Vincenzo Nibali

**Vincenzo Nibali** (; født 1984) er en italiensk tidligere profesjonell landeveissyklist, som konkurrerte som profesjonell fra 2005 til 2022. Han er en av syv syklister som har vunnet alle tre av sykkelrittets Grand Tours i karrieren – etter å ha vunnet Vuelta a España 2010, Giro d'Italia 2013, Tour de France 2014 og Giro d'Italia 2016 .

Født nær Messinastredet, kallenavnet hans er " **haien i Messina** " eller ganske enkelt " **haien** ".  Hans første store seier kom på GP Ouest–France i 2006, et UCI ProTour- arrangement. Eksperter som Michele Bartoli har imidlertid sagt at Nibali er best egnet til å konkurrere i flerdagersritt. Han er en meget dyktig utforkjører og sykkelfører, veldig god klatrer og god tempoløper. Nibali er en allrounder, og regnes som en av de sterkeste etappeløpsrytterne i sin tid, etter å ha vunnet Tirreno–Adriatico ( 2012 og 2013 ), Giro del Trentino ( 2008 og 2013 ) og 2016 Tour of Oman .

Nibali er mest kjent for sine Grand Tour-prestasjoner – og endte på pallen ved elleve anledninger – men han har vist seg å være en sterk utfordrer også i klassiske sykkelritt, etter å ha vunnet 2014 og 2015 Italian National Road Race Championships, GP i 2006 Ouest–Frankrike og tre " monumenter " for landeveissykkelracing: Giro di Lombardia i 2015 og 2017, og 2018 Milano–San Remo . Han har også oppnådd pallplasser i Liège–Bastogne–Liège og tidligere utgaver av Milan–San Remo .

## Tidlig liv og karriere
Vincenzo Nibali ble født 14. november 1984 i Messina på Sicilia, sønn av Salvatore og Giovanna. For å bli syklist forlot han hjembyen Messina og flyttet til Toscana i en alder av seksten. I ti måneder av året bodde han i huset til sin tidligere sportsdirektør, Carlo Franceschi, i Mastromarco, nær Lamporecchio. Nibali endte på tredjeplass ved UCI World Junior Time Trial Championships i 2002 og også tredje ved UCI World Under-23 Time Trial Championships i 2004.

## Karriere
### Liquigas (2006–2012)
#### 2006–2008
Etter å ha blitt profesjonell i 2005 med Fassa Bortolo, signerte Nibali med Liquigas i 2006. Det året vant han den franske klassikeren GP Ouest – Frankrike i en alder av 21 år.  Han endte også på andreplass totalt av Settimana Internazionale di Coppi e Bartali med 2.1 rangering, og tok seieren på den første etappen.  I 2007 syklet Nibali Giro d'Italia for første gang og endte på 19. plass sammenlagt. I 2008 endte Nibali på 10. plass i Liège–Bastogne–Liège, og oppnådde også en 11. plass i Giro d'Italia og en 20. plass i Tour de France .

I 2009 noterte Nibali en seier i Giro dell'Appennino hvor han angrep nesten  fra mål for å vinne solo.  En annen seier i 2009 var Gran Premio Città di Camaiore . Han ble nummer seks sammenlagt i Tour of California og niende sammenlagt i Tour of the Baskerland, før han delte ledelsen av Liquigas i Tour de France med Roman Kreuziger . Nibali viste seg å være den sterkeste av de to og endte på en syvende plass totalt, deretter hans beste plassering i en grand tour.

Nibali begynte 2010 i god form ved å komme på førsteplass sammenlagt i Tour de San Luis . Han var et tilskudd i siste øyeblikk til Liquigas' Giro d'Italia -lag etter Franco Pellizottis tilbaketrekning i siste øyeblikk på grunn av uregelmessigheter i blodpasset. Nibali hadde på seg Maglia Rosa etter at Liquigas–Doimo teamet hans vant etappe fire lagtidsforsøk, senere vant den 14. etappen og etter noen god klatring gjennom resten av løpet klarte han å fullføre på pallen og ble nummer tre bak lagkameraten Ivan Basso og David Arroyo . I juni vant Nibali Tour of Slovenia . Senere i sesongen vant Nibali Trofeo Melinda . Nibali vant Vuelta a España uten å vinne en etappe, takket være jevne høye plasseringer på toppetappeavslutninger og løpets to tidsprøver.  Han hadde arvet løpsledelsen etter at Igor Antón ble tvunget til å forlate etter å ha krasjet på etappe 14. Selv om han mistet den til Joaquim Rodríguez, fikk han den senere tilbake på den siste tidsprøven. Dette markerte hans første grand tour-seier.

#### 2011
Nibali begynte 2011 med solid form, og tok 5. totalt i Tirreno–Adriatico . Han likte også en solid klassikersesong, med 8. plass i Milano–Sanremo og 8. plass i Liège–Bastogne–Liège . Nibali var en av favorittene til Giro d'Italia, med Ivan Basso som ikke syklet, noe som ga ham eneledelsen for Liquigas. Selv om han deltok i løpet som en stor favoritt, kunne han ikke matche Alberto Contador gjennom store deler av fjellene. Han klarte likevel å holde seg i topp tre gjennom store deler av løpet. Han endte på tredjeplass sammenlagt bak Alberto Contador og Michele Scarponi, med Nibali og Scarponi som kjempet om andreplass i den siste uken da det ble tydelig at gapet til Contador var for stort (Contador ble senere fratatt tittelen, og flyttet Nibali opp til andreplass).

Nibali var også leder for Liquigas ved Vuelta a España . På etappe seks orkestrerte Liquigas en flukt på nedstigningen til Córdoba, men en feilkommunikasjon førte til at Nibali endte på fjerdeplass, og klarte ikke å ta noen bonussekunder. Han rykket til tredje totalt på etappe 11, bak Sky-duoen Bradley Wiggins og Chris Froome . I løpet av de neste etappene begynte Nibali å ta ledelsen til Wiggins ved å ta tidsbonuser fra spurter. Etappe 14 så imidlertid at Nibali sprakk på den siste stigningen, noe som satte ham ut av kampen om en pallplassering. Han ble nummer sju sammenlagt.

#### 2012
Nibali begynte 2012-kampanjen med andreplass sammenlagt i Tour of Oman, ett sekund bak Peter Velits, og vant dronningetappen. Nibali endte først sammenlagt i Tirreno – Adriatico etter å ha vunnet etappe fem. Han vant også poengklassifiseringen. I mars endte Nibali på tredjeplass i Milano–Sanremo, hans første pallplassering i et monument.

På Liège–Bastogne–Liège brøt han bort solo da han angrep på nedstigningen av Cote de la Roche aux Faucons og slapp sine viktigste utfordrere med  igjen, men han ble passert av Maxim Iglinsky ( Astana ) i sikte av den siste kilometeren. Han holdt på til andreplass. 

Nibali valgte å fokusere oppmerksomheten på Tour de France, og hoppet over Giro d'Italia for å forberede seg. Etter en solid første uke, endte Nibali på fjerde plass på den første toppturen på etappe sju for å heve seg til tredjeplass i totalstillingen, seksten sekunder bak lederen Wiggins og seks bak den forsvarende mesteren Cadel Evans . Imidlertid slapp Nibali inn over to minutter til Wiggins i tidsprøven på etappe ni, hvor han ble nummer åtte, og raste til fjerde på GC, bak Team Sky Froome. På etappe ti angrep Nibali på nedstigningen av Col du Grand Colombier og koblet opp med lagkamerat Peter Sagan, men paret ble fanget opp av Team Sky-ledet peloton. Nibali gikk til angrep igjen på den påfølgende etappen, som avsluttet med en stigning til La Toussuire, og la tid til Wiggins og Froome, bare for at paret skulle dra seg tilbake til Nibali, selv om han rykket opp til tredje sammenlagt etter at Evans tapte tid. Han angrep igjen på etappe 16 på Col de Peyresourde med bare Wiggins og Froome i stand til å jage. De fanget ham før toppen; Nibali akselererte igjen, men Wiggins tettet gapet og de tre avsluttet sammen. Nibali tapte tid til Wiggins og Froome den påfølgende etappen, nok en fjelletappe, denne gangen med en toppavslutning og to etapper senere i den siste individuelle tidsforsøket som Wiggins vant. Nibali endte på tredjeplass, den eneste rytteren som kom i mål innen ti minutter etter Wiggins og Froome.

### Astana (2013–2016)
Nibali forlot Liquigas–Cannondale på slutten av 2012-sesongen, og ble med Astana på en toårskontrakt fra 2013-sesongen og utover. Avtalen er rapportert å være en kontrakt på €3 millioner per år.

#### 2013
Nibali startet sin 2013-sesong i god form og endte på 7. plass i Tour of Oman og vant Tirreno–Adriatico . I sistnevnte løp tok han ledertrøya av Froomes skuldre i etappe 6, hvor han slapp unna med Peter Sagan og Joaquim Rodríguez på en kort stigning med en gradient på 30 %. Han holdt unna Froome i den siste tidskjøringen. I april vant han Giro del Trentino på siste etappe med en fjelltopp. Han tok ledelsen fra Maxime Bouet, som hadde vært totalleder siden andre etappe. Nibali stakk av på den siste klatringen *i Hors-kategorien*, og distanserte rivalene Mauro Santambrogio og Wiggins, som hadde et mekanisk problem, og vant etappen på soloviser.

Nibali og Wiggins kom inn i Giro d'Italia som de to favorittene til sammenlagtseier. Nibali tok lederens rosa trøye (    ) på etappe åtte etter å ha endt på fjerde plass i tidsprøven vunnet av Alex Dowsett, og innrømmet bare 11 sekunder til Wiggins. På etappe ti, den første fjelltoppen, endte Nibali på tredjeplass bak Rigoberto Urán for å øke ledelsen over andreplasserte Evans til 41 sekunder. Resten av løpet ble sterkt preget av dårlige værforhold. Nibali la mer tid til sine rivaler på etappe 14, og avsluttet på Monte Jafferau, da han og Mauro Santambrogio syklet avgårde under iskalde forhold, med Nibali som lot Santambrogio ta etappeseieren; etter diskvalifikasjonen av Santambrogio, på grunn av en positiv test for EPO, ble etappeseieren tildelt Nibali med tilbakevirkende kraft. Nibali vant etappe 18, en fjelltidsforsøk, med 58 sekunder fra Samuel Sánchez, for å utvide ledelsen over Evans og Urán til over fire minutter. Den påfølgende etappen, planlagt å være dronningetappen i løpet, måtte avlyses på grunn av snø. Etappe 20, den siste fjelletappen, så også tung snø, da Nibali angrep på den siste stigningen til Tre Cime di Lavaredo for å vinne etappen med 17 sekunder fra Fabio Duarte, med Urán ytterligere to sekunder tilbake. Nibali tok også ledelsen i poengklassifiseringen. Nibali forhandlet seg trygt frem den siste etappen til Brescia for å vinne Giroen med fire minutter og 43 sekunder over Urán, hans andre Grand Tour sammenlagtseier. Men da Mark Cavendish samlet alle mellomsprintene før han vant siste etappe, endte Nibali på andreplass etter Cavendish i poengklassifiseringen.

På Vuelta var Nibali irritert på om han skulle jage den røde trøya for å spille inn sin andre store turné i 2013 eller reservere energien til verdensmesterskapet som skulle holdes bare uker senere i hans adopterte Toscana. Han tok løpsledelsen på etappe 4, selv om han mistet den på etappe 8, og klarte å gjenvinne den på etappe 11, en tidsprøve. Han syklet bra hele veien iført den røde trøya i flere etapper og opprettholdt ledelsen gjennom store deler av løpet. Nibali har nå brukt ledertrøyen mer enn noen annen italiener i Vueltaens historie. Han mistet løpsledelsen på etappe 19 til Chris Horner . Han angrep Horner mange ganger under den siste fjelletappen på den bratte Angliru, men han sprakk til slutt og endte på 4. plass på den etappen. Han ble nummer to sammenlagt i den generelle klassifiseringen.

#### 2014

Etter å ha vunnet Giroen i 2013, ble Tour de France hovedmålet for Nibalis 2014-sesong. Gjennom store deler av sesongen før Touren viste Nibali rolig form før Touren uten seire i løpet og høye avslutninger. Han ble også kritisert av italiensk presse etter et skuffende Critérium du Dauphiné . 28. juni ble Nibali den italienske mester i 2014 med sin første seier for året i det nasjonale mesterskapet i landeveisløp, basert på ruten til Trofeo Melinda.

Nibali vant deretter Tour de France . Han sikret seg først lederens gule trøye 6. juli ved å vinne  andre etappe av Touren, mellom York og Sheffield, etter å ha løsnet rett før mål. På etappe 5, en scene med ni sektorer av pavé, fikk han over 2 minutter over et flertall av GC-utfordrerne. Han fortsatte å lede løpet fra trinn to til åtte, og tapte det til franskmannen Tony Gallopin på den niende etappen. Men han tok den tilbake på den tiende etappen fra Mulhouse til La Planche des Belles Filles etter at en av hans største generalklassifiseringskonkurrenter Alberto Contador krasjet og forlot løpet, og etter å ha tatt Joaquim Rodríguez og Michał Kwiatkowski opp den siste stigningen til Planche des Belles Filles. Han vant etappen ubestridt og tok på seg den gule trøya på nytt på Bastilledagen i Frankrike.  Nibali vant deretter etappe 13 inn i Chamrousse etter å ha passert Leopold König og Rafał Majka nær toppen. Han ville fortsette å vise sin dominans gjennom resten av Touren og på etappe 18 inn i Hautacam angrep han fra de tidlige bakkene av stigningen og han ville vinne etappen med over ett minutt foran andreplassrytteren Thibaut Pinot . Dette ga ham hans fjerde og siste etappeseier. Han endte med en utmerket 4. plass i den siste tidsforsøket. Han vant den generelle klassifiseringen med 7 minutter og 52 sekunder, den største seiersmarginen i Touren på 17 år. Neste løp for Nibali var 16. september på Coppa Bernocchi . Han endte i hovedgruppen (18.) etter å ha angrepet flere ganger under arrangementet.

#### 2015

I 2015 gjorde Nibali forsvaret av 2014 Tour de France-tittelen til sin prioritet.  Hans første bemerkelsesverdige resultat var 16. i den samlede klassifiseringen av Tirreno – Adriatico . Han deltok deretter i Amstel Gold Race og slapp unna takket være et sent angrep, men ble reabsorbert av pelotonen og endte på 65. plass.  I La Flèche Wallonne prøvde han et angrep på den nest siste stigningen, men det mislyktes og han endte på 20. plass, kun 19 sekunder utenfor tempoet.  Hans første betydelige resultat for året var å plassere tiende i Tour de Romandie.

I juni deltok han i Critérium du Dauphiné, som fikk en andreplass på 6. etappe og hadde på seg den gul-blå trøyen, som gikk tapt dagen etter; etter det ble Nibali den italienske nasjonale mester for andre år på rad. Han angrep under den siste oppstigningen og tok overtaket av Francesco Reda og Diego Ulissi.

Han deltok i Tour de France, men tapte to og et halvt minutt mot Chris Froome den første uken. Han tapte ytterligere 4:25 på den første fjelletappen til La Pierre-Saint-Martin etter at han ble droppet tidlig på etappen; og var niende sammenlagt etter de tre pyreneiske etappene, og fulgte Froome med nesten åtte minutter. Ettersom håpet hans om et tittelforsvar hadde falmet, angrep han i alpine etappene og vant den 19. etappen fra Saint-Jean-de-Maurienne til La Toussuire-Les Sybelles,  etter en 62 kilometer lang solo. På slutten av scenen ble Nibali anklaget av Froome for usportslig oppførsel for å ha angrepet mens Froomes sykkel hadde et kort mekanisk problem 58&nbsp;km fra mål.   Det er ikke kjent om Nibali var klar over problemet, siden det ikke var noen kommunikasjon fra Radio Tour om hendelsen (som senere uttalt av Astana-manager Alexandre Vinokourov). TV-repriser viste at "Nibali kikket to ganger over skulderen før han akselererte unna."  Han endte Tour de France på 4. plass totalt i den generelle klassifiseringen, 8 minutter og 36 sekunder etter vinneren, Chris Froome.  Dette ville være den 10. store turneen på rad Nibali deltok der han endte blant de 10 beste, en prestasjon uten sidestykke siden Miguel Induráin gjorde det i elleve på rad to tiår tidligere.

Nibali startet også Vuelta a España, hvor han delte ledelsen av Astana med Fabio Aru, den endelige vinneren av Vueltaen. På den andre etappen ble imidlertid Nibali fanget av en stor krasj og ble tvunget til å jage hardt for å komme tilbake til pelotonen. Under jakten holdt han fast i lagbilen, drevet av lagets *sportsdirektør* Alexander Shefer, og ble trukket opp mot hovedgruppen. Både Nibali og Shefer ble diskvalifisert fra løpet etter etappen, og laget ble også bøtelagt. Løpslederen uttalte at han beklaget rytterens "beklagelige holdning".  Nibali ga senere ut en uttalelse via Facebook hvor han ba om unnskyldning for handlingene sine.

På høsten vant han Trittico Lombardo, tok solo seire i Coppa Bernocchi og Tre Valli Varesine og ble nummer to i Coppa Ugo Agostoni. I oktober vant han sitt første monument, Il Lombardia, og angrep på nedstigningen av Civiglio, den nest siste stigningen, og ankom solo foran Daniel Moreno og Thibaut Pinot.

#### 2016
I februar vant Nibali dronningetappen, og endte på Green Mountain, og den samlede klassifiseringen på Tour of Oman.

For å forberede seg til Giro d'Italia, et av sesongens to hovedmål, kjørte han det italienske endagsløpet Strade Bianche, etapperittet Tirreno–Adriatico, hvor han endte på 6. plass sammenlagt – betinget av kanselleringen av dronningetappen – og Milan–San Remo hvor han forsøkte et angrep på nedstigningen fra Poggio, men ble fanget av pelotonen.

Han returnerte til racing i april på Giro del Trentino, hvor han viste dårlig kondisjon og endte langt unna vinneren Mikel Landa . Det siste løpet før Giroen var Liège–Bastogne–Liège, den viktigste av Ardennes-klassikerne, avsluttet mer enn to minutter bak vinneren etter å ha blitt distansert på Côte de Saint Nicolas.

Nibali deltok i Giro d'Italia som favoritt før løpet. På etappe 14, dronningetappen i løpet, med seks kategoriserte stigninger før nedstigningen til Corvara. Nibali tente opp kampen om GC på den siste stigningen til Valparola, og angrep med  igjen. Angrepet hans distanserte Movistar Team Andrey Amador og Alejandro Valverde, som begge tapte tre minutter på scenen. Imidlertid angrep Steven Kruijswijk ( LottoNL–Jumbo ) nær toppen, med Esteban Chaves ( Orica–GreenEDGE ), og paret droppet Nibali, som tapte mer enn et halvt minutt etter etappen. Chaves tok sceneutmerkelsen etter å ha overkjørt Kruijswijk, som tok maglia rosa. Etappe 15 var den tredje individuelle tidsforsøket i løpet, med oppstigningen til Alpe di Siusi . Kruijswijk utvidet ledelsen til mer enn to minutter over andreplasserte Chaves da Nibali pådro seg en mekanisk stigning, og tapte mer enn to minutter i prosessen.

Etappe 16 var en kort etappe som ble vunnet av Valverde, som spurtet Kruijswijk på streken. Kruijswijk utvidet ledelsen i den generelle klassifiseringen til tre minutter da Chaves tapte 42 sekunder mens Nibali sprakk på den siste stigningen. Han tapte nesten to minutter for å falle til fjerde sammenlagt, nesten fem minutter bak. Etappe 19 var den første som gikk inn i de høye fjellene, med Cima Coppi, Colle Dell'Agnello, og en påfølgende nedstigning og klatring til en topptur ved Risoul i Frankrike. På nedstigningen av Colle Dell'Agnello krasjet Kruijswijk mens han prøvde å følge Nibali. Dagen viste seg å være en forløsning for Nibali da han vant etappen etter å ha droppet Chaves på stigningen til Risoul. I tårer etter målgang dedikerte Shark seieren til Rosario Costa, en ung syklist fra Nibalis juniorsykkellag, som hadde blitt drept to uker før. I mellomtiden krysset Kruijswijk streken nesten fem minutter ned på Nibali og mer enn fire minutter bak Chaves. Chaves tok maglia rosa med en fordel på 44 sekunder over Nibali da Kruijswijk, som senere skulle bli diagnostisert med et ribbeinsbrudd, falt til tredjeplass totalt på et minutt og fem sekunder bak. Etappe 20 var den siste avgjørende etappen med tanke på den generelle klassifiseringen, med tre førstekategoristigninger og den bratte tredjekategoristigningen til mål ved Sant'Anna di Vinadio. Nibali angrep på den nest siste stigningen, distanserte Chaves og de andre GC-utfordrerne, og tok igjen underskuddet til Chaves for å kreve sin andre Giro d'Italia foran siste etappe i Torino .

Nibalis andre hovedmål for sesongen var Olympic Road race . Nibali slo bro over til den ledende seksmannsgruppen på den nest siste nedstigningen av Vista Chinesa- kretsen med lagkamerat Fabio Aru, og på den siste stigningen av løpet slo han klart med Rafał Majka og Sergio Henao . Imidlertid krasjet Nibali og Henao ut av løpet på den siste nedstigningen under Olympic Road-løpet, med Nibali påført et brukket kragebein.

### Bahrain–Merida (2017–2019)
#### 2017

Etter fire sesonger med Astana kunngjorde Nibali i august 2016 at han ville bli med i det nyopprettede Bahrain–Merida laget i 2017. Etter to pallplasser på Giro d'Italia og Vuelta a España, vant han i oktober sitt andre Il Lombardia, ved å angripe Thibaut Pinot igjen på nedstigningen av Civiglio og ankomme solo til Como . Han avsluttet sesongen med å ta seier i Taiwan KOM Challenge, og satte ny banerekord i prosessen.

#### 2018

I mars 2018 vant Nibali Milan-San Remo, hans tredje sykkelmonument, og ble den første italienske vinneren av *La Classicissima* siden Filippo Pozzato i 2006. Nibali hadde angrepet på Poggio di San Remo, og klarte å holde unna sprinterne i de avsluttende kilometerne for å sikre seier. To uker senere endte han på 24. plass i sin første Tour of Flanders, som inkluderte et angrep på Kruisberg som utløste vinnertrekket til Niki Terpstra .  Nibali trakk seg fra Tour de France 2018 etter etappe 12, etter å ha lidd en krasj på bestigningen av Alpe d'Huez etter tilskuerinnblanding.  Selv om han var skadet med en brukket ryggvirvel, klarte han å fullføre etappen på en syvende plass, 13 sekunder bak etappevinner og gultrøyeholder Geraint Thomas . 

Nibali deltok i Giro d'Italia og avsluttet løpet på andreplass sammenlagt, bak Richard Carapaz. Nibali vant den forkortede etappen 20 i Tour de France . Med  gjenværende angrep Nibali og gikk solo til seier, ti sekunder foran chaserne Mikel Landa og Alejandro Valverde.

### Trek–Segafredo (2020–2021)
4. juni 2019 rapporterte *Cycling Weekly* at Nibali hadde signert for Trek–Segafredo for 2020-sesongen. I løpet av sine to sesonger med laget oppnådde han to seire – en etappeseier på siste dag som også fikk ham til å vinne den generelle klassifiseringen på Giro di Sicilia 2021, hans hjemmeløp.

### Astana Qazaqstan Team (2022)

I september 2021 kunngjorde Nibali at han ble med på Astana Qazaqstan Team for 2022-sesongen. Etter å ha fullført den femte etappen av Mays Giro d'Italia, som ble avsluttet i hjemlandet Messina, kunngjorde Nibali sin forestående pensjonisttilværelse på slutten av sesongen. Han siterte ønsket om å tilbringe mer tid med venner og familie. Han fullførte til slutt løpet på fjerdeplass totalt, hans felles beste resultat for sesongen, sammen med Giro di Sicilia.

I november 2022 ble det kunngjort at Nibali ville fungere som teknisk rådgiver for UCI ProTeam Q36.5 Pro Cycling Team, et lag som skal begynne å konkurrere fra 2023.

## Personlig liv
Nibali flyttet til Lugano våren 2012 sammen med kjæresten Rachele Perinelli. Paret giftet seg i oktober 2012  og har en datter, født i februar 2014.

Nibali har en yngre bror, Antonio Nibali, som også er en racersyklist, etter å ha blitt profesjonell i 2014 for å sykle for Marchiol–Emisfero laget i Italia. Antonio ble med sin eldre bror på Bahrain–Merida fra 2017 til 2019, Trek–Segafredo i 2020 og 2021, og Astana Qazaqstan Team i 2022.
## Meritter

;2008
:Sammenlagt Giro del Trentino
:11.-plass sammenlagt Giro d'Italia
:20.-plass sammenlagt Tour de France
;2009
:Giro del Appenino
:7.-plass sammenlagt Tour de France
;2010
:Sammenlagt Tour of Slovenia
:Sammenlagt Tour de San Luis
:3.-plass sammenlagt Giro d'Italia
::4. etappe  (TTT) og 14. etappe
: Sammenlagt Vuelta a España
:: Kombinasjonskonkurransen
;2011
:2.-plass sammenlagt Giro d'Italia
::16. etappe
;2012
:Sammenlagt og etappeseier Tirreno–Adriatico
:Sammenlagt og etappeseier Giro di Padania
:3.-plass sammenlagt, Tour de France
:2.-plass, Liège–Bastogne–Liège
;2013
:Sammenlagt Tirreno–Adriatico
:Sammenlagt og etappeseier Giro del Trentino
: Sammenlagt, Giro d'Italia
::18. etappe
::20. etappe
;2014
:Italiensk mester på landevei
:Tour de France
:: Sammenlagt
:: 2. etappe
:: 10. etappe
:: 13. etappe
:: 18. etappe
;2015
:Italiensk mester på landevei
:19. etappe, Tour de France
:Coppa Bernocchi
:Tre Valli Varesine
:Il Lombardia
;2016 
:Sammenlagt og etappeseier, Tour of Oman
: Sammenlagt, Giro d'Italia
::19. etappe
;2017
:Sammenlagt, Tour of Croatia
:16. etappe, Giro d'Italia
:3. etappe, Vuelta a España
:Il Lombardia

;2018
:Milano–Sanremo

;2019
:20. etappe, Tour de France

### Viktige resultater
Kilde: 

### Priser
Nibali er en seks ganger vinner av Giglio d'Oro, en pris som gis til årets beste italienske profesjonelle syklist. Han vant prisen i 2010, fortløpende mellom 2012 og 2015, og 2017.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*