Blåheggslekta

* taggblåhegg (*A.&nbsp;alnifolia*)
* tresøtmispel (*A.&nbsp;arborea*)
* høstblåhegg (*A.&nbsp;×&nbsp;grandiflora*)
* kanadablåhegg (*A.&nbsp;lamarckii*)
* glattblåhegg (*A.&nbsp;laevis*)
* prydblåhegg (*A.&nbsp;ovalis*)
* blåhegg (*A.&nbsp;spicata*)

**Blåheggslekta** (*Amelanchier*) er en slekt med løvfellende busker og små trær i rosefamilien. De er populære hageplanter, men forvilles lett og kan opptre som invaderende arter. På norsk ble slekta tidligere kalt **søtmispel**, og de vanlige dyrkede artene omtales i litteraturen med minst to forskjellige norske navn.

## Beskrivelse
De blir 2–25 m høye og danner ofte tette buskas. Stammene er opprette med som regel grå bark. Torner forekommer aldri, og unge skudd kan være hårete eller glatte. Bladene sitter spredt, er hele, elliptiske til eggrunde og har tannet bladrand. Akselbladene faller tidlig av. Høstfargen er ofte vakker. De tvekjønnede blomstene sitter i klaser. Det er fem hvite, ofte smale, kronblad, fem grifler og mange pollenbærere. Frukten er en kjernefrukt der begerbladene sitter igjen. Kjernehuset er lite utviklet, så frukten minner om et bær.

## Økologi og utbredelse
Alle artene er lyskrevende, og de forekommer helst tidlig i den økologiske suksesjonen. Typiske voksesteder er åpen skog, steinete steder og vannkanter. Fruktene er ettertraktet av fugler og andre dyr. Antall arter oppgis til mellom 6 og 33 i ulike publikasjoner. Artene er vanskelige å skille fra hverandre ettersom de morfologiske karakterene er variable. Systematikken kompliseres ved at apomiksis og hybridisering er vanlig.

De aller fleste artene hører hjemme i Nord-Amerika, og nordlige USA og sørlige Canada har det største mangfoldet. Det er to arter i Øst-Asia. Prydblåhegg (*A.&nbsp;ovalis*) vokser i Europa, Nord-Afrika og Sørvest-Asia, mens *[[Amelanchier parviflora]]* kun forekommer i Hellas og Tyrkia. Fem arter med amerikansk opprinnelse er naturalisert i Europa. Kanadablåhegg (*A.&nbsp;lamarckii*) dyrkes og finnes forvillet i Europa. Den er en hybrid mellom to nordamerikanske arter, men finnes ikke naturlig i Nord-Amerika.

## Bruk i hager
Artene i blåheggslekta er populære hageplanter ettersom de har store mengder hvite blomster om våren og blad med vakre høstfarger. Det hender også at de blir dyrket for fruktens skyld, spesielt taggblåhegg. De fire vanligste artene i Norge er

* taggblåhegg (bærsøtmispel, heggmispel, *A.&nbsp;alnifolia*) som blir 2–4 meter høy med gul høstfarge
* glattblåhegg (glattsøtmispel, *A.&nbsp;laevis*) som blir 6–9 meter høy med rød til mørk lilla høstfarger
* blåhegg (junisøtmispel, *A.&nbsp;spicata*) som blir 3–4 meter høy med gule og røde høstfarger
* kanadablåhegg (lamarksøtmispel, *A.&nbsp;lamarckii*) som blir 6–8 meter høy med purpursvarte frukter i lange klaser

## Invaderende arter
Fruktene til artene i blåheggslekta er ettertraktet av fugler, og de kan derfor spre seg hurtig og langt. Når de etablerer seg i naturen, kan de fortrenge stedegne busker, skape busksjikt der de ikke finnes naturlig og forstyrre balansen mellom busker med frukt og fruktetende fugler. Artsdatabanken har vurdert invasjonspotensialet til de fire artene som er funnet forvillet i Norge.
* taggblåhegg – svært høy risiko
* kanadablåhegg – svært høy risiko
* prydblåhegg – ingen kjent risiko
* blåhegg – svært høy risiko

Artene med status *svært høy risiko* skårer fire poeng av fire i «invasjon», det vil si artens spredningsevne, og tre poeng av fire i «effekt», det vil si artens effekt på økosystemer.

## Galleri

Amelanchier alnifolia 6338.JPG|Viltvoksende taggblåhegg i Washington
Amelanchier asiatica6.jpg|Blomstrende *Amelanchier asiatica*
Amelanchier wiegandii - blossom.jpg|Blomster hos *Amelanchier wiegandii*
Amelanchier utahensis 8.jpg|Frukt hos *Amelanchier utahensis*
Lingering Autumn (1) (10791899965).jpg|Høstfarge i en amerikansk skog


## Referanser


## Litteratur
* Lid, Johannes og Lid, Dagny Tande: *Norsk flora.* 7. utg. Redigert av Elven Reidar. Samlaget, 2005. ISBN 978-82-05-32563-0 (Side 472-473)
* Stenberg, Lennart og Mossberg, Bo: *Gyldendals store nordiske flora*. Gyldendal 2007. ISBN 82-521-6029-8 (Side 315)
* 

## Eksterne lenker
*