open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Øyvind Sørensen

**Øyvind Sørensen** (1887&ndash;1962) var en norsk tegner. Han regnes av flere som Norges første avistegner. 

Sørensen var ansatt i Aftenposten 1909&ndash;1914 og 1918&ndash;1962, og i VG 1914&ndash;1918. Han ble særlig kjent for sine treffsikre portretter, blant annet i Aftenpostens A-magasinet. Han tegnet også i ukebladet Urd, i vittighetspressen og i andre ukeblad og julehefter. Han illustrerte over 60 bøker, bl.a. Henrik Haugstøls bøker om det gamle Christiania. Mest kjent er hans illustrasjoner til Trangviksposten (4.–7. samling), som han ble knyttet til i 1914. Dessuten deltok han på en rekke utstillinger med frittstående arbeider, og er representert i Nasjonalgalleriet.

## Referanser


## Litteratur
* Nilsen, Harald. *Forsøk på et portrett av Øyvind Sørensen : Fragmenter av en avistegners liv* (Oslo, 1963).  39 s. *Særtrykk av Aftenposten.
* Sörensen, Øyvind. *Seierens forkjempere. 63 portretter 1945* (Oslo, 1945). 166 s. *Utgitt av Cammermeyers Boghandel (Gustav E. Raabe)

## Eksterne lenker
* Bilder av Øyvind Sørensen, Oslo Museum
Brekkjern

Et **brekkjern**, også kalt **kubein** eller **kujern** på grunn av formen, er i prinsipp en vektstang som tjener til å forsterke mekanisk kraft. Det et verktøy av jern som særlig brukes til å brekke løs trekonstruksjoner og trekke ut spiker.

Brekkjernet består av en stang som er krummet i den ene enden.  Det er vanlig at begge endene er flate. Enden med krumming har ofte et hakk slik at brekkjernet kan brukes til å trekke ut spiker som stikker litt opp.

En mindre form for brekkjern kalles spikerfjerner eller spikerjern. Snekkerhammere har gjerne en slik kløyd ende.

Brekkjern brukes ofte under innbrudd, og er nok opphav til den folkelige betegnelsen «brekk» for dette.

## Referanser


## Se også
*Spett
*Hammer
*Vektstang
Claus Berg

:*For den danske billedhuggeren med samme navn, se [[Claus Berg (billedhugger)]].*

**Claus Berg** (også *Berrig*, født 1546, død 1614) var en norsk kannik.

Claus Berg var sønn av biskop Frants Berg i Oslo, og ble etter eget utsagn født i København. Faren satte ham i 1555 i sin fødeby Odense, hvorfra han i 1565 ble student. Mens han gikk i skole i Odense, søkte faren i 1559 om et kannikedømme i Oslo domkirke for ham, hvilket han vel ikke fikk, men derimot løfte om underhold, når han hadde studert og kunne tjene kirken. I 1570 dro han til Rostock og derfra til Wittenberg, Leipzig, Strasbourg og mange andre steder og kom i 1574 tilbake til København og derpå til Norge, hvor han visstnok kort etter fikk et kannikedømme i Hammer og ble sogneprest i Skjee i Vestfold. 

Etter å ha fått flere kongebrev på kantorens, Clemens Pedersens, kannikedømme i Oslo, synes han i 1581 å være kommet i rolig besittelse av dette, idet han avstod Skjee prestekall til hr. Clemens' sønn. Claus Berg ble samtidig kantor og var fra 1590 dessuten dekanus ved Oslo kapittel. Han døde sommeren 1614 og ble begravet i Oslo Domkirke. Han ble gift første gang i 1575 med Inger Jensdatter Bagge og andre gang i 1594 med Elsebe Olufsdatter Theiste av Bjelland, som senere giftet seg med Peder Christophersen Rytter til Fosser. I disse ekteskapene fikk han 20 barn. 

Claus Berg tilhørte den krets av litterært interesserte menn, de såkalte Oslohumanistene, som levde i Oslo på slutten av 1500-tallet, og har selv latt trykke en *Vise om Fru Sophie Juels Liv og Levned* og et Calendarium perpetuum etter Oslo polhøyde, samt etterlatt en interessant beretning om sin farsslekt. Claus Berg skal ha påbegynt en samling våpenskjold fra sin og ektefellenes slekter samt noen av deres slektninger. Samlingen inngår i «Nicolas Berghs våpenbok» som har navn etter hans dattersønns sønn. Claus Berg har som decanus capituli innlagt seg fortjeneste ved sin omsorg for stiftets gamle Biskop Eysteins jordebok; denne forsynte han også med et register og forskjellige bemerkninger.

## Litteratur
* Stian Herlofsen Finne-Grønn:«Nedstammer den nulevende Christiania-slegt Bergh fra Oslobispen Frantz Berg? Om paalideligheden af "Lagmand Berghs Vaabenbog". Oplysninger om slegten Wincke.» Norsk Personalhistorisk Tidsskrift, Bind II, Christiania 1920, side 16&ndash;34.

## Eksterne lenker
* Om Claus Berg, fra ''Dansk biografisk Lexikon'' (dansk)
* Terje Røed Hansen:«Dekanus i Oslo, Claus Bergs beretning om sin fedrene-herkomst, ca. 1600», Oslo 2001. Kilder Genealogi.no  Effektiv lenke: https://www.genealogi.no/claus_berg/.
Akkarbreen

**Akkarbreen** er en isbre på Svalbard. Breen er 4&nbsp;km lang og ligger sør på Torell Land. Den er en østlig sidebre til Storbreen. Breen har navn etter blekksprutarten akkar.

## Referanser
Aktivbreen

**Aktivbreen** er en isbre på Svalbard. Den er en liten sidebre til Mittag-Lefflerbreen og ligger mellom Ramsayfjellet og Bottfjellet, helt sør på Ny-Friesland. Aktivbreen har fått navnet sitt på grunn av breens relativt høye fart sammenlignet med Passivbreen, som ligger ikke langt unna.

## Referanser
Fastnøkkel

En **fastnøkkel** er et nøkkelverktøy som brukes for å gi økt dreiemoment til å skru passende skruehoder på bolter og muttere. Nøklene kommer i både form av lukkede og åpne, samt kombinasjonsnøkler med en lukket ende og en åpen kjeft.

Fastnøkler har fast åpning, mens skiftenøkler i motsetning har justerbar kjeft. Fastnøkler kan derfor i utgangspunktet bare brukes til skruehoder i sin tiltenkte størrelse. En fordel med fastnøkler er at de ikke glipper like lett som skiftenøkler.

## Fastnøkkel vs. skiftenøkkel
De fleste skiftenøkler har en tendens til å åpne seg litt mens man skrur, med det resultat at man får dårlig grep på skruen. I verste fall kan skruen begynne å glippe, med skadet og avrundet skruehode som resultat. Derfor foretrekkes ofte fastnøkler over skiftenøkler dersom man har dem tilgjengelig, særlig dersom det er snakk om høye tiltrekkingsmoment.

## Metriske størrelser
Vanlige metriske størrelser på skruehoder, og tilhørende fastnøkler, er:

## Blanding av metriske og tommenøkler
Fastnøkler i metriske størrelser og fastnøkler med tommemål går som hovedregel ikke om hverandre, med unntak av 4 mm, 8 mm og 19 mm, som henholdsvis passer ganske bra med 5/32 tommer, 5/16 tommer og 3/4 tommer. Imidlertid er det noen metriske nøkler og tommenøkler som til forveksling er svært nære hverandre i størrelse, men likevel langt nok fra hverandre til å ikke være kompatible. Blanding av metrisk og tomme kan føre til at nøkkelen ser ut til å passe, men resulterer i stygge avrundinger på skruehodet. Et kjent eksempel er den metriske fastnøkkelen på 13 mm og tommenøkkelen på 1/2 tommer (12.7 mm), som begge er vanlige på biler.

## Materiale
Skiftenøkler av høyere kvalitet lages ofte i stållegeringer med krom-vanadium, er ofte senkesmidd og er ofte forkrommet for enkel rengjøring og motstandsdyktighet mot korrosjon.

## Se også
* Pipenøkkel
* Skiftenøkkel

## Referanser
Finn Sigurdsen

**Finn Sigurdsen** (født 1567, død 1627) var en norsk prest.

Finn Sigurdsen var sønn av sogneprest Sigurd Pedersen i Trøgstad og Margrethe Nielsdatter. Han var søstersønn av biskop i Oslo Jens Nielsen, som under hans skolegang og senere tok seg meget av ham, og hvis ledsager han jevnlig var på visitasreisene.

Allerede 1594 var Finn Sigurdsen ordinert prest, men synes i en lang tid ikke å ha hatt noen fast prestestilling. 1594-1597 studerte han utenlands, og i slutten av 1599 begav han seg igjen ut på reise. I Rostock, hvor han 1600 tok magistergraden, traff han den unge Jens Bjelke til Austrått, som antok ham som sin hovmester. I dennes følge besøkte han flere tyske universiteter, men de skiltes i Leipzig, hvorfra Finn Sigurdsen begav seg til Praha, hvor han gjennom en derboende slektning ventet å oppnå understøttelse hos jesuittene; han var visst allerede under sin første reise påvirket av dem. I Praha har han antagelig oppholdt seg inntil han 1602 kom tilbake til Danmark og ble rektor ved Herlufsholms skole. 

Sine katolske sympatier må han ha fått bukt med, men tillot seg som rektor et annet kjetteri, i det han ved sin skole innførte den reformerte kirkes (såkalte heidelbergske) katekisme. 

Etter knapt to års skoletjeneste oppnådde han en anselig stilling i Norge, i det han 1604 ble utnevnt til sogneprest i Tønsberg og av kongen ble forlenet med det tønsbergske prosti, en forlening som gav gode inntekter, men riktignok også forpliktet innehaveren til å dekke den lille latinskolens utgifter og forsørge de fattige i hospitalet. Finn Sigurdsen døde 1627, og da hans gravsten finnes i Lund domkirke, må han antas å være død under et besøk i denne byen. Hans hustru, Karen Hjort, var datter av hans formann som prost i Tønsberg, Rasmus Hjort. Hun ble etter hans død gift med Christen Andersen, sogneprest i Hurum.

## Referanser
Coffea liberica

***Coffea liberica*** er en av de tre hovedtypene kaffebusker. Den kommer fra Liberia og har liten betydning for verdenshandelen på grunn av sin spesielle smak.

## Eksterne lenker
*
Beleriand

**Beleriand**  var et landområdet fra J.R.R. Tolkiens Midgard, som lå i den nordvestre delen av Midgard i det første tidevervet. Opprinnelig var Beleriand bare navnet på området rundt Balarbukta, men så ble navnet gitt til hele landet. Elementet *Beler/Balar* refererer antakelig til maiaen Ossë, som ofte var ved Balars kyst.

Mot vest og sør hadde Beleriand en lang kyst som møtte det Storehavet Belegaer, mot nord lå høylands regionene Hithlum, Dorthonion og Himring åsene, mot øst lå fjellkjeden Ered Luin (Blåfjellene) som nådde nesten helt ned til havet i sør. Landet Nevrast i nordvest ble også noen ganger sett på som en del av Beleriand.

Elva Sirion, den største elva i hele Beleriand, rant fra nord til sør og delte Beleriand inn i Vest Beleriand og Øst Beleriand. Fra øst til vest gjennom landet løp også en rekke med åser og et plutselig fall i høyde, disse var kjent som Andram, *Langmuren*. (Elva sank ned i bakken ved *Sirionmyrene*, og så dukket den opp igjen nedenfor Andram ved *Sirions porter*.) Øst for Langmuren lå elva Gelion, og de seks sideelvene dens som kom fra fjellene Ered Luin, i området kjent som Ossiriand eller *Landet av de syv elver*. Elva Brithon og elva Nenning var de to nedre elvene i de vester områdene kjent som Falas.

I året 583 i det første tidevervet ble det aller meste av Beleriand ødelagt under Vredens krig mellom valaene og Morgoth. Bare noen svært få deler av Øst Beleriand overlevde denne krigen, og de ble kjent som Lindon. (Til tross for dette er det noe som tyder på at ikke alt var helt ødelagt i det andre tidevervet, men dette ble helt klart ødelagt ved Númenors fall.)

Det må likevel sies at gravene til både Túrin Turambar og Morwen overlevde og ligger på øya Tol Morwen, noe som oppfyller en gammel profeti. På samme måte er det også deler av Dorthonion som ble øya *Tol Fuin*, og åsen Himring ble stående som øya *Himling*. Alle disse øyene sammen ble kjent som *De Vestre Øyer*.

## Regioner og Kongeriker i Beleriand
*Arvernien 
*Brethilskogen 
*Dimbar 
*Doriath 
*Estolad 
*Falas 
*Himlad 
*Nan-tathren (Piletrærnes land) 
*Talath Dirnen 
*Taur-en-Faroth (Jegernes skog) 
*Taur-im-Duinath 
*Thargelion 
*Ossiriand eller Lindon 

## Byer i Beleriand
*Belegost 
*Brithombar 
*Eglarest 
*Gondolin 
*Himring 
*Menegroth 
*Nargothrond 
*Nogrod
*Vinyamar 

*Beleriand har hatt mange forskjellige navn i Tolkiens tidligere skrifter (se: *The History of Middle-earth*): *'Broceliand, Broseliand, Golodhinand, Noldórinan, Geleriand, Bladorinand, Belaurien, Arsiriand, Lassiriand, Ossiriand*'.*
Hege Skjeie

**Hege Skjeie** (født 15. mai 1955 i Kristiansand, død 5. oktober 2018) var en norsk statsviter og professor i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Hun ble dr.polit. i statsvitenskap i 1992 og ble ansatt som førsteamanuensis i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1997. Hun fikk opprykk til professor i 2000 og ble dermed Norges første kvinnelige professor i statsvitenskap.

Skjeie satt i forskergruppen til Makt- og demokratiutredningen 1998–2003, og tok dissens på konklusjonen med en egen særuttalelse. I 2010 ble hun utnevnt av regjeringen til leder for Likestillingsutvalget, som blant annet foreslo opprettelsen av et likestillingsdirektorat. Hun var fra 2016 medlem av Norges kvinnelobbys ekspertutvalg for kvinne- og likestillingspolitikk. Hun var også medlem av regjeringens karantenenemnd, som avgjør spørsmål om karantene og saksforbud for tidligere statsråder, statssekretærer og politiske rådgivere.

Skjeie var adjungert professor ved Aalborg Universitet og dessuten gjesteforsker ved Harvard University. Hun var også fast spaltist i *[[Dagens Næringsliv]]*.

I 2017 ble Skjeie tildelt den europeiske prisen «ECPG Gender and Politics Career Achievement Award». Prisen blir annet hvert år tildelt en akademiker som i særlig grad har bidratt til utviklingen av fagfeltet kjønn og politikk. Skjeie ble tildelt prisen for sin banebrytende teoriutvikling når det gjelder likestilling, juss og politikk. Tildelerne vektla særlig hennes bidrag til utviklingen av interseksjonell teori og politikk.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Om Menn i mellom, Makt- og demokratiutredningen
* Portrett, Apollon 2001
Obi-Wan Kenobi

**Obi-Wan Kenobi** er en fiktiv figur i Star Wars-universet skapt av George Lucas. Han er en av de viktigste figurene i sagaen og er, sammen med Anakin Skywalker, C-3PO og R2-D2, en av de få figurene som i en eller annen form dukker opp i samtlige seks filmer. I alle filmene bruker han en blå lyssabel. I den originale trilogien ble rollen spilt av Alec Guinness, og i den nye av Ewan McGregor. 

Obi-Wan Kenobi dukker første gang opp i *[[Star Wars Episode IV: Et nytt håp]]*. Luke Skywalker, filmens helt, tror at Kenobi er en mystisk eneboer ved navnet **Ben Kenobi**. Han avslører seg etter hvert som en tidligere jediridder som nå er gått i eksil og begynner å lære Luke om den ene kraften, en altomspennende kraft bruk av jediridderne.

Det amerikanske filminstituttet har kåret Obi-Wan Kenobi til filmhistoriens 37. beste helteskikkelse.

## Biografi i sagaen
I filmene er Obi-Wan medlem av jediordenen. Han ble opplært av jediridderen Qui-Gon Jinn, og er den eneste jedien i filmene man får se både som padawan, jediridder og jedimester. Han ble mentoren til Anakin Skywalker og Luke Skywalker og blir general i klonekrigen. 
I Star Wars Episode I: Den skjulte trussel reiser han sammen med sin mester Qui-Gon Jinn til planten Naboo for å forsøke å bryte opp en blokade av planeten. Når de to jediridderne ankommer planeten innser de at de ikke er en enkel blokade, men snarere en invasjon av Naboo som er igang. De hjelper dronning Amidala med å flykte til Coruscant. Under denne flukten plukker de også opp slavegutten Anakin Skywalker fra planeten Tatooine. I det avgjørende slaget på Naboo er Obi-Wan vitne til at Darth Maul dreper Qui-Gon. Obi-Wan tar livet av Darth Maul etter dette og blir dermed den første jediridder som har klart å drepe en sith på over tusen år. På slutten av filmen utnevner Jedirådet Obi-Wan til jediridder og tillater at han tar Anakin Skywalker som padawan, til tross for at den vise jedimester Yoda stemmer imot dette. 

I Star Wars II og III fekter han mot Count Dooku, men begge gangene blir han slått ut. I begynnelsen av Star Wars Episode III: Sithene tar hevn er han med på et oppdrag for å redde kansler Palpatine som er fanget av General Grievous på et av føderasjonens kommandoskip i atmosfæren over planeten Coruscant. Han og Anakin klarer oppdraget, etter en del trøbbel. På slutten av Klonekrigen får han i oppdrag å ta seg av droidelederen General Grievous. Han dreper droidelederen etter en hard kamp, og krigen roer seg. På slutten av Star Wars III fekter han mot Anakin på lavaplaneten Mustafar, og det ender med at Anakin blir kraftig forbrent. I Star Wars IV går han under aliaset Ben Kenobi og han bor på planeten Tatooine. 
I episode IV overgir han seg til kraften, under en lyssabel-duell mot Darth Vader, og blir dermed sett på som død.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tol Morwen

**Tol Morwen** er en øy i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Det er en av *De Vestre Øyer* øyer som ble skapt da Beleriand sank i havet i Vredens krig på slutten av det første tidevervet, og ligger derfor vestenfor Midgards kyster. Tol Morwen er en av de få stedene i Beleriand som ikke gikk under. På denne øya star *De ulykkeliges stein*, og her er også graven til Morwen Eledhwen, derfor navnet *Tol Morwen*. Sjøfarere fra Númenor, og senere også fra Arnor, besøkte denne øya for å vise sin respekt for helten Túrin Turambar, som også var gravlagt der. Túrin var sønn av Morwen og Húrin.
Julius Rosenberg

**Julius Rosenberg** (1918–1953) var en amerikansk kommunist. Han ble sammen med sin kone Ethel Rosenberg anklaget for spionasje for Sovjetunionen og dømt til døden for landsforræderi og henrettet i den elektriske stol. Nikita Khrusjtsjov skrev i sine memoarer at ekteparet Rosenberg hadde overlatt atomhemmeligheter til Sovjetunionen.

Julius Rosenberg ble født i en jødisk familie, og var aktiv i Young Communist League, hvor han møtte Ethel Greenglass, som også var jødisk. De hadde to sønner som begge var små da foreldrene ble henrettet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Guri Hjeltnes

**Guri Hjeltnes** (født 1953) er en norsk historiker og journalist. Fra 2012 til 2024 var hun direktør ved Senter for studier av Holocaust og livssynsminoriteter (HL-senteret). Fra 2004 var hun professor ved Institutt for kommunikasjon ved Handelshøyskolen BI og hun tiltrådte som prorektor 1. januar 2008. Hjeltnes har vært involvert i utviklingen av BIs journalistutdanningsprogram, bachelor i medieutvikling og journalistikk.

## Bakgrunn

Hjeltnes er dr. philos. i historie fra Universitetet i Oslo 2002. Innenfor journalistikk er hun kjent som mangeårig leder av SKUP-juryen. Hjeltnes var medlem i Brurås-utvalget som i 2003 ga en vurdering av medienes håndtering av Tønne-saken.

Hun har selv arbeidet som journalist blant annet i Arbeiderbladet, og har som historiker skrevet flere bøker, særlig omkring norsk okkupasjonshistorie. Deriblant *[[Avisoppgjøret|Avisoppgjøret etter 1945]]*, samt to bind i verket *Handelsflåten i krig* og *Hverdagsliv*. Sistnevnte ble av en historikerjury i 2015 kåret til en av de ti mest betydningsfulle norske bøkene om andre verdenskrig.

I 2004 ble hun først ansatt i avisen *[[VG]]*, før hun etter to måneder sluttet for å tiltre i et nyopprettet professorat i journalistikk ved BI. Hun skriver imidlertid ofte politiske kommentarer i *VG* fremdeles.

Hjeltnes ble i statsråd 12. august 2011 utnevnt til medlem av 22. juli-kommisjonen.

Hun er gift med statsviteren Bernt Hagtvet, spesialist på totalitarisme.

## Bibliografi
* *Den norske nasjonalsosialismen* &ndash; sakprosa (1982) sammen med Hans Fredrik Dahl og Bernt Hagtvet
* *Hver fredag foran porten* &ndash; sakprosa (1984) sammen med Wanda Heger
* *Hverdagsliv* bind 5 i serien *[[Norge i krig (bokserie)|Norge i krig]]* ; sakprosa (1987)
* *Avisoppgjøret etter 1945* &ndash; sakprosa (1990)
* *Krigshverdag. Bilder fra norske familiealbumer 1940–1945* &ndash; sakprosa (1990)
* *Tokt ved første nymåne. Felttoget 1940. Invasjon med kamera og panservogn* &ndash; sakprosa (1990), sammen med Odd V. Aspheim
* *Norsk krigsleksikon 1940-1945* &ndash; sakprosa (1995) bidragsyter og medredaktør
* *Handelsflåten i krig 1939-1945, bind 3: Sjømann – lang vakt* &ndash; sakprosa (1995)
* *Handelsflåten i krig 1939-1945, bind 4: Krigsseiler – krig, hjemkomst, oppgjør* &ndash; sakprosa (1997)
* *Ordet er fritt! En bok til Preben Munthe* &ndash; sakprosa (2000) bidragsyter og medredaktør
* *Barn under krigen* &ndash; sakprosa (2000), sammen med Berit Nøkleby
* *Det elegante uromoment; Hans Fredrik Dahl og offentligheten*, festskrift til Hans Fredrik Dahl, Pax, 2009, redaktør sammen med Bernt Hagtvet og Henrik G. Bastiansen

## Priser
* Norsk språkpris 1998
* Sverre Steen-prisen (2009)
* Anders Jahres kulturpreis (2016) for arbeidet med krigsseilernes historie (delt med Jon Michelet, Helge Jordal og Bård Rasmussen)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

*  Guri Hjeltnes, faglig hjemmeside ved BI
Lensvik

**Lensvik** er en bygd og et sogn i Orkland kommune i Trøndelag. Den 1. januar 2016 hadde Lensvik sogn  innbyggere.

Bygdas sentrum utgjøres av bygdelagene Øvergård, Indergård og Selbekken ved Trondheimsfjorden. Administrasjonen i tidligere Agdenes kommune lå i Selbekken. Lensvik kirke er sognekirke og ligger ved Storelvas utløp i fjorden, nord for Selbekken. Lensvik er en jord- og skogbruksbygd, særlig kjent for jordbærdyrking og pelsdyroppdrett.

Ved innføringen av formannskapslovene av 1837 ble Lensvik en del av Stadsbygd formannskapsdistrikt, som ellers omfattet bygdene Rissa, Hasselvika og Ingdalen på begge sider av Trondheimsfjorden. I 1860 ble Lensvik utskilt fra Stadsbygd som en del av Rissa og ble et eget kirkested. Lensvik ble en egen kommune da Rissa ble delt i to i 1905; Lensvik hadde ved opprettelsen  innbyggere. I 1964 ble Lensvik, som da hadde  innbyggere, slått sammen med indre deler av Agdenes og Ingdalen, som fortsatt tilhørte Stadsbygd, til den nye Agdenes kommune.

## Referanser


## Litteratur
* 
*  

## Se også
* Liste over ordførere i Lensvik
Leiranger

**Leiranger** (NO-1847), lokalt ofte kalt *Leines*,  er en tidligere herredskommune i Salten i Nordland fylke som ble opprettet som *Leidingen herredskommune* etter en deling av Steigen den 1. september 1900. Ved delingen hadde kommunen et areal på 185,4 kvadratkilometer og 1&nbsp;248 innbyggere. I 1910 fikk kommunen navnet Leiranger, et navn som kommer fra det tidligere *Leiðangrar*, som viser til «fjorden med leiret bunn».

## Utstrekning
Kommunen utgjorde arealet som tilsvarte Leiranger sogn med landområder vest på Steigenhalvøya, grovt sett mellom Skotsfjorden i nord og Brenntinden sør for Brennvika i sør. Fra Skotsfjorden gikk kommunegrensen sørover ved Småtindan, videre øst til Reinkalvtinden hvor grensen går i sørlig retning og passerer øst for gården Marhaug til Nordfoldeidet. Fra Norfoldeidet vestover via Kråktindan til Brenntinden. Største avstand fra nord til sør var 20,6 kilometer og fra øst til vest 34 kilometer regnet til skjæret Kuven i Vestfjorden. Av 540 øyer og 425 holmer og skjær innen kommunegrensen var Måløya, med et areal på 2,0 km², den største. Kommunens største innsjø var den 0,5 km² store halvdelen av Allmenningsvatnet som lå innenfor Leiranger.

I nord grenset Leiranger til Steigen, i øst og sør til Nordfold og i sørvest til Kjerringøy kommuner. Vestfjorden i vest. Administrasjonssenteret lå i Leines hvor også Leiranger kirke ligger. Grøtøya, øst for Nordskot, var sammen med Leines de viktigste handelsstedene. Andre steder innen kommunen var Helnes, Botn, Myklebostad, Saursfjord og gårdene langs Saursfjorden og Nordskot.

## Virksomhet og næring
Ved opprettelsen var Leiranger delt inn i seks skolekretser. Det var fem landhandlere i kommunen. Poståpnerier i Leines og på Grøtøya.  Rikstelegraf, tranbrenneri og bøkkerverksted også på Grøtøya. I Åsjorda lå et sagbruk. Kommunen hadde ingen statsfinansierte veier, men bevilgning til en planlagt vei fra Nordfold over Nordfoldeidet med beregnede kostnader på kroner 49&nbsp;500 var gitt.

## Sammenslåing
1. januar 1964 opphørte Leiranger å eksistere som egen kommune da Steigen, Leiranger og Nordfold samt deler av Hamarøy og Kjerringøy ble slått sammen til den nye Steigen kommune. 

## Befolkningsutvikling
Folkemengde oppgitt for Leiranger sogn eller kommune i forskjellige år:

Kilde: Folketellinger fra Statistisk sentralbyrå

## Noter


## Referanser


## Eksterne lenker
* Lovdata: Forskrift om sammenslåing av Nordfjord, Leiranger, Steigen, Nordfold, Sørfold, Kjerringøy, Hamarøy og Tysfjord kommuner, Nordland.
Daron Malakian

**Daron Malakian** (født 18. juli 1975 i Hollywood i California, USA) er andrevokalist og gitarist i alternative metal-bandet System of a Down og frontfigur i bandet Scars on Broadway. Han er av armensk opprinnelse.

I 1995 startet han System of a Down sammen med Serj Tankian. Andre bandmedlemmer er Shavo Odadjian og John Dolmayan. Bandets navn oppsto inspirert av et dikt han skrev som heter «Victims of a Down». Han brukte å spille på en Ibanez Iceman-gitar, men i perioden da albumet «Mezmerize» kom ut begynte han å bruke en Gibson SG-gitar.

Han har produsert alle System of a Down-albumene sammen med Rick Rubin. I tillegg har han sitt eget plateselskap som heter EatUrMusic.

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Systemofadown.com
Sortland idrettspark

**Sortland idrettspark** er et stadionanlegg på Sortland i Nordland. Anlegget har fotballbane med gressdekke og løpebane (tartardekke) for friidrett. Banen er hjemmebane for Sortland IL, og har også delvis vært hjemmebane for SFK Ajaks. Banen var også hjemmebane for FK Vesterålen. Sortland idrettspark har en anslått kapasitet på 2000 tilskuere.

Byggingen begynte i 1983 og anlegget ble åpnet 10. juni 1989. Anlegget kostet 10 millioner kroner.

Et problem med Sortland idrettspark er at banen ligger slik til at snøen smelter relativt sent om våren. Dette gjør at banen ikke alltid er brukbar til de tidligste seriekampene. Dermed har Sortland IL og FK Vesterålen måttet bruke andre baner i området til de tidligste kampene i sesongen.

En storhall for fotball, Blåbyhallen, er bygd i tilknytning til Sortland idrettspark. Hallen ble åpnet i februar 2007. Sesongen 2007 alternerte Blåbyhallen og Sortland idrettspark som hjemmebane for Sortland IL.
Lavik og Brekke

**Lavik og Brekke** kommune i Sogn og Fjordane fylke ble etablert ved at Lavik og Brekke kommuner ble slått sammen i 1861. Lavik hadde 926 innbyggere og Brekke 898 ved sammenslåingen, slik at den nyetablerte kommunen fikk et folketall på 1824.

1. januar 1875 ble en del av Kyrkjebø (Klævold) kommune med 90 innbyggere slått sammen med Lavik og Brekke.

1. januar 1905 ble Lavik og Brekke kommune med et folketall som hadde økt til 2164, delt i to. Den nye Lavik kommune fikk 1.182 innbyggere, Brekke kommune 982.
Kornstad

**Kornstad** er en tidligere kommune i Møre og Romsdal fylke, opprettet 1. januar 1897 da Kvernes kommune ble delt i fire. Kornstad kommune hadde ved etableringen 1599 innbyggere.

1. januar 1964 ble det meste av Kornstad med 1356 innbyggere slått sammen med Kvernes og det meste av Bremsnes til den nye Averøy kommune.

Vevang krets i Kornstad med 562 innbyggere ble på samme tid overført til Eide kommune.

## Se også
*Kommunesammenslåing

## Eksterne lenker
*Historiske arkiv etter Averøy kommune, Kornstad kommune, Kvernes kommune og Bremsnes kommune påArkivportalen
Diagnose-relaterte grupper

**Diagnose-relaterte grupper** (forkortet **DRG**) er et system for klassifisering av behandling i sykehus, hvor det er laget ca. 900 grupper av behandlinger, som gruppevis forventes å kreve tilsvarende mengde ressurser. Systemet ble opprinnelig utviklet for det amerikanske Medicare, senere innført i norsk helsevesen.

Når en pasient skrives ut rapporteres en DRG-kode for behandlingen til helsemyndighetene. DRG-kodene blir vektet over eller under gjennomsnittet for alle behandlinger. I 2014 er det satt til  kroner. Kostnadsvekter og snittpris beregnes årlig ut fra budsjett og regnskapsdata fra sykehusene.

## Se også
* Innsatsstyrt finansiering

## Referanser


## Eksterne lenker
* helsedirektoratet.no Om DRG-systemet
Kyrkjebø

**Kyrkjebø** er et tettsted i Høyanger kommune i Vestland. Tettstedet har  innbyggere per 1. januar  og ligger på nordsiden av Sognefjorden omtrent 13 kilometer sørvest for kommunesenteret Høyanger. Austreim ligger ca. tre kilometer øst for Kyrkjebø.

Kyrkjebø kirke ligger på Kyrkjebø.

## Den tidligere kommunen Kyrkjebø
Kyrkjebø var tidligere en selvstendig kommune i Sogn og Fjordane fylke, opprinnelig del av Lavik formannskapsdistrikt.

I 1858 ble Kyrkjebø (Klævold) skilt ut som egen kommune med 1645 innbyggere.

1. januar 1875 ble en del av Kyrkjebø med 90 innbyggere overført til Lavik og Brekke kommune.

1. januar 1964 ble Kyrkjebø kommune med 4742 innbyggere slått sammen med Lavik kommune og en mindre del av Vik til den nye Høyanger kommune.

## Referanser
Lavik

**Lavik** er et sogn, et tettsted og en tidligere kommune i Sogn og Fjordane fylke opprettet som Lavik formannskapsdistrikt i 1837. Lavik har vært egen kommune i to perioder.

I 1858 ble Kyrkjebø (Klævold) skilt ut fra Lavik som egen kommune. Lavik kommune hadde etter fradelingen 2&nbsp;042 innbyggere. I 1861 ble Lavik slått sammen med Brekke til Lavik og Brekke kommune.

1. januar 1875 ble en del av Kyrkjebø (Klævold) med 90 innbyggere overført til Lavik og Brekke kommune.

1. januar 1905 ble Lavik og Brekke kommune delt i to. Lavik kommune hadde etter delingen 1&nbsp;182 innbyggere

1. januar 1964 ble Lavik med 894 innbyggere slått sammen med Kyrkjebø og deler av Vik til den nye Høyanger kommune.

Tettstedet Lavik er et fergested med 285 innbyggere (per. 2001). Lavik har egen kirke og kirkegård, dagligvarebutikk, bensinstasjon og hotell. Ferga fra Lavik går over Sognefjorden (dypest på 1260 m) til Ytre Oppedal. Fergeturen er 5,6 km lang og tar 20 minutter. Det går tre turer per time og retning.

## Referanser
Slaget ved Morannon

**Slaget ved Morannon** er et fiktivt slag, og utspilte seg i J.R.R. Tolkiens fantasiverden, Midgard.

Dette var det siste slaget mot Sauron i Ringkrigen, og ble utkjempet ved Mordors svarte porter. Vesten hærer besto av minst 7000 menn, og var ledet av Aragorn. Hæren marsjerte mot portene med et håp om å tiltrekke seg Øyets oppmerksomhet, slik at Frodo og Sam kunne passere usett forbi Barad-dûr.

Før slaget begynte, sendte Sauron en av hans mest betrodde tjenere: den Svarte Númenoraner, også kalt Saurons munn. Han prøvde å overbevise Gandalv om at Frodo nå var i Saurons varetekt ved å vise frem noen av hans og Sams eiendeler (som var blitt frastjålet dem i vakttårnet i Cirith Ungol). Munnen presiserte også at om ikke Vestens hærer godtok Saurons krav for overgivelse, ville Frodo få lide store pinsler. Det er imidlertid viktig å være klar over at Sauron visste at det var en hobbit i Mordor, bare at han ikke visste *hvorfor*.

Gandalv lot seg ikke overbevise og fratok Munnen de tingene han hadde fremvist for Vestens hærførere, og sendte ham tilbake til den svarte porten. Overrasket red Saurons Munn tilbake til Muren, der han lot den åpne og Saurons hærer marsjerte ut.

Aragorns hær sto nå overfor Saurons horder som besto av orker, troll og barbariske allierte som østerlinger og Haradrim fra sør. Man vet ikke nøyaktig hvor stor Saurons hær var, men de orkene som hadde omringet Vestens hær var i det minste i titusenvis (ca. 60 000-70 000). Tolkien sa en gang at orkenes hær besto av ti tusen ganger ti tusen enkeltindivider. Dette overstiger de antatte 60 000 i veldig stor grad.

Gjennom slaget angrep de gjenlevende åtte nazgûlene vestens hærer. Ørnene fra Tåkefjellene, som var ledet av Gwaihir Vindherre, ankom slaget og angrep Ringskrømtene. I det øyeblikket da alt håp så ut til å være ute, puttet Frodo på Den ene ringen, og Sauron forsto at Frodo var inne i Orodruin. Ringskrømtene forlot slaget med én gang, på Hans ordre, for å drepe Frodo og ta Ringen fra ham. Men, Gollum bet Ringen av Frodos finger og falt ned i Orodruins hete ved et uhell, og Saurons kraft ble utslettet.

Nazgûlene hadde fløyet over Dommedagsberget akkurat da det fikk et vulkansk utbrudd, og de ble alle sammen utslettet i brannstormen som fulgte. Barad-dûr, Svartporten og Tennenes Tårn kollapset til ruiner. Orkene og andre kreaturer ble rådløse og grepet av panikk da de forsto at deres herre var styrtet, og Vestens hærer slaktet dem alle. Sudringene og de ville austringene la ned sine våpen og overgav seg, for senere å bli sendt hjem i fred av Aragorn, senere kong Elessar.

Slutten av Ringkrigen ble markert med en kroningsseremoni på toppen av Minas Tirith, der hobbitene ble hyllet av manneætten og alle folkeslagene som hadde tatt del i krigen mot Sauron.

## Slaget på film
I Peter Jacksons film Atter en Konge blir vestmaktenes hær omringet av den enorme overmakten, og det vises tydelig at vestens hærførere er i mindretall. Dessuten, i øyeblikket da Sauron kaller på ringskrømtene idet Frodo erklærer Ringen som sin egen, får vi se at flere hundre tusen orker står og venter bak Porten.
Nyksund

**Nyksund** er et fiskevær i Øksnes kommune i Nordland. Stedet ligger nord på Langøya, ei drøy mil nord for Myre.

Bebyggelsen i Nyksund er spredt på to øyer, Nyksundøya og Ungsmaløya. Disse øyene er forbundet med en 65 meter lang molo. En molo forbinder også Nyksundøya med Langøya. En kommunal grusvei går mellom Nyksund og Høydalen, og derfra asfaltvei (fylkesvei 938) inn til Myre.

Nyksund var på begynnelsen av 1900-tallet det nest største fiskeværet i Vesterålen. Nærheten til fiskefeltene utenfor Vesterålen gjorde stedet til et attraktivt fiskevær. Men etter 2. verdenskrig ble nærheten til fiskefeltene mindre viktig, da ny teknologi i form av motorer og større båter ble tatt i bruk. Havna i Nyksund ble for lita, og tettstedet Myre tok over som viktigste havn i området. Fiskeværet ble avfolket, og etter at de siste fastboende hadde fått fraflyttingstilskudd fra staten, var Nyksund helt fraflyttet rundt 1970. Nyksund ble en spøkelsesby. I 1980- og 90-årene kom tyske studenter til Nyksund, og skapte ny aktivitet på stedet. Etter hvert ble stedet populært for tilreisende kunstnere og turister. I dag har Nyksund noen få fastboende og et helårlig tilbud til turister. Flere av de gamle bryggene i fiskeværet er pusset opp av kunstnere og reiselivsbedrifter.

Nyksund er et populært sted for fotografer og billedkunstnere. Blant annet ble spillefilmene *[[Etter Rubicon]]* og *[[Insomnia (1997)|Insomnia]]* delvis spilt inn i Nyksund.

Mellom Nyksund og Stø går turløypa «Dronningruta». Den er den mest kjente turløypa i Øksnes. Dronningruta er oppkalt etter dronning Sonja, som har gått denne ruta.

Flere små øyer og holmer nord for Nyksund og Stø er vernet som naturreservat. Dette området er et viktig produksjonsområde for sjøfugl og steinkobbe.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Nyksund.no
* Holmvik Brygge med Turistinfo om Nyksund
* Øksnes kommunes side om Nyksund
* Arkitekturguide: Nyksund i Vesterålen
* Øksnes kommunes side om «Dronningruta»
Frongoch

**Frongoch** (walisisk: *Fron-goch*) er en landsby i Gwynedd i det nordlige Wales. Den ligger ikke langt fra markedsbyen Bala, ved veien A4212.

Under første verdenskrig ble Frongoch interneringsleir anlagt i byen. Den ble først brukt til tyske krigsfanger, og senere til irske fanger etter Påskeopprøret i 1916.

## Historie
### Whisky
På slutten av 1800-tallet var Frongoch det viktigste senteret for walisisk whiskyproduksjon. Destilleriet ble kjøpt opp av skotske whiskyselskaper og stengt i 1910.

### Fangeleir
* *Hovedartikkel: [[Frongoch interneringsleir]]*
De tidligere destilleribygningene (se ovenfor) ble rekvirert av den britiske regjeringen og brukt som krigsfangeleir for tyske fanger under første verdenskrig. Etter påskeopprøret i Irland i 1916 ble den brukt til å fengsle 1800 medlemmer av den irske frivillige hærens menige soldater. Blant dem var Michael Collins og Arthur Griffith.

## Jernbanestasjonen

Frongochs jernbanestasjon lå på Bala Ffestiniog-linjen. Toglinjen ble også benyttet for fangetransport. Den stengte for passasjertrafikk 2. januar 1960 og godstog 27. januar 1961.  Stasjonsbygningen og signalboksen er nå en privatbolig.

## Bilder

Fil:Chapel - geograph.org.uk - 396603.jpg|Det kalvinistiske metodistiske Cwmtirmynach-kapellet
Fil:1916-Frongoch-prisoner-of-war-camp-Wales.jpg|Irske revolusjonære fengslet i Frongoch interneringsleir
Fil:Alun Davies a Hans o fferm Frongoch, Y Bala, yn cario gwair i'r defaid yn ystod tywydd caled gaeaf 1963 (1477891).jpg|Alun Davies og Hans bærer høy til sauene i det barske vinterværet i 1963.
Fil:Afon Tryweryn - geograph.org.uk - 98869.jpg|Elven Afon Tryweryn sett fra A4212-broen


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* *Bilder av Fron-goch og området rundt, *Geograph.co.uk*
Ånstadblåheia

**Ånstadblåheia** er et fjell på Langøya i Sortland kommune i Nordland. Det har en høyde på 503 meter over havet.

Det bygges i 2018 et vindkraftverk med 14 turbiner på toppen av fjellet.

På sørsiden av Ånstadblåheia ligger Ånstadblåheia skitrekk, åpnet i 1979. Alpinanlegget fikk snøkanoner i 2007. På toppen av heia står flere radiomaster. Mastene har sendere for blant annet lokal radiokommunikasjon, nærradio, mobiltelefoni og internet.

Toppen av Ånstadblåheia er flat og steinete. Fra toppen er det god utsikt til Vik, Jennestad og mot Andøya i nord, Hognfjorden i øst, Sortland og mot Sigerfjord i sørøst, Holmstaddalen i vest og Frøskeland og Vikeidet i nordvest. Fjellet er et landemerke for innbyggerne i store deler av den nordre delen av Sortland kommune.

Ånstadblåheia er det vanlige målet for Sortland videregående skoles turdag om høsten og vinteren.

Deler av vestsida av Ånstadblåheia dekkes av Sortland Orienteringslags o-kart «Sortlandsmarka». Toppen og deler av nord- og nordvestsida dekkes av kartet «Hornet».

## Referanser
Glynneath

**Glynneath** (walisisk: *Glyn-nedd*, «dalen ved elven Neath»; også stavet *Glyn-neath* og *Glyn Neath*) er en by, lokalsamfunn og valgkrets som ligger ved elven Neath i grevskapskommunen Neath Port Talbot i Wales. Den var tidligere i det historiske grevskapet Glamorgan. Valgkretsen Glynneath dekker bare en del av lokalsamfunnet, med rundt 840 velgere inkludert i nabovalgkretsen Blaengwrach. I henhold til folketellingen i 2021 hadde Glynneath en befolkning på 4 212 innbyggere.

Industrialiseringen nådde Glynneath da kullgruvedriften begynte i 1793, og utvidet seg raskt da Neath og Tennant-kanalen kom til byen i 1775. Mange trekk fra den gamle kanalen eksisterer fortsatt den dag i dag. Det er fossefall nordøst ved landsbyen Pontneddfechan nær fjellet Brecon Beacons, og store deler av landområdet er tett skogkledd.

## Kjent bygninger og strukturer

Glynneath er lokaliseringen for ruinene av herskapshuset Aberpergwm House. Det var en gang eid av Rhys ap Siancyn, en walisisk adelsmann med en sterk tradisjon for å bruke walisisk språk fremfor engelsk. Huset ble hjemmet til Williams-familien. Blant deres etterkommere finner vi den siste av de walisiske dikteren Dafydd Nicolas på 1700-tallet og folkesangsamleren Maria Jane Williams på 1800-tallet. Williams-familiens motto *y ddioddefws y orfu* («Den som lider, seirer») ble tatt i bruk av grevskapsrådet Glamorgan County Council. Selve herskapshuset ble ombygd i 1876, men er nå forfallent, og lite bemerkelsesverdig gjenstår av bygningen.

St. Cadocs kirke, på eiendommen til Aberpergwm House, ble bygget som et kapell på 1600-tallet, gjenoppbygd i 1808–1809 for Aberpergwm Williams-familien og utvidet i 1836–41. Det er i dag en verneverdig bygning av grad II*.

Rheola House er et herskapshus, tegnet ca. 1812 av den eminente arkitekten John Nash, er også verneverdig av grad II*.

Glynneaths rådhus er en regelmessig brukt kommunal bygning som ligger på Heathfield Avenue. Den eies og forvaltes av Glynneaths bystyre.

Det verneverdige samfunnssenteret Bethania Community Centre på High Street, som også er verneverdig i grad II*, er et eksempel på et tidlig kalvinistisk metodistkapell med en svært detaljert utvendig fasade i kontrasterende stein- og jernrekkverk. Interiøret har gode eksempler på svært fint detaljert treverk.

En bronsestatue av sangeren, komikeren og underholderen Max Boyce, som ble født i byen i 1943, ble reist i High Street i september 2023, i anledning Boyces 80-årsdag.

## Sport og fritid
Glynneath var tidligere vertskap for en av motorsportens viktigste utfordringer, den britiske runden av Verdensmesterskapet i rally (tidligere kjent som Lombard RAC-rallyet eller Rally GB). Noen av de største navnene innen motorsport har deltatt, men har ikke klart å fullføre, den britiske runden.

Glynneath er hjemmet til Glynneath RFC, en rugbyunionsklubb som ble grunnlagt i 1889.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*Glynneath Town Council
* Bilder av Glynneath og området rundt, *Geograph.co.uk*
Lomen stavkirke

:*Sjekk [[Hedalen stavkirke]] eller [[Hopperstad stavkirke]] for eksempler på ferdig artikkel*

**[[Lomen stavkirke]]** er en stavkirke med hevet midtrom som ligger i bygda Lomen i Vestre Slidre kommune i Innlandet. Det er antatt at kirken er bygd i andre halvdel av 1100-tallet. Ved hjelp av årringsdatering er kirken datert til 1192, mens de første skrevne kildene som omtaler kirken dukker opp i 1325 og 1334.

Kirken ble senere bygd om og gjort større i 1779.  Den gikk ut av daglig bruk i 1914 da den nye Lomen kirke var ferdig om lag 2&nbsp;km lenger nord.

Innvendig er kirken støttet på fire staver. Den har tre utskårne portaler, arkader og søyle-kapiteler.

Under den siste restaureringen av kirken ble det utført en arkeologisk utgravning, og 71 gjenstander ble funnet – blant annet deler av smykker og mynter. Noen av myntene stammer fra 1100-tallet.

## Referanser


## Litteratur
*Bugge Gunnar, Mezzanotte Bernadino, *Stavkirker*, Oslo 1994 s. 45, ISBN 82-504-2072-1

## Eksterne lenker
* 
* Vestre Slidre kirkelige fellesråd
* Vestre Slidre kommune
* Miljøstatus i Norge: Lomen stavkirke
* Lomen stavkirke i stavkirke.info
* Sigrid Christie, Ola Storsletten, Anne Marta Hoff. Lomen kirke i *Norges Kirker* utgitt av NIKU og KA
* Lomen stavkirke hos Riksantikvaren
*
Kinsarvik

:*Se også [[Kinsarvik (tettsted)]]*.

**Kinsarvik** er en tidligere kommune i Hardanger i Vestland.

Kinsarvik kommune (også kjent som Kinsarvik herad) ble opprettet da Ullensvang kommune ble delt i tre (Ullensvang, Odda, Kinsarvik) 1. juli 1913. Bakgrunnen for oppdelingen skal ha vært industrireisingen i Odda og de motsetningene dette skapte innad i kommunen. Kommunen omfattet områder på begge sider av Sørfjorden, inkludert Utne. Kinsarvik hadde da 1&nbsp;736 innbyggere.

1. januar 1964 ble det meste av Kinsarvik kommune med 1&nbsp;513 innbyggere slått sammen med Ullensvang og Eidfjord kommuner til det nye Ullensvang herad. Lussand og Kvanndal krets i Kinsarvik med 72 innbyggere ble samtidig overført til Granvin kommune.

## Referanser
Saurons munn

I J.R.R. Tolkiens fantasiverden Midgard var **Saurons Munn** den mest betrodde tjeneren til Sauron (han fungerte som hans stemme). Han var Barad-dûrs nestkommanderende.

## Hans liv
Han var en av de svarte númenoranerne, og man møter ham først når han dukker opp ved Svartporten for å overbevise Gandalv og Aragorn om å gi opp og la Sauron vinne kampen om Midgard. Når Gandalv avslo, slapp Saurons Munn alle Barad-dûrs hærer løs på Vestens hærer.

Saurons Munn er også kjent som *Barad-dûrs general*, da han hadde tjent Sauron hele sitt liv og glemt sitt eget navn. Han kan sammenliknes med Dúnedain, men hadde falt inn i mørket. Han ble dessuten beskrevet som en høy, ond og mannsliknende skapning som satt på en svart hest som var like vemmelig å se på som ham selv. 

Som en svart númenoreer, kom han mest sannsynlig fra Umbar, og det er teorier om at han begynte å tjene Mørketårnet når det først ble reist igjen. Gjenoppbygningen av Mørkets Tårn ble påbegynt i år 2951, tredje tideverv. Han må ha begynt i sin tjeneste like etter dette året. Umbar hadde blitt knust av Gondor under Thorongil (et av Aragorns mange navn) i 2980, så Munnen må ha flyktet til Mordor da.

## Munnens alder og dødsfall
Det er også en diskusjon om hans alder, da han mest sannsynlig ble Saurons tjener rundt 2980. Det ville da si at han måtte ha vært 3200 år da ringkrigen brøt ut. Selv for en númenoreer var dette en uvanlig høy alder, kun matchet av Ringskrømtene, og han må derfor selv ha vært en ringbærer – han må ha båret en mindre ring, og ikke en av de mektige Ringene.

Det er ikke skrevet noe om Munnens skjebne, og det er mest sannsynlig at han døde i slaget ved Morannon. Hvis han overlevde, ville han vært en av lederne av tilbaketrekkingen av Saurons tjenere etter hans og Barad-dûrs fall.

## Saurons Munn på film
I Peter Jacksons filmer dukker Saurons Munn ikke opp i kinoversjonen av *[[Atter en Konge]]*. Men han dukker opp i den utvidede dvd-versjonen, spilt av en ugjenkjennelig Bruce Spence med ordene «LAMMEN GORTHAUR» (Sindarin for «Saurons Stemme») i runer risset inn på hans hjelm. Hans hjelm dekker hele hans ansikt unntatt hans munn, hvilket er horribelt maltrakert og disfigurert av alt det onde han har snakket. Den er dessuten unormalt stor, og lager dermed en uhyggelig effekt.

I den utvidede versjonen dreper Aragorn Saurons Munn ved å halshugge ham med Andúril.

## Eksterne lenker
* Elvish.org om runene på Munnens hjelm
* Encyclopedia of Arda om Saurons Munn
Samira Munir

**Samira Munir** (født 20. september 1963 i Pakistan, død 11. november 2005 i Follo) var en norsk politiker (H). 

Munir, bystyrerepresentant i Oslo, var en uttalt kritiker av det hun så på som kvinneundertrykkelse i islamske miljøer, og hadde mottatt flere drapstrusler på grunn av sine standpunkter.

Munir omkom da hun ble påkjørt av toget mellom Rosenholm og Kolbotn stasjon 11. november 2005.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Samira Munir døde fredag» &ndash; Aftenposten
* Biografi fra Oslo Bystyre
Strømming

**Strømming** eller **streaming** (også **strømning** eller **direkteavspilling**) er overføring av data, bilder eller lyd fra en sender til en eller flere mottakere. Strømming kan innebære midlertidig kopiering av data i arbeidsminne/cache hos mottakeren, men innebærer ikke varig lagring av de mottatte data hos mottakeren, i motsetning til nedlasting. Strømming referereres også ofte til som webcasting. En webcast er levende bilder distribuert over internett. Det finnes en rekke teknologiplattformer for webcasting. Webcast benyttes i utstrakt grad til finansiell rapportering, e-læringsprogrammer, foredrag, konferanser og presentasjoner. Mange webcast-plattformer integrerer andre medier, som for eksempel  vise en foredragsholders PowerPoint-presentasjon på deler av skjermen.

Strømming, eller webcast skiller seg fra podcasting, ved at webcast er direktesendt, mens podcast refererer til mediafiler som er lastet opp på internett.

Strømming kan skje som fast sending (for eksempel samtidig og uendret «simulcast» på web av en kringkastingssending) eller som en avspilling på forespørsel (on demand). Med streaming on demand kan man se eller høre innholdet når man selv vil, mens kringkasting foregår i sanntid.

Som med nettradio er det mulig å lytte på lydbøker som har rulletekst. Gjennom Windows Media, og andre formater, blir teksten synkronisert og tillater lytteren å lytte til og lese teksten samtidig. Dette er praktisk i forbindelse med f.eks. språkkurs.

Strømming overtok i 2013 den dominerende måten for kjøp og salg av musikk i Norge.

## Musikkstrømmetjenester
Det finnes en lang rekke forskjellige musikkstrømmetjenester, deriblant Spotify, Tidal (tidligere WiMP), Deezer, Bandcamp, Rdio, Google Music og Groove Music (tidligere Xbox Music.)

## Se også
* Strøm (informasjonsteknologi)

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Hva er strømming? Lyd & Bilde
* 
*