open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
José Echegaray y Eizaguirre

**José Echegaray y Eizaguirre** (født 19. april 1833, død 4. september 1916) var en spansk matematiker, politiker og dramatiker. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur sammen med Frédéric Mistral i 1904. Svenska Akademin begrunnet tildelingen med at han fikk prisen for sitt omfattende og begavede forfatterskap som på en selvstendig og original måte hadde gjenopplivet de store tradisjonene i spansk drama.

## Bibliografi
* *La esposa del vengador* (1874)
* *En el puño de la espada* (1875)
* *Locura o santidad* (1876)
* *El gran galeoto* (1881)
* *Mariana* (1892)
* *El hijo de Don Juan* (1892)
* *Mancha que limpia* (1895)
* *El loco de Dios* (1900)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Giosuè Carducci

**Giosue Carducci** (født 27. juli 1835 i Valdicastello i Italia, død 16. februar 1907 i Bologna) var en italiensk poet, av mange regnet som det moderne Italias uoffisielle nasjonalpoet. 

Carducci tok doktorgraden i 1856 og jobbet siden som lærer og foreleser, blant annet som professor i italiensk ved universitetet i Bologna. Selv om hans ry som skjønnlitterær forfatter først og fremst er fundert på hans poesi, skrev han også en anseelig mengde prosa. Han vant Nobelprisen i litteratur i 1906.

Castagneto Carducci, stedet hvor han vokste opp, er oppkalt etter ham.

## Bibliografi
* 1863 – *Inno a Satana*
* 1866-1867 – *Della varia fortuna di Dante*
* 1867 – *Idillio maremmano*
* 1868 – *Levia Gravia*
* 1868 – *Dello svolgimento della letteratura nazionale* 
* 1871 – *Pianto antico*
* 1871 – *Poesie*
* 1872 – *Primavere elleniche*
* 1873 – *Nuove poesie di Enotrio Romano*
* 1874 – *Davanti a San Guido* og *Nostalgia*
* 1875 – *Faida di comune*, *Tedio invernale*, *Alla stazione in una mattina d'autunno*, *Mors – nell'epidemia difterica*
* 1876 – *Alle fonti del Clitumno*
* 1877 – *Odi barbare*
* 1878 – *Alla regina d'Italia*
* 1880 – *Sogno d'estate*
* 1881 – *Nevicata*
* 1882 – *Nuove odi barbare*, *Giambi ed epodi*, *Confessioni e battaglie*
* 1883 – *San Martino*,* Visione*, *Ça ira*
* 1885 – *Il comune rustico*
* 1887 – *Rime nuove*
* 1888 – *Jaufré Rudel*
* 1889 – *Terze odi barbare*
* 1890 – *Piemonte*
* 1892 – *Storia del giorno di Giuseppe Parini*
* 1893 – *Odi barbare*
* 1899 – *Rime e ritmi*
* 1902 – *Dello svolgimento dell'ode in Italia*

## Referanser


## Litteratur
* Hans E. Kinck: «En nationalskald», i *Stammens røst*. Kristiania: Aschehoug, 1919

## Eksterne lenker
Harri Kirvesniemi

**Harri Kirvesniemi** (født 10. mai 1958 i Sankt Michel) er en finsk tidligere langrennsløper. Blant svært mange mesterskapsmedaljer rager gullet på 15&nbsp;km klassisk fra VM 1989 i Lahtis høyest.

Han er gift med den tidligere langrennsløperen Marja-Liisa Hämälainen.

## Karriere

Den første mesterskapsmedaljen kom under OL 1980 i Lake Placid, da han gikk startetappen for det finske stafettlaget som tok bronsemedaljene etter Sovjetunionen og Norge. Den siste medaljen kom 18 år senere, under OL 1998 i Nagano. Igjen gikk han startetappen for Finland, og igjen ble det finsk bronse, denne gang etter Norge og Italia.

Dette var femte gang Kirvesniemi fikk bronsemedalje etter en olympisk stafett! I 1998 ble han tildelt Holmenkollmedaljen sammen med Fred Børre Lundberg, Larisa Lazutina og Aleksej Prokurorov.

## Doping

Under VM 2001 i Lahtis ble Harri Kirvesniemi tatt for bruk av doping og diskvalifisert. Han var da blitt 42 år, og la opp som aktiv utøver etter dette mesterskapet, etter 25 år som toppidrettsutøver.

Harry Kirvesniemi innrømmet bruk av dopingmiddelet HES, hvilket er et middel som kan brukes for å skjule EPO. Det ble senere avdekket at det var systematisk bruk av EPO i det finske landslaget, og at EPO ble gitt utøverne av den finske landslagslegen.

## Meritter
* **OL**
** Lake Placid 1980 – bronse på stafetten
** Sarajevo 1984 – bronse på 15&nbsp;km og stafetten
** Albertville 1992 – bronse på stafetten
** Lillehammer 1994 – bronse på stafetten
** Nagano 1998 – bronse på stafetten
* **VM**
** Oslo 1982 – bronse på 15&nbsp;km og stafetten
** Seefeld 1985 – bronse på 30&nbsp;km 
** Lahtis 1989 – gull på 15&nbsp;km klassisk, sølv på stafetten
** Val di Fiemme 1991 – bronse på stafetten
** Thunder Bay 1995 – sølv på stafetten
** Trondheim 1997 – sølv på stafetten

## Sammenlagtplasseringer i verdenscupen


 distansecupen var delt mellom langdistanse og mellomdistanse


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Barbara (robåt)

**Barbara** er en norsk geitbåt (Nordmørsbåt) bygget i 2004. Båten er omtrent 20 fot lang.

Navnet på båten kommer fra romanfiguren Barbara av Jørgen-Frantz Jacobsen fra romanen av samme navn. Med båten lyktes to nordmenn, Tommy Skeide (32 år) fra Ulsteinvik og Olav Lie Gundersen (39 år) fra Averøy i Møre og Romsdal fylke å ro fra Norge til Færøyene mellom den 7. juli og den 30. juli 2005 og nå Porkeri på Suðuroy.

Målet var egentlig å komme fram til Færøyene til kappróður på Ólavsøkan i Tórshavn den 28. juli, men på grunn av været måtte de vente fra 18. juli til 22. juli på Shetlandsøyene. Det er omtrent 360 nautiske mil (667&nbsp;km) mellom Norge og Færøyene.

Turen tilbake gikk med fergen MS «Norröna» til Bergen den 1. august samme år.

Båten ble bygget i 2004 av båtbyggeren Jon Godal. Skeide og Gundersen forsøkte å ro den over til Færøyene samme år, men forsøket måtte avbrytes etter ni døgn.

## Bokutgivelse
I 2007 ga Olav Lie Gundersen ut en bok om roturene fra Norge til Færøyene. Boken *Mot strømmen* ble lansert både i Norge og på Færøyene.

## Referanser

## Eksterne lenker
* RoRoRo.no – Hjemmeside
* Portal.fo, 30. juli 2005: «Norðmenn róð til Føroya» 
** Bilder fra ankomsten i Porkeri
* UF.fo, 31. juli 2005: «Mistu ongantíð vónina um at vinna upp land í Føroyum» («Vi mistet alltid håpet å nå land på Færøyene»)
* Aftenbladet.no, 25. juli 2004: «Avbrøt roturen til Færøyene»
Rudolf Christoph Eucken

**Rudolf Christoph Eucken** (født 5. januar 1846 i Aurich i Øst-Friesland i Kongedømmet Hannover, død 15. september 1926 i Jena) var en tysk (frisisk) filosof. Han ble tildelt nobelprisen i litteratur i 1908. Han var far til Walter Eucken.

## Liv og virke

Rudolf Christoph Euckens far, Ammo Becker Eucken (1792–1851) døde da han var barn, og han ble oppfostret av sin mor, Ida Maria (1814–1872), født Gittermann. Han gikk på skole i Aurich, der en av hans lærere var den klassiske filolog og filosof Ludwig Wilhelm Maximilian Reuter (1803–1881).

Han studerte ved universitetet i Göttingen (1863–66), der Hermann Lotze var en av hans lærere, og så ved Universitetet i Berlin. Der ble han særlig inspirert av professor Friedrich Adolf Trendelenburgs etikk og historiske tilnærming til filosofien.

Han ble utnevnt til professor i filosofi i 1871 i Basel og 1874 i Jena. 

I Sverige befattet kong Oscar II seg med hans religionsfilosofiske skrifter, og Eucken ble medlem av det svenske vitenskapsakademi. 

Eucken ble tildelt Nobelprisen i litteratur i 1908. I Tyskland ble denne anerkjennelse mottatt med skepsis fra folk som Ernst Haeckel. 

Hans hovedarbeider er *Prolegomena zur forschung über die einheit des geisteslebens* (1887), *Die einheit des geisteslebens in bewusstsein und that der menschheit* (1888) og *Der wahrheitsgehalt der religion* (1901).

## Bibliografi
* *Die Lebensanschauungen der großen Denker* (1890) 
* *Der Kampf um einen geistigen Lebensinhalt* (1896) 
* *Der Wahrheitsgehalt der Religion* (1901) 
* *Grundlinien einer neuen Lebensanschauung* (1907) 
* *Der Sinn und Wert des Lebens* (1908) 
* *Geistige Strömungen der Gegenwart* (1908) 
* *Können wir noch Christen sein?* (1911) 
* *Present Day Ethics in their Relation to the Spiritual Life* (1913) 
* *Der Sozialismus und seine Lebensgestaltung* (1920)

## Litteratur
* Jens Aden: *Rudolf Christoph Eucken: Grundlinien einer neuen Weltanschauung.* In Walter Jens (Hrsg.): *[[Kindlers neues Literaturlexikon]].* 1988 ff., Bd. 5.
* Wolfgang Beutin: *Rudolf Eucken.* In: *Preisgekrönte: Zwölf Autoren und Autorinnen von Paul Heyse bis Herta Müller. Ausgewählte Werke, sprachkritisch untersucht.* Peter Lang Verlag, Frankfurt am Main 2012, ISBN 978-3-631-63297-0, S. 55–76.
* Peter Hoeres: *Der Krieg der Philosophen. Die deutsche und britische Philosophie im Ersten Weltkrieg.* Schöningh, Paderborn 2004, ISBN 3-506-71731-6.
* 
* Michael Schäfer: *Kapitalismus und Kulturkrise. Walter Eucken und die Philosophie Rudolf Euckens.* In: Swen Steinberg, Winfried Müller (Hrsg.): *Wirtschaft und Gemeinschaft. Konfessionelle und neureligiöse Gemeinsinnsmodelle im 19. und 20. Jahrhundert* (= *Histoire.* Bd. 43). Transcript, Bielefeld 2014, ISBN 3-83-7624064, 303−318.

## Referanser
Jinsha (arkeologi)

**Jinsha** (金沙; pinyin: *Jīnshā*) er et arkeologisk felt i provinsen Sichuan i Kina. Det ligger i den vestlige utkanten av storbyen Chengdu, og ble avdekket ved en tilfeldighet da man i februar 2001 skulle anlegge en vei der.  Dette er i bydistriktet Qingyang, langs elven Modi (). Jinsha er oppkalt etter et gatekvarter, skjønt det er i sin tur er oppkalt etter elven Jinsha (Yangtze).

Jinsha ligger omkring 50 kilometer fra det arkeologiske feltet Sanxingdui, og det er likhetstrekk mellom gjenstandene som er funnet på de to stedene. Jinsha ser ut til å ha hatt sin blomstringstid omkring 1000 f.Kr. 

Blant funnene er gjenstander av elfenben, jade, bronse, gull og stein. Til forskjell fra Sanxingdui hadde ikke Jinsha noen bymur eller -voll.

Funnstedet ble i 2006 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner.

## Referanser


## Se også
* Baodunkulturen

## Eksterne lenker
* Jinshamuseets hjemmeside
* Lost kingdom of Sun found
Iban Mayo

**Iban Mayo Diez** (født 19. august 1977 i Igorre i Baskerland) er en tidligere profesjonell spansk syklist. Han ble proff for det baskiske laget Euskaltel-Euskadi i 2000, og var der ut 2006-sesongen. Etter hans svært imponerende resultater som ung, ble han sett på som et av Spanias største talenter. Mayo har alltid vært mest kjent som en klatrer, og hans lojalitet til Euskaltel-Euskadi og kvalitetene i fjellene gjør at han er svært avholdt blant de baskiske sykkelfanatikerne. Mayo gikk for å være en av verdens beste klatrere, noe hans triumf på L'Alpe d'Huez i Tour de France i 2003 var et bevis på. Dette året ble han også nr. 6 sammenlagt, noe som førte til at Mayo ble sett på som en framtidig Tour de France-vinner. 

I 2004 ble han sett på som en outsider for Tour de France etter å ha vunnet Dauphiné Libéré like før, men måtte bryte etter 14. etappe på grunn av skader og sykdom. 

To år senere var han igjen sett på som en outsider i Tour de France etter en etappeseier i Dauphiné Libéré bare 3 uker før starten av Touren, men måtte nok en gang bryte på grunn av skader og sykdom. Etter nedturen etter Tour de France, kom Mayo seg fort tilbake og vant den store fjelletappen i Vuelta a Burgos, før han neste dag også tok sammenlagtseieren i det spanske rittet. 

Før 2007-sesongen byttet han lag til Saunier Duval-Prodir, og viste gamle takter med etappeseier  på den 19. etappen av Giro d'Italia, og en andreplass på den 8. etappen i Tour de France. 
30. juli 2007 bekreftet UCI at Mayo hadde levert positiv dopingprøve for EPO under Tour de France. På grunn av problemer med B-prøven ville ikke det spanske forbundet straffe Mayo. UCI appellerte til CAS, og han ble 12. august 2008 dømt til to års utestengelse gjeldende fra 31. juli 2007

## Meritter
;2007
* 19. etappe i Giro d'Italia

;2006

* Subida Urkiola  
* Vuelta a Burgos – sammenlagt og en etappeseier
* 6. etappe Dauphiné Libéré

;2004
* Dauphiné Libéré – sammenlagt og to etappeseire
* Vuelta Asturias
* Subida al Naranco
* Clasica Alcobendas – Sammenlagt og to etappeseire
* 2.-plass Baskerland rundt

;2003
* 6.-plass sammenlagt i Tour de France
* 8. etappe (Sallanches – L'Alpe d'Huez) i Tour de France
* Dauphiné Libéré – 2.-plass sammenlagt og to etappeseire
* 2.-plass Liège–Bastogne–Liège
* Baskerland rundt – Sammenlagt og tre etappeseire

;2002
* 5.-plass sammenlagt Vuelta a España

;2001
* 11.-plass sammenlagt  Vuelta a España
* 6. etappe Dauphiné Libéré
* Classique des Alpes
* Grand Prix du Midi Libre

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Academy of Motion Picture Arts and Sciences

**Academy of Motion Picture Arts and Sciences** (**AMPAS**) er en amerikansk forening stiftet i 11. mai 1927 for å fremme filmkunst og -vitenskap. Som medlemmer opptas personer som har gjort seg bemerket som yrkesaktive innen filmindustrien. 

Akademiet har over 6&nbsp;000 medlemmer. De aller fleste av disse av disse er basert i USA, men det finnes medlemmer fra 36 land.

Akademiet er mest kjent for å dele ut Oscar-prisen. Akademiet gir også ut en egen Oscar for studenter som lager film som en del av sin utdannelse. Det deler ut opptil fem *Nicholl Fellowships in Screenwriting* årlig. Det driver også Margaret Herrick-biblioteket i Beverly Hills i California og Pickford Center for Motion Picture Study i Hollywood i California.

Nåværende leder av akademiet er Sid Ganis.

## De 36 grunnleggerne av akademiet
**Skuespillere**
*Richard Barthelmess
*Jack Holt
*Conrad Nagel
*Milton Sills
*Douglas Fairbanks
*Harold Lloyd

**Regissører**
*Cecil B. DeMille
*Frank Lloyd
*Henry King
*Fred Niblo
*John M. Stahl
*Raoul Walsh

**Forfattere**
*Joseph Farnham
*Benjamin F. Glazer
*Jeanie MacPherson
*Bess Meredyth
*Carey Wilson
*Frank Woods

**Teknikere**
*J, Arthur Ball
*Cedric Gibbons
*Roy J. Pomeroy

**Produsenter**
*Fred Beetson
*Charles H. Christie
*Sid Grauman
*Milton E. Hoffman
*Jesse L. Lasky
*M. C. Levee
*Louis B. Mayer
*Joseph M. Schenck
*Irving Thalberg
*Harry Warner
*Jack Warner
*Mary Pickford
*Harry Rapf

**Advokater**
*Edwin Loeb
*George W. Cohen

## Akademiets ledere
Akademiets ledere velges for ett år av gangen og kan ikke velges for mer enn fire sammenhengende perioder.

*Douglas Fairbanks 1927-1929
*William C. DeMille 1929-1931
*M. C. Levee 1931-1932
*Conrad Nagel 1932-1933
*J. Theodore Reed 1933-1934
*Frank Lloyd 1934-1935
*Frank Capra 1935-1939
*Walter Wanger 1939-1941, 1941-1945
*Bette Davis 1941 (sa opp etter to måneder)
*Jean Hersholt 1945-1949
*Charles Brackett 1949-1955
*George Seaton 1955-1958
*George Stevens 1958-1959
*B. B. Kahane 1959-1960 (døde)
*Valentine Davies 1960-1961 (døde)
*Wendell Corey 1961-1963
*Arthur Freed 1963-1967
*Gregory Peck 1967-1970
*Daniel Taradash 1970-1973
*Walter Mirisch 1973-1977
*Howard W. Koch 1977-1979
*Fay Kanin 1979-1983
*Gene Allen 1983-1985
*Robert Wise 1985-1988
*Richard Kahn 1988-1989
*Karl Malden 1989-1992
*Robert Rehme 1992-1993, 1997-2001
*Arthur Hiller 1993-1997
*Frank R. Pierson 2001-2005
*Sid Ganis 2005–2009
* Tom Sherak 2009–2012
* Hawk Koch 2012–2013
* Cheryl Boone Isaacs 2013–2017
* John Bailey 2017–2019
* David Rubin 2019–

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Oscardatabasen over vinnere og nominerte
* Margaret Herrick biblioteket 
* Pickford Center for Motion Picture Study – Akademiets filmarkiv
Markus Neumayr

**Markus Neumayr** (født 26. mars 1986 i Hösbach) er tysk fotballspiller som spiller for FC Aarau. Han er midtbanespiller.

Neumayr tilhørte tidligere Eintracht Frankfurt og Manchester United, men uten å spille på førstelagene. Fra 2006 til 2008 spilte han på Duisburg, før han gikk til Zulte Waregem.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jack Frost

**Jack Frost** er navnet til flere personer:

* Jack Frost (musiker)

## Fiktive personer
* Jack Frost (alv), en alve- eller snømannliknende eventyrfigur i angloamerikansk folklore
* Fader Frost, en russisk eventyrfigur og nyttårsnisse
* Detektiv Jack Frost
Bob Hope

**Bob Hope** (født **Leslie Townes Hope**, 1903–2003) var en britisk-amerikansk komiker og skuespiller.

Han hadde en omfattende filmkarrière, og fikk  status som noe av en institusjon innen amerikansk underholdning. Han drev med en del veldedig arbeide, og opptrådte ofte og gjerne for amerikanske soldater i krigsområder. Hope var spesielt berømt for sine karakteristiske korte vitser, strukturert som tre- eller firelinjers replikker.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hope vokste opp som den femte av syv brødre. Faren var steinarbeider og moren operasangerinne. De første årene bodde familien i Bristol. I 1907 emigrerte familien via mottaksmyndigheten på Ellis Island til Cleveland i Ohio og fem år gammel ble Bob Hope amerikansk statsborger.

### Karriere
Hans skuespillertalent var klart allerede i ungdommen. Men han arbeidet som slakterassistent og som linjemann inntil talentet for alvor ble oppdaget da han vant en konkurranse i beste imitasjon av Charlie Chaplin. Før skuespilleriet ble hans levevei, var han også en tid profesjonell bokser under psevdonymet *Packey East*.

Stumfilmkomikeren Fatty Arbuckle så Hope opptre i 1925, og sørget for at han fikk en stilling hos en omreisende trupp kalt *Hurley's Jolly Follies*. Innen ett år hadde Hope utviklet et show kalt *The Dancemedians* med George Byrne og Hilton Sisters, siamesiske tvillinger som kunne utføre stepping i sine vaudevilleopptredender. Hope og Byrne opptrådte også som siamesiske tvillinger, danset og sang og sminket blackface, inntil noen fortalte Hope at han var morsomst som seg selv.

Hope filmdebuterte i  1934 med kortfilmen *Going Spanish* for Educational Pictures. Han underskrev så en kontrakt med Paramount Pictures. Hope spilte i selskapets *The Big Broadcast of 1938*. Siden fulgte en lang rekke komedier, flere av dem sammen med Bing Crosby i *The Road*-serien. Han opptrådte dessuten i utallige radioprogrammer og tv-shows, og skrev flere bøker.

Den 6. mai 1941, på March Field i California fremtrådte Hope i sitt første show for United Service Organizations (USO). Han fortsatte deretter å reise og underholde tropper under resten av andre verdenskrig, under Koreakrigen, Vietnamkrigen og trakk seg ikke tilbake før etter Gulfkrigen 1990-1991. For å vise sin støtte for de væpnede styrker bar han under turnéene nesten alltid militæruniform, akkurat som sitt publikum. Hans karrière som underholder for de amerikanske soldater varte i 60 år og omfattet om lag 60 turnéer.

Bob Hope mottok fem Oscar og har fått fire stjerner på Hollywood Walk of Fame for film, radio, TV og teater. Han mottok Presidentens frihetsmedalje den 20. januar 1969 av president Lyndon B. Johnson. I 1998 ble han utnevnt til *Honorary Knight Commander* av Order of the British Empire.

Hans fremste hobby var golf. Han spilte golfpartier med samtlige amerikanske presidenter fra Dwight D. Eisenhower til George Bush.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
*
Detektiv Jack Frost

***Detektiv Jack Frost*** (originaltittel *A Touch of Frost*) er en britisk kriminalserie som gikk på ITV fra 1992 til 2010. Serien handler om kriminalinspektør William Frost (David Jason), kjent som «Jack» av alle unntatt hans hustru. Frost er erfaren og svært dedikert, men kives alltid med sine overordnede, hovedsakelig representert ved kommissær Norman Mullett (Bruce Alexander). De to har helt motstridende personligheter. «Mullett» er en ambisiøs administrator som følger ordre og regelverk, mens «Frost» er en alminnelig «gatesnut».Serien er basert på en bokserie av R.D. Wingfield. 

I Norge har serien gått i Detektimen på NRK. 

## Episoder
David Jason, som spiller «Frost», var også seriens produsent, og bestemte derfor i hvilken takt episodene skulle spilles inn. Derfor ble det ikke laget mer enn én eller et par episoder i året. Kun én episode ble produsert både i 2005 og 2006.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Banpo

**Banpo** (kinesisk: 半坡; pinyin: *Bànpō*) er funnsted for en landsby fra tidlig steinalder i Kina. Stedet er i bysdistriktet Baqiao like ved storbyen Xi'an i provinsen Shaanxi, og er det mest fremstående av de arkeologiske funnsteder som knyttes til Yangshao-kulturen. Utgravningene begynte i 1953. Her fant man restene etter flere velorganiserte steinalderbosettinger, like funnene i Jiangzhai, karbondatert til 4700&ndash;3600 f-Kr..

Arkeologiske funn med likhetstrekk med den eldste delen av Banpo-funnene anses som del av det som kalles *Banpo-fasen* (5000 til 4000 f.Kr.) av Yangshao-kulturen. 

Banpo dekker et område på 50&nbsp;000 kvadratmeter. Ifølge den kinesiske marxistiske historieskrivning anses det at dette var et matriarkalsk samfunn. 

Banpo er tilgjengelig for turisme, og har et museum bygd i 1958 (ombygd og gjenåpnet i 2007) der det er utstilt gjenstander brukt i husholdning eller til jakt. 

Banpo-funnstedet (半坡遗址, *Banpo yizhi*) ble i 1966 tilføyd på listen over Folkerepublikken Kinas kulturminner (1-139).

## Referanser

## Litteratur
* Allan, Sarah (red): *The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective*, 
* Chang, Kwang-chih: *The Archaeology of Ancient China*, ISBN 0-300-03784-8
* Zhongguo kexueyuan Kaogu yanjiusuo, Banpo bowuguan [utg.]: *Xi'an Banpo (Die Banpo-Siedlung bei Xi'an)*, Beijing: Wenwu chubanshe, 1963.
Uno

**Uno** er tallet 1 på italiensk og spansk, men kan ha flere betydninger:

*Uno (film), en norsk film fra 2004
*Uno (kortspill), et kortspill
*Uno (Little Big-sang), Russlands bidrag til Eurovision Song Contest 2020
* Uno (navn)
**[[¡Uno!]]*, et musikkalbum utgitt av Green Day i 2012
*Fiat Uno, en bilmodell fra Fiat

## Se også
* One
Pitof

**Pitof** er pseudonymet til en fransk filmregissør og spesialeffektregissør. Hans ekte navn er **Jean-Christophe Comar**. Det meste av hans arbeide finnes innen franskspråklige filmer som *La Cité des enfants perdus* og *[[Asterix og Obelix mot Cæsar]]*, men han har også arbeidet på filmer som *[[Jeanne d'Arc (film fra 1999)|Jeanne d'Arc]]* og *[[Alien 4 - oppstandelsen]]*.

Hans første film som regissør var den historisk-fantastiske thrilleren *[[Vidocq]]* (2001), en film som mottok moderate kritikker og har ganske mange tilhengere.

I 2004 regisserte Pitof en stor Hollywoodproduksjon av *[[Catwoman]]*, med Halle Berry i hovedrollen. Han «vant» Razzieprisen for «verste regissør» i den 25. Razzie-utdelingen. Selv om Berry og manusforfatter John Rogers deltok på seremonien med godt humør for å motta prisen for «verste skuespillerinne» og «verste manus», opptrådte ikke Pitof.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Spolia opima

***Spolia opima*** (latin for «det beste trofé») er betegnelsen på krigsbyttet, rustningen, våpnene, og andre effekter en romersk general hadde tatt fra en stridende general i en mann mot mann kamp. Selv om romerne tok all slags trofeer fra en slagmark, er *spolia opima* sett på som det mest ærefulle krigsbytte en kunne få.

I antikkens Roma skal det kun ha skjedd tre slike tilfeller der en general har fått *spolia opima*. Den første var av den mytologiske Romulus, tatt fra Acro; den andre av Aulus Cornelius Cossus, tatt fra Lar Tolumnius, konge av Veientes; den siste av Marcus Claudius Marcellus, tatt fra Viridomarus, konge av en keltisk stamme i Nord-Italia.

## Referanser
Kråmyrane naturreservat

**Kråmyrane [[naturreservat]]** ved Trengereid i Bergen er et myrområde med regnvannsmyr og jordvannsmyr og med vegetasjon av gulstarr, tvebustarr og fagertorvmose. Det er også innslag av kjøttetende planter av slekten soldogg.

Det er to mindre vann på Kråmyrane. Nordsta Kråtjørna og Midttjørna. Disse renner via Teinelva ut i Øyjordsvatnet/Langavatnet på Gullbotn. Det går tursti nær elven.

Krånipa reiser seg til 703 moh. øst for Kråmyrane, men det er ikke brukbare stier opp herfra så fjellet bestiges enklest fra sørsiden av Skulstadvatnet høyere oppe.

## Naturreservat i Arna
Kråmyrane naturreservat – Reppadalen naturreservat – Nesvika naturreservat

## Galleri

Bukkeblad i Kråmyrane naturreservat 20180527.jpg|Bukkeblad på Kråmyrane 
Fil:Kråmyrane.JPG|Kråmyrane vegetasjon 
Drosera rotundifolia - Soldugg.jpg|Rundsoldogg, *Drosera rotundifolia*, på Kråmyrane 


## Referanser


## Eksterne lenker
* Vernedokumentasjon Kråmyrane naturreservat
*  Forskrift om freding av Kråmyrane naturreservat
Sydslesvigsk

**Sydslesvigsk** er en spesiell variant av det danske språket, det brukes i den nordlige del av Schleswig-Holstein i Tyskland.

## Litteratur
* Karen Margrethe Pedersen: *Dansk sprog i Sydslesvig. Bd. 1-2. Institut for grænseregionsforskning*, Aabenraa, 2000.
* Hans Christophersen: *Sydslesvigdansk*, i: Mål & Mæle 2, 1979, sider 8-16
** Mål & Mæle 2/1979 – online-utgave av artikkelen
** Det danske sprog i Sydslesvig – senere online-utgave av samme artikkel
* Kurt Braunmüller: *Sydslesvigdansk – et blandningssprog?*, i: Mål & Mæle 13, 1990, sider 24–28
** Mål & Mæle 13/1990 – online-utgave av artikkelen
Leonardo (selskap)

**Leonardo S.p.A.**, tidligere **Leonardo-Finmeccanica** og **Finmeccanica**, er et italiensk multinasjonalt konsern innenfor luftfart, romfart, forsvarsindustri og informasjonssikkerhet. Hovedkontoret ligger i Roma i Italia og selskapet opererer over hele verden. Det er det 9. største forsvars&shy;industri&shy;selskapet i verden basert på inntekter per 2014. Selskapet er delvis eid av den italienske staten gjennom det italienske finansdepartementet, som har en eierpost på 30,2% og er største aksjonær.

Leonardo, som har mer enn 47&nbsp;000 ansatte, har sine viktigste industrirepresentasjon i Italia, Storbritannia, USA og Polen, og har kontorer i 15 land på fem kontinenter.

Fra 1. januar 2016 har Leonardo ved fusjon innlemmet datter&shy;selskapene OTO Melara og WASS, og absorbert aktiviteten til datterselskapene AgustaWestland, Alenia Aermacchi og Selex ES og opererer som ett selskap organisert i syv forretningsavdelinger (helikoptre, luftfartøy, flystrukturer, fly- og romfartssystemer, elektronikk for land- og sjøforsvar, forsvarssystemer, sikkerhets- og informasjonssystemer), og også gjennom datterselskaper og joint ventures, som DRS Technologies (integrerte produkter, tjenester og støtte for forsvar), teletjenester i rommet (satellittjenester), Thales Alenia Space (satellitter og kretsende strukturer), MBDA (rakettsystemer) og ATR (regionale luftfartøy). Fra 1. januar 2017 foretok selskapet navnebytte til Leonardo.

Alessandro Profumo er administrerende direktør i Leonardo S.p.A. fra 16. mai 2017.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Toro

**Toro** (stilisert som TORO) produserer og markedsfører næringsmidler til det norske forbruker- og storhusholdningsmarkedet. Varemerket Toro ble registrert 8. januar 1946 av firmaet Rieber & Søn. Det er i dag en av Norges mest kjente merkevarer. Toro er eid av Orkla Foods Norge AS.

I Toros portefølje fins det rundt 750 produkter fordelt på mange forskjellige varegrupper og måltidssituasjoner. Produktene produseres på flere ulike fabrikkanlegg i Norge, blant annet i Arna utenfor Bergen og Elverum.

Toro tilbyr en rekke internasjonale retter og norske tradisjonsprodukter til det norske forbrukermarkedet: buljong, suppe, saus, gryteretter, pastaretter, vaffel-, pannekake- og kakemikser, Rett i koppen, pizza, pasta og ris.

## Historikk
Merket TORO ble første gang brukt på buljongterninger i 1946. Buljongterningene var laget på kjøttekstrakt fra Argentina fra et stort parti Rieberkonsernet hadde kjøpt inn. På eskene sto det "Estracto de Toro". Dette ga inspirasjonen til merkenavnet TORO, som betyr okse på spansk. 

I 1958 og 1959 introduserte Rieber & Søn Toro kjøtt- og grønnsakssuppe, men salget tok virkelig av med lanseringen av Bergensk fiskesuppe i 1964. På 60-tallet kom flere sauser, så gryteretter på 70-tallet, ovnsretter på 80-tallet og rett-i-koppen supper på 90-tallet.

I dag produseres det årlig mer enn 140 millioner pakker med TORO-produkter, og hvert år slippes bortimot femti nye produkter ut på markedet.

Toro hadde opprinnelig produksjonen sin i Bergen, men i 1967 åpnet Toro en ny fabrikk i Arna utenfor Bergen noe som sammen med flyttingen av Martens til Minde medførte en betydelig flytting av arbeidsplasser i næringsmiddelindustrien fra Bergen sentrum.Bygget til Toro fabrikker i Indre Arna ble bygget i 1967 av arkitektfirmaet Astrup & Hellern, og er beskrevet i boken *Arkitekturguide Bergen* som "et disiplinert og fint industrianlegg" med "gode strukturalistiske kvaliteter som ikke er fulgt så godt opp" ved seinere utbygginger.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmeside – toro.no
AgustaWestland

**AgustaWestland** var et italiensk selskap som drev utvikling og produksjon av helikoptre. Selskapet ble grunnlagt i 2000 gjennom sammenslåingen av Agusta, som var eiet av det italienske konsernet Leonardo, og Westland Helicopters, som var eiet av det britiske selskapet GKN.

I 2004 solgte GKN sine aksjer i AgustaWestland til Finmeccanica, som da ble eneeier. I 2016 ble AgustaWestland innlemmet i Leonardo.

## Produkter
* Agusta A129 Mangusta
** TAI/AgustaWestland T-129
* AgustaWestland EH101/AW101 (Merlin)
** AgustaWestland CH-149 Cormorant
** Lockheed Martin VH-71 Kestrel (den kansellerte VIP varianten av EH101 for United States Marine Corps Marine One kontrakten i partnerskap med Lockheed Martin and Bell Helicopter)
* AgustaWestland AW109
* AgustaWestland AW119
* AgustaWestland AW139 (opprinnelig et fellesprosjekt under Bell/Agusta Aerospace Company, nå 100 % eiet av AgustaWestland; tidligere kjent som AB139)
* AgustaWestland AW149
* Westland Lynx
** AgustaWestland AW159 Wildcat
* AgustaWestland AW169
* AgustaWestland AW189
* AgustaWestland AW609 (opprinnelig et fellesprosjekt under Bell/Agusta Aerospace Company, nå 100 % eiet av AgustaWestland. Tidligere kjent som BA609)
* AgustaWestland Project Zero
* NH90 (produsert av NHIndustries, et joint venture-selskap bestående av Eurocopter (62,5 %), AgustaWestland (32 %) and Fokker (5,5 %))

* Produsert på lisens:
** Agusta-Bell AB412
** AgustaWestland Apache versjonen til Boeing AH-64 Apache (67 produsert for British Army). Produksjonen startet under Westland Helicopters (GKN eiet).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Battlefield Earth (roman)

***Battlefield Earth*** (norsk: ***Kampen om jorden***) er navnet på en science fiction-roman skrevet av scientologigrunnlegger L. Ron Hubbard. Boken *Kampen om jorden* ble for første gang publisert i 1980 av St. Martin's Press. Dette var Hubbards første science fictionroman etter sine dager som skribent for billige science fictionmagasiner i 1940-årene, og den ble promotert som «Hubbards tilbakekomst til science fiction etter en lang dvale». Boken ble oversatt til norsk av Arne Hetlow Petersen i 2000.

Boken er skrevet i en stil som kjennetegner at han begynte sin forfatterkarriere på 40-tallet. Romanen er massiv, med 750 sider innbundet, og over 1000 sider i heftet form. Den forteller en fiktiv historie satt omtrent 1000 år fram i tid. Før historien begynner får leseren lære om en ond romvesenrase som kalles «Psychloer», og som invaderte jorden mot slutten av det 20. århundre. Den ødela den menneskelige sivilisasjonen på få dager, og reduserte menneskerasen til noen ytterst få huleboere. Tusen år senere skjer flere hendelser som til slutt gir menneskeheten en sjanse til å gjøre opprør mot sine overmenn og fri jorden fra kontrollen til et galaktisk imperium.

Reaksjoner til boken fra litteraturkritikere og science fictionfans er blandet. Den blir stort sett ansett som en av Hubbards beste bøker, og kommentarer har blant annet gått på at den er spennende og handlingsrik, mens andre omtaler den som vanskelig, for lang, og til og med uleselig. Boken er også kritisert for å inneholde tema fra scientologien.

## Eksterne lenker

* Bokens offisielle hjemmeside (Galaxy Press)
* Skrivingen av ''Battlefield Earth''  (lronhubbard.org)
* «Hubbard Hot Author Status Called Illusion» (Mike McIntyre, San Diego *Union*, 15. april 1990, p1)
* «Costly Strategy Continues To Turn Out Bestsellers» (Joel Sappell and Robert W. Welkos, *Los Angeles Times*, 28. juni 1990, page A1:1)
Carl Gustaf Armfeldt

**Carl Gustaf Armfeldt** (født  i Ingermanland, død  på *Isnäs gård* i Pernå, Finland) var en svensk militær, general og friherre. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carl Gustaf Armfeldt var sønn av *Anna Elisabet Brakel* og oberstløytnant *Gustaf Armfelt*, som ble adlet i 1648. (De fleste av slekten har brukt skrivemåten *Armfelt*, men Carl Gustaf brukte selv *Armfeldt*). 

### Militær
Armfeldt begynte på sin militære løpebane 17 år gammel, som korporal i *Nylands [[kavaleri]]*. I 1685 dro han til Frankrike, for å fortsette sin utdanning i prins Ferdinand av Fürstenbergs regiment. 

Etter tolv år vendte han tilbake til Sverige som kaptein, og gikk til den finske hæren som generaladjutant i 1701. Der tjenestegjorde han i den store nordiske krig, 1700–1721, og han ble utnevnt til øverstkommanderende for den finske hæren i 1713. I den langvarige krigen utmerket Armfeldt seg ved flere anledninger, spesielt i forsvaret av Helsingfors i 1713 og i slaget ved Storkyro i 1714. Der kunne han med sine 6&nbsp;000 mann ha beseiret den tredobbelt så store fiendehæren, dersom infanteriet, som for øvrig viste en mirakuløs tapperhet, hadde fått støtte fra rytteriet, som ble kommandert av Reinhold Johan De la Barre.

### Felttoget til Trøndelag - og dødsmarsjen tilbake
Armfeldt ble utnevnt til generalløytnant i 1717 og overtok kommandoen over den hæren som året etter angrep Norge for å innta Trondheim. Angrepet på selve Trondheim by kom aldri, og felttoget ble kjent for sin sørgelige utgang. Under tilbaketoget til Sverige valgte Armfeldt korteste vei over fjellet. I dagene fra  til  i 1719 kom de ut for en snøstorm mellom Tydal og Handöl i Sverige. Mange gikk seg vill, og mesteparten av hæren frøs ihjel (se Karolinernes dødsmarsj). Av over 5 000 mann som gikk fra Tydal, kom 870 tilbake til Duved i Sverige.

### Etter Norgesfelttoget
I 1719 ble Armfeldt utnevnt til landshøvding i Viborgs län, et embete han for øvrig aldri tiltrådte. Han ble friherre i 1731 og general for infanteriet i 1735. Armfeldt døde  på herregården Liljendal i Pernå sogn i Finland.

## Referanser


## Litteratur
*Geir Pollen *Armfeldts armé : historien om en katastrofe* Gyldendal 2014 ISBN 978-82-05-42160-8 
* Hansson, Anders (1995): *Karolinernas dödsmarsch*. Östersund.
* Kjørmo, Torbjørn (1999): *[[Etter kongens ufravikelig ordre]]*. Huitfeldt forlag.
* Korstad, Reidar (1984): *Armfeldt og Karolinernes innfall i Trøndelag 1718.* Stjørdal. ISBN 82-7358-000-8
* Nilsson-Tannér, Per (1969): *Dødens drabanter. I Armfeldtskarolinernas spår genom Tröndelagsbygderna.* Østersund.
* Nilsson-Tannér, Per (1968): *Karolinernes Dødsmarsj*. Trondheim.
* Rolseth, P. O. (1950): *General Carl Gustaf Armfeldst hærtog mot Norge. Utgitt i samarbeid mellom forfatteren og Selbu og Tydals Historielag.* Oslo. 
* Schenström, F. (1890): *Armfeltska karolinernas sista tåg. – Gamla minnen från jämtlanska og norska fjällbygder.* Stockholm.
* Øverland, O. A. (1891-1895: *Norges historie. Femte bind.* Kristiania. (Se sidene 738 – 758.)

## Eksterne lenker
* Om Carl Gustaf Armfeldt, fra *Nordisk familjebok* (2 opplag, 1919)
Norsk institutt for skog og landskap

**Norsk institutt for skog og landskap** var et statlig forskningsinstitutt for arealressurser i Norge. Instituttet forsket og framskaffet informasjon om skog, jord, utmark og landskap. 

Instituttet formidlet kunnskap til myndigheter, næringsliv og allmennhet for å sikre bærekraftig forvaltning og verdiskapning knyttet til arealressursene.

Skog og landskap var organisert under Landbruks- og matdepartementet, og hadde rundt 220 ansatte. Instituttets eneste direktør var Arne Bardalen. Instituttet hadde hovedkontor på Ås i Akershus, og regionkontorer i Vest-Norge (Bergen), Midt-Norge (Steinkjer) og Nord-Norge (Tromsø). Et nasjonalt fagbibliotek, åpent for allmennheten, var lokalisert ved hovedkontoret.

Skog og landskap ble etablert i 2006 ved sammenslåing av Norsk institutt for skogforskning (NISK, Skogforsk) og Norsk institutt for jord- og skogkartlegging (NIJOS). Samtidig ble Norsk Genressurssenter opprettet som en avdeling ved det nye instituttet.

Et av virkeområdene til Skog og landskap var Landsskogtakseringen. Disse har siden 1919 tilpasset takseringsopplegget for å kunne bidra til å finne svar på aktuelle nærings- og miljøspørsmål. Arbeidet var først og fremst konsentrert rundt trevirkeproduksjonen. Fra 2007 fikk Landsskogtakseringen ansvaret for å dokumentere hvor mye CO2 skogene binder opp.

Andre aktuelle interesseområder for Skog og landskap var problematikk knyttet til gjengroing. Færre beitedyr og mindre menneskelig drift i skogene fører til at tidligere åpne kulturlandskap forsvinner, men de konsekvensene det har for natur og kultur.

Norsk institutt for skog og landskap gikk inn i Norsk institutt for bioøkonomi den 1. juli 2015.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Norsk institutt for skog og landskap
Mellomtone

**Mellomtoner** blir vanligvis betegnet som toner mellom 150 Hz og 3 KHz. Høyttalerkabinetter har ofte et eget høyttalerelement beregnet kun for mellomtonene. Ved bruk av vanlige stereo sitter vanligvis mellomtonehøyttaleren i midten, på grunn av faselineariteten. Øverst finner vi diskanthøyttaleren (kan være flere), mens basshøyttaleren er plassert nederst, alternativt at den er i egen kasse (subwoofer).

Mennesket har en hørselskarakteristikk som gjør at øret er mest følsomme for mellomtoner. Vi hører best ved rundt 1 KHz. Bl.a derfor er enkle taleoveføringer som telefon komprimert til mellomtoneområdet.
Diskant

**Diskant** av latin:*dis*(skilt, avdelt) og *cantus*(sang) er den lyseste del av det hørbare området. I korsammenheng brukt om sopranstemmen, og på et klaviatur tonene fra midten av et piano og opp.

I lydanlegg er diskanthøyttalerne de som skal gjengi de høyeste tonene. De er vanligvis minst i omfang, og behøver ikke egen resonanskasse for å høres. Ideelt skal høyttalerne kunne gjengi alle lydfrekvenser som et ungt menneskeøre kan oppfatte, dvs. opp til 22 000 svingninger per sekund (22 kilohertz, forkortet: 22&nbsp;kHz). I praksis bruker en å kutte gjengivelsen av lyd ved ca. 18&nbsp;kHz, da lyder over det blir oppfattet som støy eller ikke høres av eldre lyttere likevel.
Ikon (kristendom)

Et **ikon**, av gresk *eikon* («bilde»), er i kristendommen et maleri med religiøst motiv, vanligvis utført på en treplate. Ikoner er tradisjonsbundne og har en kristen ikonografi.

I Den ortodokse kirke spiller ikonet en svært viktig rolle som forkynnelse av Guds ord i form, farge og skjønnhet. Ikonene fremstiller Jesus Kristus, jomfru Maria, helgener og ulike hendelser beskrevet i Bibelen.

Ikonene er «lysende» bilder, ofte malt med gull, fordi de angivelig «reflekterer den himmelske virkeligheten». De kan forstås som «vinduer» til den guddommelige verden, og har derfor en rituell funksjon i ortodoks kult.

Helgenbilder i vestlig kirkekunst omtales av og til også som ikoner, men flere anser at dette i kultisk og teologisk forstand er en uheldig ordbruk. Klarest blir det å reservere ordet «ikon» til betegnelse på avbildninger som dyrkes i de østlige kirker.

## Historie
Konsilet i Trullo i 680 forbød symbolske fremstillinger av Kristus, f.eks som et lam. Billedforbudet i 2. Mosebok ble tilsidesatt på bakgrunn av det faktum at Kristus hadde åpenbart seg i menneskeskikkelse. Kirkemøtet i Nikea i 787 vedtok at ikoner innehar en positiv plass i kirkens liv ved å tjene en pedagogisk funksjon. Ikonene fortjener «relativ heder» (*proskynesis*), da de bare er avbildninger av det guddommeliges åpenbaring, og ikke av det guddommelige i seg selv, som skal ha «absolutt heder» (*latreia*). Det var dermed ikke snakk om «avgudsdyrkelse», der avbildningen gjøres identisk med det avbildete.

## Se også
* Ikonoklasme
* Ikonostasis
* Idol (avgudsbilde)
* Bildeforbudet i Det gamle testamentet

## Referanser


## Litteratur
* Danbolt, Gunnar; «Det kristne bildet, Tre faser i utviklingen av den kristne kirkeutsmykning» i  Eggen og Hognestad (red)*Tempel og Katedral-Kunst og arkitektur som gudstroens speilbilde*, Trondheim 2000, ISBN 82-519-1572-4
* Demus, Otto; *Byzantine Mosaic Decoration, Aspects of monumental art in Byzantinum*, London 1948, Reprint 1993 ISBN 0-89241-018-3
* Hellemo, Geir; *Guds Billedbok*, Oslo 1999, ISBN 82-530-2034-1
* Nes, Solrunn; *Mysteriets formspråk*, Bergen 2000, ISBN 82-419-0266-2
* Tollefsen, Torstein; *Teologi i farger. Ikoner i Norge*, Verbum, Oslo 2001

## Eksterne lenker
* 
* Katarinahjemmet katolsk.no
* Skapt i Guds ikon
* Ikonsamlingen ved Ringerikes Museum 
* Ikonmaleri.no 
* Den ortodokse kirke og dens ikoner
Kubemaneter

* Carybdeidae
* Chirodropidae

**Kubemaneter**, også kjent som **sjøveps**, er nesledyr som finnes i Australia og Filippinene i tillegg til mange andre tropiske områder, og kan være ekstremt dødelige, med gift i tentaklene. Kubemaneter er kvadratiske eller rektangulære når de sees ovenfra, men ligner ellers mye på stormaneter.

En art av disse er *[[Chironex fleckeri]]*.

## Eksterne lenker
*
Steven Lustü

**Steven Lustü** (født 13. april 1971) er en dansk tidligere fotballspiller. Han var midtforsvarer, og spilte sist for Silkeborg IF. Lustü spilte fem sesonger i norsk fotball for FC Lyn Oslo, og opparbeidet seg heltestatus blant supporterne som gav ham tilnavnet *Psycho*. Han ble utnevnt til æresmedlem i supporterklubben Bastionen.

Lustü var med i  i fotball-VM i 2002.

## Klubber
* Herfølge (1991&ndash;2000)
* AB (2000&ndash;2001)
* FC Lyn Oslo (2001&ndash;2006)
* Silkeborg IF (2007–)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Spillerprofil på lynfotball.net (2002-2006)
Anthony Coucheron

**Anthony Coucheron**, også omtalt som **Anton Coucheron** eller **Anthony Willemsen** (født ca. 1650, trolig i Holland, død 14. mars 1689 på Akershus, Christiania) var en ingeniøroffiser. 

Coucheron arbeidet som *Verkbas* i Fredrikstad i 1665 og var assistent for sin far Willem Coucheron i 1666. Faren var en nederlandsk generalkvartermester, som påbegynte arbeidet med befestning av Fredrikstad i 1663. Samtidig arbeidet han med anleggelsen av det som senere ble Fredriksten festning i Halden. 

I 1673 ble Anthony Coucheron sendt som løytnant til Kongsvinger og Elverum for å utarbeide noen tegninger i forbindelse med noen allerede prosjekterte festningsanlegg. Han ledet byggingen av disse i noen år. Coucheron er omtalt som kapteinløytnant på Akershus i 1674, i mars samme år ble han utnevnt til kaptein. I juli samme år ble han utnevnt til generalkvartermesterløytnant i Danmark. Han etterfulgte sin far som generalkvartermester i Norge i 1680, og ble utnevnt til kommandant på Christiansø, trolig i 1681 og oberst trolig i oktober samme år. De siste årene var han kommandant på Akershus festning.

Anthony Coucheron fikk i oppdrag å planlegge og utføre flere betydelige festningsverk både i Danmark og i Norge. Hans arbeider var på linje med de mest moderne i samtiden og representerer dessuten nytenkning, blant annet med hans bidrag til utviklingen av brannsikre tårnfestninger. 

Sammen med Johan Caspar de Cicignon regulerte Coucheron Trondheim etter bybrannen i 1681 og ledet byggingen av Kristiansten festning. I tillegg til arbeidet på festningsanleggene i Trondheim, Kongsvinger og Elverum, arbeidet han med deler av Akershus festning og planer over Fredrikstad.

I Danmark arbeidet Coucheron med befestning av Christiansø, Ertholmene ved Bornholm (påbegynt i 1684) og Fladstrand i Fredrikshavn (1687). I samråd med kommandanten Jacob Geveke utarbeidet han forslag til ny befestning av Kronborg (1686–1688)    
 
## Referanser


## Litteratur
*V.E. Tychsen: *Fortifikations-Etaterne og Ingeniørkorpset*, 1884
*Chr. Elling: *Holmens Bygningshistorie*, 1932 
**Norske Minnesmerker, Fredrikstad*, 1934
*J. Klindt Jensen: *Barokken i Rønne Fæstning*, 1952
*H. Langberg: *Danmarks Bygningskultur I*, 1955
*V. Steen Møller: *Frederiksvern*, 1973
*H.E. Nørregård-Nielsen i: *Magtens Bolig* (Danm. Ark.), 1980
**Norsk kunstnerleksikon*, Oslo 1981
*Kjeld Magnussen: *Foren. til norske Fortidsminners Bevaring*, Årsbok 1985
*P. Bolten Jagd: *Danske Forsvarsanlæg I*, 1986
**Huse i Fr.havn*, 1986

## Eksterne lenker
* Oversikt med verneplaner over gamlebyen i Fredrikstad
UTFO

**UTFO** (**Untouchable Force Organization**) var et stort hiphop-band i 1980-årene. De ble kjent i 1980-årene for sin sang «Roxanne Roxanne».

## Eksterne lenker
*
Mr. Bean

**Mr. Bean** (engelsk for **hr. Bean**) er en komisk rollefigur spilt av skuespilleren og komikeren Rowan Atkinson.

Mr. Bean er en kronisk uheldig, livlig, artig, men også sosialt klønete kar som kommer opp i mange rare situasjoner. Som oftest klarer han å komme seg ut av dem på merkverdigere måter enn han viklet seg inn i dem. Mr. Bean virker ofte uvitende om helt grunnleggende aspekter om hvordan verden fungerer, og episoder fokuserer ofte på hans forsøk på det som normalt vil bli ansett som veldig enkle aktiviteter, for eksempel å ta seg en svømmetur, bruke et TV-apparat, innrede en leilighet, eller delta på en gudstjeneste i kirken. Mr. Bean bor alene på adressen leilighet 2, ved 12 Arbor Road, i Highbury. Han blir nesten alltid sett i sin tweed-jakke, og et smalt rødt slips. Han har vanligvis også en digital klokke. Mr. Bean snakker sjelden. Men når han gjør det, er det vanligvis bare noen få mumlede ord som er i en komisk lavmælt stemme.

I 1997 avslører Atkinson på et britisk program fra spørsmål fra en i salen, hva Mr. Bean's fornavn er. Han sa han ikke var sikker, men at det muligens var Julian.

Rowan Atkinson skrev rollen til den stumme figuren sammen med Richard Curtis på 1980-tallet. Han fikk også laget en film om rollefiguren kalt *[[Bean &ndash; Den store katastrofefilmen]]* i 1997, og ti år senere 30. mars 2007 ble *[[Mr. Beans ferie]]* vist på kino.

Den første episoden av Mr. Bean-serien gikk på ITV den 1. juni 1989.

Mr. Bean kjører en gul-grønn liten Mini. Han bruker hengelås for å låse bilen. Han har også en teddybjørn som oftest blir kalt «Teddy», hans bestevenn. Teddy er Mr. Beans bamse og, tilsynelatende, beste venn. Denne lille brune bjørnen er en strikket med knapper som øyne og pølse-formede lemmer. Selv om Teddy er livløs, later Mr. Bean ofte som den er levende: Han kjøper alltid en julegave til den, eller forsøker å ikke vekke bamsen om morgenen. Teddy er ofte med på Mr. Beans forskjellige opplegg, og fungerer som et verktøy eller andre gjenstander i nødssituasjoner. I en episode brukte Mr. Bean bamsen som malerpensel, og i en annen episode har den blitt krympet i vaskemaskinen. I løpet av årene har Teddy gjennomgått en rekke forandringer. I begynnelsen hadde bamsen et mindre hode, før den senere fikk sin nåværende størrelse, Men "øynene" var ikke til stede før litt senere.

## Se også

* Mr. Bean (animert TV-serie)

## Eksterne lenker
* 
*
Pressens Faglige Utvalg

**Pressens Faglige Utvalg** (**PFU**) er et klageorgan opprettet av Norsk Presseforbund med formål å overvåke og fremme etisk og faglig standard. Alle redaktørstyrte medier som er tilknyttet Norsk Presseforbund kan klages inn til PFU. Utvalget vurderer klager over presseetiske spørsmål, blant annet etter Vær Varsom-plakaten, og offentliggjør sine avgjørelser.

Utvalget kan også vurdere klager over institusjoners, organisasjoners og personers behandling av presse og pressefolk under deres utøvelse av sin informasjonsoppgave.

Utvalget består av sju medlemmer. To er representanter for Norsk Journalistlag, to for Norsk Redaktørforening og tre medlemmer blir oppnevnt som representanter for fra allmennheten. I tillegg har utvalget ti varamedlemmer.

## Medlemmer
### Nåværende medlemmer
Fra 1. juli 2022 til blir PFU ledet av Anne Weider Aasen (da TV 2, gikk over til NRK i 2024)
### Tidligere medlemmer
;Faste medlemmer 2012–2014
For pressen:
*Hilde Haugsgjerd, NR (leder), Aftenposten
*Line Noer Borrevik, NJ (nestleder), Gatemagasinet Asfalt
*Håkon Borud, NR, Drammens Tidende
* Øyvind Brigg, NJ, TV 2

For allmennheten:
* Henrik Syse
*Hadi Strømmen Lile
*Eva Sannum

;Faste medlemmer 2014–2016
Fra 1. juli 2014 til sommeren 2016 hadde PFU Alf Bjarne Johnsen fra VG som leder og Alexandra Beverfjord fra NRK som nestleder.

Den fulle sammensetningen av utvalget denne perioden er:

For journalistene
*Alf Bjarne Johnsen, VG, (leder)
*Øyvind Brigg, TV 2

For redaktørene
*Alexandra Beverfjord, NRK, (nestleder)
*Tone Jensen, Fremover 

For allmennheten
*Henrik Syse, Institutt for fredsforskning
*Eva Sannum, Geelmuyden Kiese
*Amal Aden, forfatter og foredragsholder

Varamedlemmer, journalistene
*Liv Ekeberg, Agderposten 
*Ellen Ophaug, Fredriksstad Blad 
*Martin Riber Sparre, Dagens Næringsliv

Varamedlemmer, redaktørene
*Alexander Øystå, Vi Menn
*Jo Randen, Dagbladet
*Kirsti Husby, Adresseavisen 

Varamedlemmer, allmennheten
*Camilla Serck-Hanssen, Universitetet i Oslo
*Reidun Førde, Senter for medisinsk etikk
*Erik Schjenken, seniorrådgiver i Sykehuspartner 
*Øystein Stray Spetalen, investor

## Se også
* Vær Varsom-plakaten
* Tekstreklameplakaten
* Redaktørplakaten
* Presseetikk

## Referanser


## Eksterne lenker
* Pressens faglige utvalg – vedtekter
* Pressens faglige utvalg – søkbar oversikt over uttalelser