grovkornet, dypgrønn og svart. Gabbro er vanlig mange steder i Norge, men finnes sjelden i store forekomster.

Den benyttes i dag til alle formål på grunn av sitt særpreg og sin styrke, men sjeldnere brukt som gravminner. Bekledningsstein, benkeplater, ovnsplater og fliser er de vanligste produktene. Den har blitt brukt mye i offentlige bygg som bekledningsstein på gulv, trapper, fasader og lignende. Henie-Onstad Kunstsenter på Høvikodden har vistalitt-gabbro i gulvene. Skulpturen «Trollstigenmonumentet» øverst i Trollstigen er laget av kunstneren Hagbart Solløs.

## Steinbrudd
I 1928, i Vistdal, fant Gunnar Opdal en større forekomst av amfibolitt ved Opdal. Geologer ble engasjert for analyse av forekomsten. Den viste seg å være drivverdig, og uttak av stein fra et steinbrudd startet i 1931. Amfibolitten fikk handelsnavnet vistdalitt og ble karakterisert som en gabbroforekomst. Dette er nok det mest kjente steinbruddet der norsk gabbro tas ut som steinblokker. Vistdalitten har en egenvekt på ca. 3216 kg pr. m³.

Selskapet Romsdal Steinindustri ble stiftet i 2004 og er registrert som aksjeselskap under bransjen «hogging og bearbeiding av monument- og bygningsstein».

## Bildegalleri

Fil:Vistdalitt-gabbro-1.jpg|Bekledningsstein for nytt torg på Åndalsnes.  
Fil:Vistdalitt-gabbro-4.JPG|Romsdal Steinindustri. 
Fil:Vistdalitt-gabbro-3.JPG|fra steinbruddet i Vistdal. 
Fil:Vistdalitt-gabbro-2.jpg|oppdeling av en blokk *vistdalitt-gabbro*.

 
## Eksterne lenker
* www.romstein.net/ – Romsdal Steinindustri AS
Gunleik Jonsson Helland

**Gunleik «Gullik» Jonsson Helland** (født 1828, død 1863) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, og var sønn av den første felemakeren på Helland. 

Gunleik (navnet ble skrevet på begge måter om hverandre) Helland arbeidet i flere år i farens verksted. Senere reiste han til Horten og ble maskinist i marinen. Han omkom i Nord-Atlanteren i 1863 da handelsskipet «D/S Rjukan» fra Bugges rederi i Bergen gikk ned sør av Island.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, tordag 15. juli 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Casus belli

**Casus belli** (latin, «krigsanledning», «årsak til krig») er en hendelse som anses å gi grunnlag for å føre krig mot en stat. Hva som blir ansett som et *casus belli* har variert opp igjennom historien. I dag anses et væpnet angrep på en stat eller en beslutning i FNs sikkerhetsråd om en militær aksjon som et *casus belli*.

Et av historiens mest kjente casus belli var mordet på erkehertug Franz Ferdinand i 1914, som ledet til første verdenskrig.

Begrepet kom i allmenn bruk på 1600- og 1700-tallet gjennom skriftene til Hugo Grotius (1653), Cornelius van Bynkershoek (1707), og Jean-Jacques Burlamaqui (1732), blant andre, og grunnet framveksten av politiske doktrinen om *jus ad bellum* eller «rettferdig krigsteori». Begrepet er også benyttet uformelt for å referere til en hvilken som helst «rettferdig hensikt» en nasjon kan kreve for å gå inn i en konflikt. Det har også blitt benyttet retrospektivt om situasjoner som oppsto før begrepet kom omfattende anvendelse, foruten også å beskrive dagens situasjoner — selv de hvor krig ikke har blitt formelt erklært.

## Referanser
Jon Eilevsson Steintjønndalen

**Jon Eilevsson Steintjønndalen** (født 1845, død 1902) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Steinjønndalen lærte faget av faren, Eilev Jonsson Steintjønndalen, og ble en dyktig felemaker. Men han sluttet tidlig da han reiste fra bygden. 

Der finns ennå en hel del fine feler etter ham. Den store felespilleren Halvor Jøren bragte en av Steintjønndalens feler, som han kalte «Troll», med seg til USA hvor den senere kom bort.
 
## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, torsdag 15. juli 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Knut Eilevsson Steintjønndalen

**Knut Eilevsson Steintjønndalen** (1850&ndash;1902) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Steintjønndalen var sønn av felemaker Eilev Jonsson Steintjønndalen og fortsatte tradisjonen i Steintjønndalen da hans bror reiste fra bygden. Han giftet seg og kjøpte gården Langkås i Folkestadgrenda, hvor han fortsatte verkstedet sitt.

Han eksperimenterte med felene for å få til en kraftigere tone ved å øke tykkelsen på lokket og bunnen. Dette gjorde felene hans svært etterspurte. Men han fikk vel så stort ry for de vakre dekorasjonene på instrumentene. Lakken eller rosemønsteret er neppe overgått hverken før eller senere. Han felte perlemor inn i gripebrett og strengeholder. Perlemor fikk han fra Bøelva som var rik på elveperlemusling. 

På slutten av 1800-tallet ble han regnet for den ledende felemakeren i landet.
Han døde tidlig, bare 57 år gammel.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, tordag 15. juli 1852
Knut Eriksson Helland

**Knut Eriksson Helland** (født i 1851, død i 1880) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Helland var yngste sønn av felemaker Erik Jonsson Helland. Han begynte tidlig å arbeide i farens verksted og viste stor dyktighet, særlig med stol og gripebrett. Bare ni år gammel laget han stol til en av de felene Ole Bull hadde bestilt.

Etter farens død fortsatte han å arbeide i sin fars verksted. Til å begynne med arbeidet han alene. Men han slo seg senere sammen med sin svoger Gunnar Olavsson Haugen og lærte ham opp i kunsten.

Helland døde tidlig, som flere i slekten hans, bare 29 år gammel.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, torsdag 15. July 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Capua

**Capua** er en by og kommune i provinsen Caserta i regionen Campania i Sør-Italia. Den ligger 25 km nord for Napoli, i det nordøstlige hjørnet av Campaniasletten.

Capua' var den viktigste antikke byen i Campania, og en av de viktigste byene i antikkens Italia. Byen var også utgangspunktet for det store slaveopprøret, i 73-70 f.Kr., hvor Spartacus var en av lederskikkelsene.

Den antikke byen ble ødelagt av sarasenere (muslimene) i 841.

Byen lå der hvor dagens Santa Maria Capua Vetere er lokalisert.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ancient Capua
Olaf G. Helland

**Olaf Gunnarsson Helland** (også skrevet *Olav*, født 1875, død 1946) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark, men bodde og virket på Notodden i Telemark fra 1895-96 til han døde. Han er av mange er ansett for å være det forrige århundrets største felemaker. Helland var eldste av Gunnar Olavsson Hellands fem sønner, hvorav fire ble felemakere. Han viste store anlegg allerede i tidlig alder, og arbeidet i mange år sammen med faren i verkstedet hans.

I 1896 slo han seg ned i Notodden og fortsatte Hellandtradisjonen med å vinne priser og medaljer for felene sine.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Referanser


## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, tordag 15. juli 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Die Brücke

**Die Brücke** (tysk: broen) var en tysk kunstnergruppe som ble grunnlagt i Dresden i 1905 av en gruppe arkitekturstudenter. Medlemmene var Ernst Ludwig Kirchner, Fritz Bleyl, Erich Heckel, Karl Schmidt-Rottluff, Emil Nolde, Max Pechstein og Otto Mueller. 

Die Brücke var en ekspresjonistisk kunstnergruppe, og deres mål var å lage en bro mellom tradisjonelt tysk nyromantisk maleri og moderne ekspresjonistisk maleri. De var den ene av to tyske grupper av malere som var viktig for ekspresjonismen, den andre var Der Blaue Reiter som ble grunnlagt i München i 1911.

Verkene som medlemmene i Die Brücke lagde var preget av et lineært og rytmisk formspråk, og en forenkling av form og farger. De brukte sterke farger og var påvirket av primitivismen. 

Die Brücke ble formelt oppløst i 1913.

De fleste arbeidene deres som var i tysk eie ble erklært som entartete kunst i 1935, beslaglagt og i mange tilfeller ødelagt av nazistene. Den tyske stat har i de senere år kjøpt inn verker fra samlere i forskjellige land, og har fått bygget et eget museum for samlingen: Brücke-Museum i utkanten av Berlin.
## Se også
* Brücke-Museum Berlin
## Eksterne lenker
*
De Stijl

**De Stijl** var en kunstbevegelse som startet i Nederland i 1917. De tre mest sentrale personene bak bevegelsen var maleren Piet Mondrian, designeren Theo van Doesburg og møbelsnekkeren og arkitekten Gerrit Rietveld. Kunstneren og designeren Bart van der Leck og arkitekten J.J.P. Oud, som blant annet prosjekterte bygninger i Weissenhofsiedlung i Stuttgart, var også et fremtredende medlemmer av bevegelsen.

Medlemmene var sterkt kritiske til Bauhaus' idealer og resultater, og tok også avstand fra kubismen. Mondrian tok opp noen av kubismens prinsipper i sin kunst, men førte dem etterhvert i en annen retning. 

Medlemmene av De Stijl ønsket å uttrykke et nytt utopisk ideal av spirituell harmoni og orden.  

I årene 1920–1925 økte De Stijls påvirkning på maleri, Bauhaus og den internasjonale stilen i arkitektur, samt mote og interiørdesign.  

I Nederland avtok De Stijls betydning, dels fordi de ledende kunstnerne flyttet til Tyskland og Frankrike, og dels fordi det var en generell, konservativ innstilling blant publikum overfor De Stijls «profeter».  

## Tre grunnprinsipper
Gruppen rendyrket abstraksjon og universalitet gjennom en reduksjon til form og farge. De forenklet visuelle komposisjoner ned til vertikale og horisontale retninger, og brukte bare primærfarger som rødt, blått og gult sammen med sort og hvitt. Etter år med forsøk og feiling kom gruppen frem til tre elementer, eller prinsipper, som skulle ligge til grunn for alle deres verker, enten det gjaldt arkitektur, skulptur, malerkunst, møbler eller typografi:  

* Form: Rektangelet som grunnform 
* Farge: primærfargene rødt, blått og gult 
* Komposisjon: Asymmetrisk balanse 

Gruppen var ikke opptatt av det individualistiske, men etterstrebet objektivitet. Punkt 1 i deres manifest fra 1918 uttrykker nettopp dette: «Det er en gammel og en ny bevissthet i tiden. Den gamle er rettet mot individet. Den nye er rettet mot det universelle. Konflikten mellom individet og det universelle reflekteres i verdenskrigen, så vel som i kunsten i dag.»

## Publikasjoner
 
Medlemmene av De Stijl publiserte flere teoretiske skrifter. Disse var sterkt publikumsrettet. Det var et mål at folk skulle forstå og verdsette de nye prinsippene og formene de sto for. 
I 1917 begynte de utgivelsen av tidsskriftet *De Stijl*, med Theo van Doesburg som redaktør. I første nummer skrev han at De Stijl-bevegelsen var en reaksjon på den «moderne barokken», den ekspresjonistiske arkitekturen som arkitektene i Amsterdamskolen sto for. 

## Referanser


## Litteratur

* 

## Eksterne lenker

* Kort gjennomgang av Mondrians og de Stiljs utopiske visjoner (engelsk)   Besøkt 28. januar 2019
Jon Eriksson Helland

**Jon Eriksson Helland** (født 1849, død 1869) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark. Han var felemaker Erik Jonsson Hellands eldste sønn og døde bare 20 år gammel. Han ble ansett for å ha store evner, og faren hadde store forventninger til ham ettersom han tok ham med på reiser både til Kristiania og Horten.

Fordi han døde i ung alder har vi ikke så mange feler etter ham. Men det er trolig at han ville blitt en enda større felemaker enn sin far.

## Se også
* Felemakerslekten Helland

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshisatorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, tordag 15. juli 1852

## Eksterne lenker
* Felamakerslekten Helland
Knut Knutsson Steintjønndalen

**Knut Knutsson Steintjønndalen** (født 22. november 1887, død 11. juni 1969) var en norsk felemaker fra Bø i Telemark.
	
Før han døde ba Knut Eilevsson Steintjønndalen sin da 15 år gamle sønn å holde tradisjonen levende. Han laget da sin første fele og for den fikk han betalt 10 kr (1902). I 1963, 61 år senere fikk han ca. 1500 kr for en god fele. Det tok ham en god måned å fullføre en fele. Han arbeidet hver eneste arbeidsdag fra tidlig morgen til sene kvelden.

Han laget i alt mellom 800 og 900 feler.

## Kilder
* «Bø-Soga, 1 Kultursoga bind 1» (Bø Lokalhistorie).
* «Bø-Soga, 2 Gards og ættesoge, bind 4» (Bø Lokalhistorie, gårds- og slektshistorie).
* Steinar Kyvik: «Soga om fela» Fonna 1946.
* John Gunnarson Helland: «Felemakerslekten Helland». Privat, maskinskrevet fremstilling.
* Olav Gunnarsson Helland, private brev.
* Åsmund Nyhammer: «Hardingfele i fire slektledd.» Artikkel, intervju i Bergens Arbeiderblad 5. oktober 1963
* Asbjørn Storesund: «Bøherad, hardingfelas Cremona» i «Leik og Dans» 1988 p. 57-71, Halvard Kaasa, redaktør.
* *Morgenbladet*, Christiania, torsdag 15. juli 1852

## Se også
* Felemakerslekten Helland
* Helland Brothers
*The Fiddlemaker- Knut K Steintjønndalen - NRK 1961