open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vera

**Vera** er et kvinnenavn med flere mulige opphav. Navnet er mye brukt i blant annet Russland og Brasil. Formen *Věra* er svært vanlig i Tsjekkia.

## Etymologi
*Vera* har flere mulige opphav. Det kan være:
* fra russisk *vyera* (вера), som betyr «tro».
* fra latinske *verus*, «sant».
* en kortform av *[[Veronica (navn)|Veronica]]*, som sannsynligvis er dannet av det greske navnet «Berenike» som betyr «den seierbringende»
* en kortform av *[[Verena]]*, et sveitsertysk navn med usikker betydning. Det kan muligens være dannet av latinske *verêri*, «respektere, frykte».
* et albansk navn dannet av *verë*, «sommer».

## Utbredelse
*Vera* er kjent brukt første gang i Finland i 1847 og i Norge rundt 1880. I Norge var navnet mest brukt i perioden 1925&ndash;1960, til å begynne med mest i Oslo. Navnet hadde en popularitetstopp i Norge med 0,2 % i 1944.

*Vera* var et populært navn i England fra 1910-årene til 1930-årene.
	

*Vera* og varianter av dette har navnedag i mange land:

*Vera* er i dag et vanlig navn blant annet i Russland og Brasil, og varianten *Věra* er svært vanlig i Tsjekkia, og *Veera* er vanlig i Finland. *Vera* er også et kjent navn i Kosovo/Kosovë. Vera er et sjeldent navn i Norge.

|}

## Kjente personer med navnet
Listen er ordnet kronologisk etter fødselsår
* Vera Brittain (1893–1970), britisk forfatter, sykepleier og pasifist
* Vera Atkins (1908–2000), britisk etterretningsoffiser under andre verdenskrig
* Vera Lynn (1917–2020), britisk sanger
* Věra Čáslavská (1942–2016), tsjekkoslovakisk turner og OL-gullvinner
* Wera Sæther (født 1945), norsk forfatter
* Vera Wang (født 1949), amerikansk motedesigner
* Vera Farmiga (født 1973), amerikansk skuespiller
* Vera Michalsen (1974–2018), norsk barnebokforfatter
* Vera Zvonareva (født 1984), russisk tennisspiller

## Annen bruk av navnet
* *Vera* var blant de hundre vanligste navnene på kyr i Norge i 1988.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Piero Sraffa

**Piero Sraffa** (født 5. august 1898, død 3. september 1983) var en italiensk økonom og elev av John Maynard Keynes. Sraffa er kjent for å ha redigert David Ricardos arbeider. 

Han publiserte svært lite. Hans mest kjente verk er *Production of Commodities by means of Commodities, Prelude to a critique of economic theory* som er en bok på i overkant av 90 sider utgitt i 1960, men skrevet allerede på 1920-tallet. Den er en modernisert versjon av Ricardos tanker, og representerer en kraftig kritikk av den marginalistiske økonomiske teori. I en kritikk av Alfred Marshalls markedsteori fastslo han i 1926 at teorien om avtakende grensekostnader var ulogisk. Han mente at dersom det var vanlig med avtakende grensekostnader i produksjonen, ville markedet gå i retning av monopol eller «monopolistisk konkurranse».

I Norge ble Sraffa kraftig imøtegått av Jørgen Sandemose i boka *Ricardo, Marx og Sraffa*.

Sraffa markerte seg som en markant motstander av Mussolinis fascistiske regime, og drev blant annet støttearbeid for den fengslede kommunistlederen Antonio Gramsci. 

## Referanser
Monster Allergy

***Monster Allergy*** er en tegneserie inspirert av manga. Den ble lansert i mars 2003 etter en idé av Katja Centomo, som også er seriens forfatter. I likhet med W.I.T.C.H. blir Monster Allergy laget av italienske Disney-tegnere.
 
Serien foregår i den fiktive byen Bigburg, og begynner når **Beate Poteta** (originalnavn Elena Patata) gjør seg til venns med **Zick**, den bleke og innadvente nabogutten. Zick er synsk, og kan blant annet se at spøkelser og monstre finnes overalt blant oss. Derfor blir huset hans brukt som soningsanstalt av **Timothy-Flått**, et monster maskert som katt. Timothys offisielle oppgave er å bevokte mistilpassede monstre, men egentlig er han der like mye for observere Zicks utvikling. Beate er ikke synsk, men tror på Zick når han forteller hva han ser.

Fortellerstilen er en blanding av ambisiøs «fantasy» i stil med Harry Potter, og burlesk humor som kan minne om den en finner i bøker av Roald Dahl. Serien er særlig populær i Frankrike og Italia, og siden sommeren 2004 har den også gått som månedsblad i flere nordiske land, blant annet Norge.  Egmont Serieforlaget måtte imidlertid legge ned sin bladutgave, tilsynelatende grunnet for dårlig salg. En tegnefilmserie som tett følger tegneseriens stil begynte på TV i 2005, og har siden 2006 vært vist på NRK1.

## Eksterne lenker
*
Rutensk

**Rutensk** var et østslavisk språk som utviklet seg til belarusisk og ukrainsk.

## Se også
* Rusinsk
* Rutenere

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ernst August V av Hannover

**Ernst August (V.) Albert Paul Otto Rupprecht Oskar Berthold Friedrich – Ferdinand Christian – Ludwig av [[Hannover (stat)|Hannover]]**, hertug av Braunschweig-Lüneburg, kongelig prins av Storbritannia og Irland (født 26. februar 1954 i Hannover) er en tysk adelsmann. Han er sønn av prins Ernst August IV av Hannover (1914–1987) og hans kone Ortrud av Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (1925-1980). Han er overhode for fyrstehuset Hannover, som regjerte som konger av Storbritannia og Irland fra 1714 til 1901, og som konger av Hannover frem til 1918. Han er eldste mannlige etterkommer etter kong Georg III av Storbritannia og Irland, og dessuten oldebarn av keiser-konge Wilhelm II av Tyskland og Preussen.

Ernst August er i tillegg til *prins av Hannover* titulert *hertug av Braunschweig og Lüneburg* og *kongelig prins av Storbritannia og Irland*. Den siste tittelen fikk hans far tildelt i 1914 av kong Georg V av Storbritannia, ble fratatt gjennom *Titles Deprivation Act* i 1917 og fikk den på nytt tildelt av sin egen far i egenskap av overhode for huset Hannover i 1931.

Han giftet seg i 1981 med sjokoladearvingen Chantal Hochuli, og fikk to barn, Ernst August (f. 1983) og Christian (f. 1985). De ble skilt i 1997. I 1999 giftet han seg med prinsesse Caroline av Monaco, datter av fyrst Rainier III av Monaco og Grace Kelly. Ettersom han giftet seg med en katolikk, mistet han dermed arveretten til den britiske tronen. Han har fremdeles arveretten til Hannovers trone, og er dermed en av Tysklands forbundsfyrste-pretendenter.

Ernst August og Caroline har en datter, prinsesse Alexandra Charlotte Ulrike Maryam Virginia av Hannover (født 1999).

Ernst August vakte oppsikt i Tyskland, særlig etter at han urinerte på den tyrkiske paviljongen på verdensutstillingen i Hannover i 2000, og for å jult opp en pågående journalist. Dette gav ham tilnavnene *Pinkelprinz* og *Prügelprinz* i tabloidpressen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* http://www.welfen.de/
Kidlington

**Kidlington** er en meget stor landsby og et verdslig sogn i distriktet Cherwell i Oxfordshire i England. Landsbyen ligger mellom elven Cherwell og Oxfordkanalen, 8 km nord for Oxford og 12 km sørvest for Bicester. Grevskapets brannvesen og Thames Valley-politiet har sitt hovedkvarter i Kidlington. 

I henhold til folketelling i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 13 723 innbyggere. Det innebærer at Kidlington er den største landsbyen i England, og det har flere ganger blitt foreslått å oppgradere den til bystatus. Dette er egentlig innvilget allerede, men trenger befolkningens støtte. I siste folkeavstemning om spørsmålet valgte de å fortsatt være en landsby.

## Historie
Stedsnavnet Kidlington er avledet fra angelsaksiske *Cudelinga tun*; betydningen er *tūn* (bosetning/gård) til *kidlings* (sønnene) av *Cydel-hence*. I *[[Domesday Book]]* for året 1086 omtalte bosetningen som *Chedelintone*, og ved 1214 ble det stavet *Kedelinton* i kalendere for chartere oppbevart i biblioteket Bodleian Library.

I sentrum ligger den anglikanske sognekirken dedikert jomfru Maria. Kirken er datert til 1220, men det er bevis på en tidligere kirke på samme sted siden 1073. Kirken har glassmalerier fra middelalderen og et 67 meter høyt spir som kalles «Our Lady's Needle» («Vår frues nål»). Det er et bevaringsverdig bygg i klasse I. Landsbyen har sakte, men sikkert vokst opp rundt kirken. Det er en rekke bygninger fra 1700-tallet i georgiansk stil, og i senere tid har det vært stor vekst som har ført til mye nybygging. 

Det var en gang en dyrehage i Kidlington, der hvor politiets hovedkvarter nå ligger. Denne kortvarige attraksjonen eksisterte fra 1931 og fram til 1937 da dyrene ble overført til dyrehagen i Dudley.

Det avholdes tre ganger i året lekterløp på kanalen. Dette er en tradisjon som går tilbake til slutten av 1800-tallet, da lekterne ble trukket av eselspann. 

Oxford lufthavn ligger innenfor landsbygrensene. Det meste av trafikken på flyplassen er opplæringsflyvninger, da det siden 1962 har vært en flyverskole på lufthavnen.

## Referanser


## Litteratur
* Compton, Hugh J. (1976): *The Oxford Canal*. Newton Abbot: David & Charles, ISBN 0-7153-7238-6, s. 37, 117, 150
* Crossley, Alan; Elrington, C.R., red.; Baggs, A.P.; Blair, W.J.; Chance, Eleanor; Colvin, Christina; Cooper, Janet; Day, C.J.; Selwyn, Nesta; Townley, Simon C. (1990): «Kidlington» i: *A History of the County of Oxford*. Victoria County History. 12: Wootton Hundred (South) including Woodstock. s. 179–213.
* Emery, Frank (1974): *The Oxfordshire Landscape. The Making of the English Landscape*. London: Hodder & Stoughton, ISBN 0-340-04301-6, s. 141, 166, 167, 182, 184
* Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974): *Oxfordshire. The Buildings of England*. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071045-0, s. 670–672.
* Wing, William (1881): *Annals of Kidlington*. Oxford.

## Eksterne lenker

*Kidlington Voice Online
*Kidlington & District Historical Society, *This is Oxfordshire*
*Parish Church of St Mary the Virgin, Kidlington
Gadolinium

**Gadolinium** er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol **Gd**, atomnummer 64 og atommasse 157,25 u. 

## Historie
I 1880 observerte den sveitsiske kjemikeren Jean Charles Galissard de Marignac spektrallinjer forårsaket av gadolinium i prøver av didymium og gadolinitt. Den franske kjemikeren Paul Émile Lecoq de Boisbaudran skilte ut gadolinia (gadoliniumsoksid) i 1886. Grunnstoffet i ren metallisk form ble isolert i 1935 av Georges Urbain.

Grunnstoffet er oppkalt etter oppdageren av gadolinitt, den finske kjemikeren og geologen Johan Gadolin.

## Egenskaper
Gadolinium er et sølhvitt formbart metall som lar seg banke ut i plater. Det hører til de sjeldne jordmetallene og lantanoidene i tredje gruppe av periodesystemet, og foreligger i kjemiske forbindelser vanligvis som det treverdige ionet **Gd**3+. I motsetning til de andre sjeldne jordmetallene er stoffet relativt korrosjonsbestandig i tørr luft. I fuktig luft oksiderer det imidlertid raskt, og danner et løst oksidsjikt som skaller av og blottlegger mer metall for oksidasjon. Det reagerer langsomt i vann og løses opp i fortynnede syrer.
Gadolinium er et ferromagnetisk metall som blir superledende ved temperaturer under 1,083 K.
Det har også magnetokaloriske egenskaper, noe som betyr at stoffets temperatur øker når det utsettes for et magnetfelt, og reduseres når magnetfeltet forsvinner.

### Isotoper
Naturlig forekommende gadolinium består av 6 stabile isotoper: 154**Gd** (2,18&nbsp;%), 155**Gd** (14,8&nbsp;%), 156**Gd** (20,47&nbsp;%), 157**Gd** (15,65&nbsp;%), 158**Gd**(24,84&nbsp;%), 160**Gd** (21,86&nbsp;%),og 1 ustabil (og dermed radioaktiv) isotop: 152**Gd** (0,2&nbsp;%) med halveringstid 1,081 × 1014 år. I tillegg er 29 kunstig fremstilte ustabile isotoper kjent. De mest stabile av disse er 150**Gd** med halveringstid 1,792 × 106 år, 148**Gd** med halveringstid 74,6 år, 153**Gd** med halveringstid 240,4 døgn, 151**Gd** med halveringstid 124 døgn, 146**Gd** med halveringstid 48,27 døgn, 149**Gd** med halveringstid 9,28 døgn, 147**Gd** med halveringstid 38,06 timer. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 døgn, og de fleste kortere enn 30 minutt.

CAS-nummer: 7440-54-2

## Forekomst

Gadolinium forekommer ikke i ren form naturlig, men finnes sammen med andre sjeldne jordmetaller i mineralene monazitt og bastnäsitt. Andelen i jordskorpen er i gjennomsnitt omkring 6 mg per kg (ikke medregnet havet). 

## Anvendelse
Gadolinium brukes i jern-legeringer, CD-plater, mikrobølgeovner, TV-skjermer, og som kontrastmidler for MR-undersøkelser.

## Se også
* Periodesystemet
* Grunnstoffliste
* Isotoptabell

## Referanser
Dobrinerridderne

**Dobrinerridderne** (eller **Den polske ridderorden**, **Milites Christi Prucie**, **Fratribus militiae Christi in Prussia**, **Milites Christi Fratres de Dobrin**) var en tysk ridderorden som spilte en begrenset rolle i polakkenes forsvar mot de hedenske baltiske prøyssere, men som etter få års eksistens ble innlemmet i Den tyske orden.

Det var den polske hertug Konrad I av Masovia som opprettet ordenen, sikkert i samarbeid med misjonsbiskop Christian av Preussen. Hertug Konrad var ikke hersker over hele Polen, men den klart mektigste av de forskjellige landsdelsfyrstene. Tilnavnet *Dobrinerridderne* kommer fra stedsnavnet Dobrin (polsk: Dobrzyn), en borg og en liten by ved Vislafloden, ikke langt fra Plock som var hertugdømmet Masovias hovedstad. 

Bakgrunnen for opprettelsen var at prøysserne på 1220-tallet hadde intensivert sine angrep sørover fra sitt område og inn i Masovia. Hertugdømmet var truet, og Konrad bad i 1225 Den tyske orden om unnsetning. De var imidlertid ikke kommet til i særlig utstrekning. En annen ridderorden, Sverdbrødrene, var allerede aktive blant balterne, men de var lenger nord i Baltikum, i Kurland og Livland. Det er uklart om initiativet til opprettelsen av Dobrinerordenen kom før eller etter innbydelsen til Den tyske orden, men det kan ha vært så sent som 1227/28. 

Pave Gregor IX gav sin approbasjon til den nye ridderordenen i 1228. Dens forbilde var Tempelridderne. 

Det skulle vise seg at Dobrinerridderne ikke formådde meget, de satt stort sett i ro på sin borg. De deltok nok i forsvaret av Masovia, men hadde ikke styrke til offensive operasjoner. Men så var de tross alt opprinnelig bare 15 riddere, fra Mecklenburg i Tyskland. Etterhvert ble de noe flere, men ikke så det monnet. 

I 1237 sluttet de aller fleste ridderne seg til Den tyske orden. Noen få riddere fortsatte som Dobrinerriddere, men de falt i kamp i 1238 da det skismatiske (ortodokse) hviterussiske fyrstedømmet Halyc erobret Drohiczyn.
Heatherfield

**Heatherfield** er en fiktiv by som er hjemstedet til hovedpersonene i tegneserien W.I.T.C.H.. Byen har ca. 700&nbsp;000 innbyggere, ligger ved havet og er omgitt av skogkledde åser. Heatherfields geografiske plassering er aldri blitt presisert, men sannsynligvis er den ment å være et sted i Nord-Amerika.
Hangarskip

Et **hangarskip** er et krigsskip med start- og landingsbane for luftfartøyer, primært beregnet for å støtte operasjoner med disse samme luftfartøyene.  I praksis er altså et hangarskip en flytende flyplass.  Hensikten med hangarskipet er å kunne bruke egen luftmakt over større avstander uten å være avhengig av lokale baser.

Hangarskip er vanligvis de største skipene i en marine.  De har overtatt plassen til slagskipet som den viktigste skipsklassen i større mariner.  Elleve land har idag hangarskip: USA, ,Japan, Frankrike, India, Russland, Spania, Brasil, Italia, Thailand, Kina  og Storbritannia.

USAs Nimitz-klasse er de største hangarskipene noensinne, med to atomreaktorer, over 80 krigsfly, over 6000 personer som mannskap og en toppfart på over 30 knop.  På tross av størrelsen er hangarskip sårbare, både for luftangrep og angrep fra ubåter.  De ferdes derfor sammen med andre fartøyer i hangarskipsgrupper.

Hangarskipets forsvar er primært dets egne fly eller helikoptre, men er også godt utstyrt med luftvernvåpen- tidligere flak-kanoner, nå stort sett bare missiler.

## Fargede jakker

På US Navys hangarskip har dekkspersonellet fargede jakker/vester, for å angi deres funksjon. Dette er en fordel når mange mennesker og luftfartøyer er i bevegelse i støyende og farlige omgivelser på et relativt lite område:

*AB Lilla&nbsp; – Drivstoffpåfylling.
*AB Blå&nbsp; – Flybuksering; manuelt, med traktor, eller med heis (til og fra hangar).
*AB Gul&nbsp; – Styrer alle bevegelsene på flydekket.
*AB Grønn&nbsp; – Bakkeutstyrsvedlikehold, fotografer, bagasje- og frakthåndtering, katapult- og bremsewire-operasjon.  
*AB Hvit&nbsp; – Flysikkerhet, dekksflygeledere, sanitet, flytende oksygen-påfylling, passasjerhåndtering og gjester (inkludert kapteinen).
*AB Rød&nbsp; – Ammunisjon og våpen-håndtering, brann og redningstjeneste (ved branninnsats også sølvfargede beskyttelsesklær).
*AB Brun&nbsp; – Inspeksjon, vedlikehold og reparasjon av flyene.

## Se også
* Amfibisk landingsskip

## Referanser


## Eksterne lenker
* GlobalSecurity.org om virkemåten til hangarskip (engelsk)
Bigburg

**Bigburg** er en fiktiv by som er hjemstedet til hovedpersonene i tegneserien Monster Allergy. Foreløpig fins det få «fakta» om Bigburg, men i en Monster Allergy-historie blir det antydet at byen er grunnlagt av nordamerikanske nybyggere på 1600- eller 1700-tallet. Dessuten skal den ha vært tilholdssted for sjørøvere. Ovenfor Bigburg ligger Prompeii, en by som er befolket av monstre og som er usynlig for de fleste mennesker.
Det Norske Blåseensemble

**Det Norske Blåseensemble** er norsk orkester etablert i 2003. Ensemblets besetning består hovedsakelig av blåseinstrumenter. Ensemblet har base i Halden, og utøverne er noen av landets fremste profesjonelle musikere. 
## Organisasjon
«Det Norske Blåseensemble anno 1734» er en stiftelse etablert av Kulturdepartementet, Halden kommune og Østfold fylkeskommune i 2003. Stiftelsen ble opprettet for å videreføre orkestertradisjonen fra «1ste Brigades Musikkorps» på Fredriksten Festning i Halden. Det private ensemblet er avmilitarisert og finansieres etter en funksjonsdelingsmodell mellom Kulturdepartementet og regionale myndigheter, på lik linje med f.eks. symfoniorkesterne i Norge. 

## Historikk

Man vet at det fra tidlig på 1600-tallet fantes musikere i Fredrikshald. I 1733 eller 1734 ble det etablert et profesjonelt orkester på Fredriksten festning, tilknyttet Søndenfjeldske Geworbne Regiment. Senere skulle dette bli 1ste Brigades Musikkorps.  Fra midten av 1800-tallet ble det militære orkestret utviklet til en renommert institusjon under to fremragende musikere, først Friedrich August Reissiger og så fra 1881, Oscar Borg. En av mange merkedager kom i 1879 da kong Oscar II åpnet Smaalensbanen og Dalslandsbanen. Reissiger dirigerte, Borg spilte i korpset, og på programmet var Borgs nykomponerte Jernbane-Galop. 

Oscar Borg er kjent som Norges marsjkonge og Det norske blåseensemble bærer musikkarven fra hans tid med stolthet. Orkestret har spilt inn til nå fire CD-er med musikken hans, under ledelse av Bjarte Engeset.

Orkestret ble omdøpt til 1ste. Divisjons Musikkorps (på folkemunne kalt Divisjonsmusikken), og senere Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet. Gjennom 1900-tallet var det avtagende behov for en militær beredskap i Halden. Etter 1905 var Fredriksten standkvarter for flere militære skoler og staber, med den siste ble avviklet i 2005.

Det Norske Blåseensemble ble stiftet i 2003 på grunnlag av orkestertradisjonen som skrev seg tilbake til 1734. Det er en privat ideell stiftelse regulert av Stiftelsesloven/Stiftelsestilsynet. Foretaket ble stiftet av Kulturdepartementet, Halden kommune og Østfold fylkeskommune.

I 2008 flyttet ensemblet inn i nye lokaler på Halden Brygge, et anlegg som omfatter både en kontorfløy og Brygga Kultursal. 

## Faglig profil
Det Norske Blåseensemble har en to-delt kunstnerisk profil. Som Norges eldste orkester velger ensemblet å fordype seg i historisk framføringspraksis med fokus på perioden fra renessansen til og med wienerklassisismen. Kombinasjonen av autentiske og moderne instrumenter gir ensemblet en unik klang som gir nytt liv til velkjente verk fra denne perioden. 

Den andre bestanddelen i den to-delte profilen er ensemblets program for sanntidsmusikk, (real time music). På dette feltet har de banet vei for ny klassisk musikk de senere årene. I samarbeid med kurator Geir Lysne har ensemblet arbeidet målbevisst for å utvikle kollektiv kunnskap og individuelle ferdigheter i improvisasjon – på klassiske premisser. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Eberhard-Karls-Universität Tübingen

**Eberhard-Karls-Universität** i Tübingen ble grunnlagt i 1477 av hertug Eberhard av Württemberg. Universitetet per 2007 har 22&nbsp;000 studenter, 10&nbsp;000 ansatte, 450 professorer og 2&nbsp;000 vitenskapelige ansatte.

## Historie
I 1477 grunnla hertug Eberhard universitetet i Tübingen med pavelig tillatelse og kalte 15 professorer til de fire klassiske fakulteter (teologi, juss, medisin og filosofi).

Det første semesteret ble 308 studenter immatrikulert og berømte personligheter fra universitetets tidlige tider var: Johannes Vergenhans (eller Naukler), Johann Heynlin, Gabriel Biel, Konrad Summenhart, Heinrich Bebel, Martin Prenninger kalt Uranius, Johannes Reuchlin, Philipp Melanchthon og Johannes Stöffler.  

Etter to års byggetid, i 1480, sto det eldste nåværende universitetsbygg ferdig, Bursen. Det var et internat for studenter, men hadde også et stort auditorium. I 1509 hadde Martin Plantsch og Georg Hartsesser, begge geistlige, opprettet Martinianum. Martinianum var et studentstipend for de mindre velhavende.

I 1535 ble reformasjonen innført på universitetet etter massivt trykk fra fyrstene. Tübingen ble en høyborg for den lutherske ortodoksi. 
Det evangeliske stift ble grunnlagt i 1536 som et stipendutdannelse for prestestand av hertugen. Johannes Kepler studerte ved Det evangeliske stift i perioden 1589&ndash;1594. I perioden 1790&ndash;1793 studerte Hölderlin, Hegel og Friedrich von Schelling samtidig i Det evangeliske stift.

Joseph Ratzinger, den senerepave Benedikt XVI, var professor ved universitetet fra 1966 til 1969.

## Fakultetene
*(01) Evangelisch-theologische Fakultät 
*(02) Katholisch-theologische Fakultät 
*(03) Juristische Fakultät 
*(04) Wirtschaftswissenschaftliche Fakultät 
*(05) Medizinische Fakultät 
*(07/10) Fakultät für Philosophie und Geschichte Fakultät
*(08) Fakultät für Sozial- und Verhaltenswissenschaften 
*(09) Neuphilologische Fakultät 
*(11) Fakultät für Kulturwissenschaften 
*(12/13) Fakultät für Mathematik und Physik
*(14) Fakultät für Chemie und Pharmazie 
*(15) Fakultät für Biologie 
*(16) Geowissenschaftliche Fakultät
*(17) Fakultät für Informations- und Kognitionswissenschaften: 
** Wilhelm-Schickard Institut für Informatik 
** Psychologisches Institut

## Referanser


## Litteratur
* Walter Jens: *Eine deutsche Universität. 500 Jahre Tübinger Gelehrtenrepublik*, München : Kindler, 1977
* *Tubingensia: Impulse zur Stadt- und Universitätsgeschichte. Festschrift für Wilfried Setzler zum 65. Geburtstag*. Herausgegeben von Sönke Lorenz und Volker [Karl] Schäfer. Ostfildern: Jan Thorbecke Verlag, 2008 (Tübinger Bausteine zur Landesgeschichte). 

## Kilder
* Zeittafel zur Tübinger Universitätsgeschichte
## Eksterne lenker
*
Rumiko Takahashi

**Rumiko Takahashi** (高橋 留美子; født 1957) er tegner og forfatter, utdannet ved Kazuo Koikes skole for tegneserieskapere. Hun debuterte i 1977 med serien **Katte Na Yatsura**, men fikk sitt gjennombrudd med sci-fi-komedien Lum Urusei Yatsura, som gikk i bladet Shonen Sunday fra 1978 til 1986. Hennes mest populære tegneserie er den romantiske farsekomedien Ranma 1/2(1986–1997).

Typiske trekk ved både Ranma 1/2 og Lum Urusei Yatsura er bisarr humor og plump, tegnefilmaktig vold. Men Takahashi er mer allsidig enn som så, noe hun har bevist med blant annet såpeoperaen Maison Ikkoku(1982–1987), og fantasy-serien Inu-Yasha(1997–2008).

Et tilbakevendende tema i seriene hennes ser ut til å være den umulige romansen: en gutt og ei jente som er tvunget sammen på grunn av omstendighetene, og aldri greier å ha et reelt forhold.

Rumiko Takahashi jobber fortsatt full tid som tegneseriskaper, riktignok med assistenter. Alle de mest populære seriene hennes er blitt gjort til tegnefilmer for TV, og i noen tilfeller også for kino.

## Rumiko Takahashi på norsk
* Ranma 1/2, bind 1-38 (komplett)
* Inu Yasha bind 1-59(komplett)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Rutenia

**Rutenia** er et navn som brukes om deler av Øst-Europa som var befolket av østslaviske folk. I tillegg har navnet blitt brukt på en rekke stater som har eksistert i dette området. Egentlig er ordet en latinsk variant av *[[rusere|Rus']]*, et navn på en folkegruppe og middelalderstaten Kiev Rus. 

Den videste historiske bruken av begge ordene Rus' og Rutenia har vært om et område bestående av Ukraina, Belarus, samt mindre deler av Russland, Slovakia og Polen. På grunn av kontinuerlig politisk ustabilitet kan benevnelsen Rutenia ha ulik betydning avhenging av hvem, hvorfor og når det brukes.

Rutensk og rutenere var under Habsburgmonarkiet det offisielle navnet på de ukrainsktalende innenfor imperiet. På 1890-tallet begynte rutenske nasjonalister å bruke betegnelsen *rutensk-ukrainsk* og senere *ukrainsk* for å understreke fellesskapet med den ukrainsk-talende befolkningen i vestlige deler av det russiske riket.

Rutenia har også vært brukt som et synonym på Russland. I Vesten har ordet mer eller mindre gått ut av bruk, men brukes fortsatt i noen grad om det vest-ukrainske fylket Zakarpatska (Karpato-Rutenia). Dette området var i perioden 1938&ndash;1939 en selvstendig stat under navnet Karpato-Ukraina.

Den litauiske hovedstaden Vilnius var befolket av stedlige rutenere da byen fikk byrettigheter i 1387.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Чорнаруская мова
Eden (Kent)

:*Denne artikkelen omhandler den [[England|engelske]] elven Eden i Kent, England. For andre betydninger, se [[Eden]].*

**Eden** er en elv i vestlige Kent i England er en bielv til Medway, som renner vestover fra grensen til Surrey gjennom Weald i Kent. Den har sitt opphav i sognet Titsey i Surrey, omtrent 350 meter nord for Clacket Lane, en bensinstasjon ved motorveien, og flyter østover gjennom Wealden for å slå seg sammen med elven Medway i nærheten av Penshurst i Kent. Seksjonen fra dens kilde til hvor Gibbs Brook går sammen er også kjent som Broadmead Water.

Dets navn er en subtraksjonsform fra Edenbridge, hovedbyen som den går forbi, og den ble opprinnelig kalt *Eadhelmsbrigge* («Eadhelms bro») på angelsaksisk. Dette er motsatt av hva man skulle forvente, og en parallell til Cambridge der elven Granta fikk det nye navnet Cam fra byen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eden

**Eden** kan vise til:

*Edens hage
*Eden (elv i Cumbria) – ei elv i Cumbria, England
*Eden (Kent) – ei elv i Kent, England
*Eden (Cumbria) – et distrikt i Cumbria, England
*EDEN – forkortelse for European Distance and E-learning Network
Weald

**Weald** er et område i det sørlige England, i grevskapene Kent, East Sussex og West Sussex. Det gammelengelske ordet *weald* betydde opprinnelig «tett skog», fra en indoeuropeisk rot som betydde «skog» eller «vill».

Området har et areal på omkring 1300 km², og er erklært som et område med enestående vakker natur. Blant byer i Weald er Tunbridge Wells, Tonbridge, Crawley og Sevenoaks.

Weald var et sentrum for jernindustri fra romersk tid fram til det siste jernverket ble stengt i 1820. Svært mye av skogen ble hugget i middelalderen, både til skipsbygging og til brensel for jernindustrien og tekstilindustrien. Ettersom ingen av disse næringsveiene lenger bruker tre har skogen i mer enn hundre år fått vokse til, og Weald er nå et av de mest skogrike områder i England.

Andre områder som har *weald* i navnet er North Weald Bassett i Essex og Harrow Weald i det nordvestlige London.

## Etymologi
Navnet «Weald» er avledet fra angelsaksiske *weald* i betydningen «skog» (språklig beslektet med tyske *wald*, men ikke beslektet med engelske «wood» (tre) som har en annen opprinnelse). Weald kommer fra urgermansk **walthuz*, og er til sist avledet fra den urindoeuropeiske rota **welt-*. Weald er en særlig vestsaksisk eller kentisk form; *wold* er den angliske utgaven av ordet. Den norske ordet *voll* er en kognat med en annen betydning. Mellomengelsk utgave av ordet er *wēld*, og den moderne stavingen er en gjeninnføring av den angelsaksiske formen innført av William Lambarde i hans bok *A Perambulation of Kent* fra 1576.

I den angelsaksiske perioden het området *Andredes weald* i betydningen «Andreds skog», personnavnet avledet fra *Anderida*, et romersk navn fra dagens Pevensey. Området er også referert til i angelsaksiske tekster som *Andredesleage* hvor det andre leddet, *leage*, er et annet angelsaksiske ord for «skogsland», representert av det moderne *leigh*.

Adjektivet for «Weald» er «Wealden».

## Referanser
Banbury

**Banbury** er en markedsby i distriktet Cherwell i Oxfordshire, England. Byen ligger 103&nbsp;km nordvest for London, 61&nbsp;km sørøst for Birmingham, 43&nbsp;km sør for Coventry og 34&nbsp;km nord-nordvest for administrasjonsbyen Oxford. Elven Cherwell renner gjennom byen. Banburys urbane område, inkludert omliggende grender og landsbyer, hadde en befolkning på 46 853 innbyggere ved folketellingen i 2011.

Banbury er i dag et betydelig kommersielt senter for handelen i det omliggende området, som i stor grad er ruralt. De gode kommunikasjonsmulighetene er forsterket ytterligere gjennom motorveien M40 som går like ved Banbury. Banburys hovedindustrier er framstilling av bildeler, elektroniske varer, plast, matvarer og trykkerier. I Banbury er Douwe Egberts lokalisert, verdens største fasilitet for kaffeprosessing, bygget i 1964. Byen er kjent for Banbury-kaker, tilsvarende som Eccles-kaker, men oval i formen. Siden juli 2000 har Banbury vært vert for en unik samling av tradisjonelle lekedyr fra hele Storbritannia ved den årlige *Banbury Hobby Horse Festival*, en festival for folk som kler seg ut i dyreantrekk, helst hest, og innebærer karnevallignende opptog.

## Historie
I romersk tid lå det en villa i Wykham Park rett ved byen. Det er ikke funnet noen andre romersk bosetninger i eller ved byen, som vokste fram i angelsaksisk tid. Den kom deretter under sterk norrøn innflytelse. I løpet av senmiddelalderen vokste den sterkt på grunn av omfattende ullproduksjon.

I 1135 ble Banbury Castle bygget av biskopen av Lincoln. Det var i bruk inntil borgerkrigen på 1600-tallet, da det ble beleiret. På grunn av nærheten til Oxford var Banbury offisielt en rojalistiske by, men innbyggerne var kjent som strenge puritanere. Etter krigen ble festningen revet.

Banbury forble en landsens markedsby inntil Oxfordkanalen ble konstruert i 1790. Den bidro til stor vekst, og senere ble dette forsterket av jernbanen, som kom i 1850.

## Referanser


## Litteratur
* Clark, Ted (1992): *Banbury History and Guide*. Stroud: Sutton Publishing. ISBN 0-7509-0214-0.
* Compton, Hugh J. (1976): *The Oxford Canal*. Newton Abbot: David & Charles, ISBN 0-7153-7238-6, s. 25, 37, 39. 
* Crossley, Alan, red. et al. (1972): *A History of the County of Oxford. Victoria County History. 10: Banbury Hundred*. London: Oxford University Press for the Institute of Historical Research. ISBN 978-0-19722-728-2.
* Potts, William; Clark, Edward T. ([1958] 1978): *History of Banbury: Story of the Development of a Country Town*, revi. utg., Banbury: Gulliver Press. ISBN 0-906428-00-9.
* Sherwood, Jennifer; Pevsner, Nikolaus (1974): *Oxfordshire. The Buildings of England*. Harmondsworth: Penguin Books, ISBN 0-14-071045-0, s. 435–444

## Eksterne lenker
* 
* Banbury Town Council
* «Banbury» i *[[Domesday Book]]*
Address Resolution Protocol

**Address Resolution Protocol** (**ARP**) er en protokoll som opererer på datalink-laget i OSI-modellen og brukes til å finne adresser på data datalink-laget utfra adresser på nettverkslaget. ARP er spesifisert i IETF RFC 826. ARP var i utgangspunktet utformet uavhengig av IP-protokollen, men brukes i praksis nesten utelukkende i forbindelse med IP. 

Typisk blir ARP brukt på denne måten:
En nettverksvert benytter IP-protokollen på nettverkslaget, men for å kommunisere med en annen vert på det lokale nettverket må verten vite MAC-adressen til mottakeren. ARP fungerer på den måten at verten som skal sende en pakke kringkaster en ARP-pakke som inneholder IP-adressen til mottakeren. Sender venter så på et svar fra verten som benytter den IP-adressen. En vert kan også svare på vegne av andre verter. Dette kalles proxy arp. 

Hver vert på nettverket vedlikeholder en hurtigbuffer med IP-adresser og tilhørende MAC-adresser for å slippe å gjenta prosessen for hver enkel pakke som overføres. Oppføringer i hurtigbufferen slettes etter en viss tid, og verten må sende en ny ARP-forespørsel. 

## Eksterne lenker
* RFC 826
Sevenoaks (distrikt)

**Sevenoaks** er et distrikt i grevskapet Kent i England. Aministrasjonssenteret er byen Sevenoaks. 

Distriktet ble opprettet 1. april 1974 ved sammenslåing av Sevenoaks med Sevenoaks landdistrikt og deler av Dartford landdistrikt. 

## Steder i distriktet

*Ash-cum-Ridley
*Brasted
*Chevening, Chiddingstone, Cowden, Crockenhill
*Dunton Green
*Edenbridge, Eynsford
*Farningham, Fawkham
*Halstead, Hartley, Hever, Horton Kirby & South Dareth
*Kemsing, Knockholt
*Leigh
*Otford
*Penshurst
*Riverhead
*Seal, Sevenoaks (byen), Sevenoaks Weald (verdslig sogn), Shoreham, Sundridge & Ide Hill, Swanley
*Westerham, West Kingsdown
Sevenoaks

**Sevenoaks** er en by i vestlige Kent, England. Den er administrasjonssenter for distriktet Sevenoaks. Byen ligger omkring 34 km sørøst for Charing Cross i London, og en betydelig del av befolkningen er derfor pendlere. Elven Darent har sitt utspring ved Riverhead innenfor bygrensen. Byen har gitt navn til distriktet Sevenoaks, hvor byen viktigste by, etterfulgt av Swanley og Edenbridge. I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 29 506 innbyggere.

Navnet kommer fra gammelengelsk *Seouenaca*, «syv eiketrær», som var navnet på et lite kapell som omkring år 800 sto ved siden av syv eiketrær. Navnet har således ikke blitt forvansket eller endret slik det er tilfelle mange andre steder, men har bare utviklet seg sammen med språket. En moderne myte forteller at byen ble navngitt etter syv eiketrær som sto ved siden av cricketbanen. Dette skjøt særlig fart etter at seks av trærne ble ødelagt under en stor storm i 1987. Men disse trærne ble ikke plantet før i 1902, for å minnes kroningen av Edward VII, og kom således mange århundrer senere enn byens navn. De ødelagte eikene ble erstattet av syv nye, og ettersom det siste overlevde står det nå åtte eiketrær ved banen.

## Historie

Sevenoaks er ikke nevnt i *[[Domesday Book]]*, mens landsbyen Otford var med. Dette kan tyde på at stedet i 1086 hadde svært få innbyggere og ingen eiendommer av betydning. I det 13. århundre ble det etablert et marked i Sevenoaks, og i 1456 kjøpte Thomas Bourchier, erkebiskop av Canterbury, en eiendom og bygde et hus der.

To hospitaler ble opprettet av religiøse ordener i middelalderen. Disse ga stell spesielt til eldre mennesker og pilegrimmer på vei til Canterbury.

Øst for byen ligger Knole House, en herregård med en stor rådyrpark som tilhører hertugen av Dorset, Sackville-familien. Den ble gitt til familien av Elisabeth I i 1577. Eiendommen eies nå av National Trust, men familien er fortsatt bosatt der.

Cricketbanen i Sevenoaks er en av de eldste i England. Den ble gitt til byen av John, 3. hertug av Dorset, som da eide Knole House i 1773. Den er også kjent for å være den første banen hvor man spilte cricket med tre staver, slik det spilles i dag.

Den sentrale jernbanestasjonen ble åpnet i 1868. I 1927 var byen åsted for en alvorlig togulykke, da et passasjertog mistet kontrollen. Tretten mennesker ble drept; selv om dødstallet er langt fra det høyeste for slike ulykker, fikk ulykken stor oppmerksomhet fordi den skjedde i selve byen.

## Referanser


## Litteratur
* Body, Geoffrey (1989): *Railways of the Southern Region*, PSL Field Guide
* Jessup, Frank W. (1966): *Kent History Illustrated*, Kent County Council
* McRae, S.G.; Burnham, C.P. (1973): *The Rural Landscape of Kent*, Ashford, Kent: Wye College. ISBN 0-900947-37-3

## Eksterne lenker
* 
* Sevenoaks Town Council
DS «Kristianiafjord»

**DS «Kristianiafjord»** var et dampdrevet passasjerskip som tilhørte Den norske Amerikalinje A/S (NAL). «Kristianiafjord» var det første skipet til NAL, og «amerikabåten» ble overlevert til rederiet i september 1912. Jomfruturen gikk fra Kristiania 4. juni 1913 med både konge, regjering og storting ombord. Skipet var innom både Kristiansand og Oslo før det ankom Bergen. Første tur gikk fra Bergen den 7. juni 1913. Fartøyet var bygd av Cammell Laird i Birkenhead i England og søsterskip til DS «Bergensfjord».

DS «Kristianiafjord» gikk på grunn ved Cape Race, Newfoundland den 15. juni 1917, og vraket gikk i oppløsning i en storm to uker senere.


Fil:Amerika Halvorsen 1913.jpg|Sverre Halvorsens kommentartegning av Den Norske Amerikalinjes Kristianiafjord i vittighetsbladet *[[Humoristen]]* 1913.


## Referanser


## Litteratur
*Yngvar Holm: *Den store boken om armerikabåtene. Nasjonens maritime stolthet*. Edvard'en Forlag Bergen 2004.
DS «Bergensfjord» (1913)

:*Navnet «Bergensfjord» er brukt på en rekke skip. Se  [[Bergensfjord|flere betydninger]]*

**DS «Bergensfjord»** ble overlevert til rederiet Den norske Amerikalinje A/S i september 1913. Skipet var bygd av Cammell Laird i Birkenhead i England. DS «Bergensfjord» var søsterskip til DS «Kristianiafjord».

Jomfruturen gikk fra Bergen 28. september 1913 til New York. *Bergensfjord* hadde en tonnasje på 10.699, og var utstyrt med *wireless* og elektrisk lys. Hun kunne medbringe 1.200 passasjerer – 100 på første klasse, 250 på annen, og 850 på tredje.

«Bergensfjord» og rederiets øvrige nye skip var banebrytende ved at de seilte direkte fra Norge til USA, uten anløp på det europeiske kontinent. Dette forkortet vesentlig reisetiden fra Norge til USA, fra opp til fire uker med anløp på kontinentet til kun én uke med Amerikalinjen. Bekvemmelighetene var også vesentlig bedre enn på de skipene som tidligere hadde vært tilgjengelige for emigranter.

I 1918 spilte «Bergensfjord» uforvarende en rolle da spanskesykens andre og mest dødelige bølge vendte tilbake til USA. Den 12. august 1918 innløp skipet på New Yorks havn i Brooklyn. Av de mange passasjerene var det 200 syke, fire passasjerer hadde allerede dødd under overfarten og var blitt begravd til sjøs. Alle de syke passasjerene,. og mange andre som var blitt utsatt for smitte, steg ned landgangen og spredte seg inn i storbyen. Frøken Olsen, en av passasjerene fra  «Bergensfjord», var en av de første som døde i Amerika i denne andre bølgen av influensaen. Over en halv million amerikanere skulle etterhvert følge henne til gravene.

Skipet fikk omfattende skader etter at det oppstod en brann i motorrommet like etter avgang fra Kristiania lørdag 26. juli 1924. Brannen startet på fyrdørken og spredte seg til rom 3 hvor lasten bestod av papirruller og tremasseballer. Brannen ble ikke endelig slukket før søndag ettermiddag.  Skipet ble reparert og var tilbake i trafikk i 26. september samme år.

DS «Bergensfjord» var troppetransportskip under andre verdenskrig og ble levert tilbake til rederiet i 1946. Hun ble umiddelbart solgt videre til Panama Lines til bruk i emigranttrafikk til Sør-Amerika. Navnet ble endret til DS «Argentina». I 1952 ble skipet solgt videre til Zim Lines. Det ble da omdøpt til DS «Jerusalem» og satt inn i rute mellom Israel og New York. I 1957 ble navnet endret til DS «Aliya». Skipet ble hugget opp i 1959.

## Referanser


## Litteratur
*Yngvar Holm: *Den store boken om amerikabåtene. Nasjonen maritime stolthet*. Edvard'en forlag Bergen 2004.
* 
*Geir Hestmark 2020: *Lykkeskipet Bergensfjord. Verdenskrig og etterkrigsår 1939–1959*. Oslo: Kagge Forlag AS.

## Eksterne lenker
* 
*
Darent

**Darent** er en bielv til Themsen i Kent i England. Elven har sitt utspring ved Sevenoaks, renner så nordover forbi Otford, Shoreham, Lullingstone ved slottet og ruinene av en romersk villa, Eynsford, Farningham, Horton Kirby, South Darenth, Sutton at Hone, Darenth og Dartford. Sistnevnte by var som navnet antyder («ford» = «krysningssted/vadested») et sted hvor veien fra London til kysten krysset elven. Nord for Dartford renner elven Cray inn i Darent fra vestsiden. Darent renner så videre gjennom Dartfordmyrene og Crayfordmyrene, og inn i Themsen ved Crayford Ness. Lengden fra utspring til Crayford Ness er ca. 27 km.

## Historie
Det er dokumentert at dette krysningsstedet var i drift allerede i romersk tid. En fergetjeneste ble opprettet av en eneboer i 1235, og var i drift til 1518, lenge etter at den første broen var bygget under Henrik IV (1399–1413). Denne gangbroen sto helt til midten av 1700-tallet.

I 1989 innså man at vannføringen hadde sunket betraktelig, noe som gikk ut over dyre- og fuglelivet i området. Mye arbeid har blitt lagt i å rette opp dette, blant annet stengningen av flere borehull langs elven som førte til stor avrenning. I 2004 ble en skulptur reist i takknemlighet til de som har arbeidet for å redde elven; den viser noen av artene som har fått nye muligheter langs elven.

## Etymologi
Ordet «Darenth» er jevnlig funnet i eldre bøker og kart som beskriver elven. Sognet Darenth, som elven renner gjennom, har sitt navn fra en keltisk frase «elven hvor det vokser eiketrær». Irsk: *dair* = «eiketrær» + *abha* = «elv», sammenlign med Derwent.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Dartford Town Archive
* Kent place names 
* Darent - The History and Stories of a River and its Communities ved Rod Shelton
Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi

**Richard Nikolaus von Coudenhove-Kalergi** (født 16. november 1894 i Tokyo, død 27. juli 1972 i Schruns, Østerrike) var en østerriksk forfatter, politiker og grunnlegger av Paneuropa-unionen, den første folkebevegelsen for et forent Europa.

## Liv og virke

### Bakgrunn
Han var sønn av Heinrich von Coudenhove-Kalergi, østerriksk-ungarske ambassadør i Japan Heinrich, og japanske Mitsuko Aoyama (1874–1941). Farsslekten var adelig, med tittel av greve.

Richard tilbrakte sin barndom på familiegodset i Böhmen. Deretter studerte han i Wien og ett semester dessuten i München. I april 1914 giftet han seg med skuespilleren Ida Roland (1881–1951). Han ble fritatt for militærtjeneste under første verdenskrig, av helsemessige grunner, og kunne derfor avslutte sine studier i filosofi i 1917. Ved avslutningen av første verdenskrig var han tsjekkoslovakisk statsborger.

### Politisk karrière
I 1923 publiserte han sitt manifest *Pan-Europa*, og bevegelsen som fikk dette navnet ble grunnlagt året etter. Til de første medlemmene hørte Albert Einstein, Thomas Mann og Konrad Adenauer. Grev Coudenhove-Kalergi så Europa som en både økonomisk og kulturell motvekt til USA, Russland og Asia. Han var en av visjonærene for dagens europeiske idé og en europeisk selvforståelse.

Han bosatte seg i 1931 i Gstaad, men var fra 1938 forfulgt av nasjonalsosialistene og oppholdt seg inntil 1940 i Bern og Geneve. Han flyktet videre til USA og underviste på New York universitet. I 1946 reiste han tilbake til Sveits. Han grunnla i 1947 Den europeiske parlamentariker-union som samme år holdt sin første kongress i Gstaad. Under unionens andre kongress var blant andre Konrad Adenauer til stede. I Interlaken presenterte han i 1948 sin plan for en europeisk føderasjon, som ble støttet av mer enn 500 europeiske parlamentarikere. Coudenhove-Kalergi fikk ikke tilstrekkelig støtte til sine føderalistiske ideer, men fortsatte å arbeide for europeisk integrasjon.

Han foreslo et flagg for Europa, som imidlertid strandet på motstand fra Tyrkia, fordi det inneholdt et rødt kors. I 1950 ble han den første mottageren av Karlsprisen. Han foreslo den 3. august 1955 Ludwig van Beethovens ode «an die Freude» som europeisk nasjonalsang. Siden 1972 er oden Europarådets hymne, og siden 1985 Den europeiske unions hymne, grunnlovsfestet i 2004.

Etter Coudenhove-Kalergis død ble Østerrike og Ungarns tidligere kronprins Otto von Habsburg Paneuropa-unionens president.

## Se også
* Europeisk integrasjon

## Referanser
DS «Stavangerfjord»

**DS «Stavangerfjord»**, Amerikalinjens tredje skip, ble i likhet med rederiets to første skip bygd av Cammell Laird i Birkenhead i England. Skipet ble sjøsatt 21. mai 1917 og satt i trafikk i april 1918. Skipet seilte til New York og på grunn av første verdenskrig kom det ikke til Bergen før 21. september 1918.

DS «Stavangerfjord» ble beslaglagt av tyskerne i Oslo i 1940 og ble brukt som depotskip gjennom hele den andre verdenskrig. Etter krigen satte rederiet skipet på nytt inn i transatlantisk rutetrafikk. Den gamle damen krysset Atlanteren trofast helt frem til 1963 og forlot Oslo for siste gang 27. desember 1963 på vei til Hongkong for hugging.

## Referanser


## Litteratur
*Yngvar Holm: *Den store boken om Amerikabåtene. Nasjonens maritime stolthet*. Edvard'en forlag, Bergen 2004. ISBN 13 9788299649544

## Eksterne lenker
*
*D/S «Stavangerfjord» Krigsseilerregisteret
*
Cray (England)

**Cray** er en elv i det sørlige England og en sideelv til Darent. Den har sitt utspring i Priory Gardens i bydelen Bromley i London.

Elven renner så nordover gjennom industri- og boligområdet St. Mary Cray, St. Pauls Cray, Foots Cray og så ut i det landlige området Foots Cray Meadows. Den renner deretter under Fice Arch-broen fra ca. 1781 og forbi Loring Hall, hvor Lord Castlereigh bodde og begikk selvmord i 1822. Den fortsetter nordover forbi North Cray og Bexley. I Bexley har man restaurert et badehus fra ca. 1766 i gotisk stil. Elven renner så gjennom parken til Hall Place, før den vender østover gjennom Crayford og Barnes Cray før den renner ut i Darent ved Crayford Ness. Landsbyene den renner gjennom og forbi er kollektivt kjent som «The Crays».

Det er opprettet en ca. 16&nbsp;km lang skiltet gangvei langs elven, med start ved Foots Cray Meadows. Opprenskning av elven og kampanjer for forsvarlig fluefiske er organisert av Cray Anglers Conservation Group. Elven er underlagt urban viktighet for naturbevarelse: «Site of Nature Conservation Interest» (SNCI), «Site of Importance for Nature Conservation» (SINC) og «Regionally Important Geological Site» (RIGS).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cray

**Cray** kan vise til:

* Cray (England), elv i det sørlige England
* Cray Inc., en produsent av supercomputere
* Seymour Cray, dataingeniør
* Kraybrødrene, beryktede gangstere i London
* Krai, en administrativ enhet i Russland
Otford

**Otford** er en landsby og verdslig sogn i distriktet Sevenoaks i grevskapet Kent, England. Den er lokalisert nord for byen Sevenoaks og ligger ved elven Darent. Elven flyter nordover, ned dens dal fra sin kilde i North Downs. Midt i landsbyen står sognekirken, en andedam som også er en rundkjøring, og flere puber og butikker. Landsbyen har også verdens største modell av solsystemet.

Ved folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 3 465 innbyggere.

## Stedsnavnet
Stedsnavent Otford kan være sammentrekning av *Otterford*, muligens avledet fra Offa, konge av Mercia, som kjempet mot folket i Kent i slaget ved Otford ca 776. *The History and Topographical Survey of the County of Kent: Volume 3*, utgitt 1797, indikerer at Otfords angelsaksiske navn var *Ottanford*. Otford er omtalt *[[Domesday Book]]* av 1086 hvor det viser at erkebiskopen av Canterbury eide 8 møller i landsbyen som er referert til som *Otefort*.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Otford Village Information
* The Otford Society
Slaget ved Otford

**Slaget i Otford** ble utkjempet i 776 mellom kong Offa av Mercia og jyder fra kongedømmet Kent. Slagmarken var ved landsbyen Otford i Kent.

Utfallet av slaget er ikke kjent, men fordi Kent ble gjenopprettet som et selvstendig kongedømme etter det kan man gå ut fra at jydene vant, eller at Offa vant en så dyrekjøpt seier at han ikke lenger kunne beholde kontrollen i området.
MS «Oslofjord» (1949)

**MS «Oslofjord»** var et norsk skip bygd i Nederland og overlevert rederiet Amerikalinjen (NAL) i 1949. MS «Oslofjord» var på 16&nbsp;844 bruttoregistertonn og hadde en passasjerkapasitet på 620.

I 1966 ble skipet lagt ut for salg. Forhandlinger med bl. a. finske interesser førte imidlertid ikke frem. Skipet ble derfor oppgradert i 1967 og deretter chartret til Greek Line for 1967 og 1968. I 1969 gikk skipet inn i et nytt charter for Costa Line og fikk navnet MS «Fulvia». Sammen med skipene MS «Federico C» og MS «Flavia» gikk så skipet i cruisetrafikk på Karibien med norsk flagg og mannskap. I juli 1970 brøt det ut brann ombord i farvannet ved Kanariøyene. Passasjerer og mannskap ble tatt ombord i MS «Ancerville». Skadene var så omfattende at skipet gikk ned under tauing til Tenerife.

## Referanser


## Eksterne lenker
*