Martin Niemöller

**Friedrich Gustav Emil Martin Niemöller** (født 14. januar 1892 i Lippstadt i Det tyske keiserrike, død 6. mars 1984 i Wiesbaden) var en fremstående tysk teolog og luthersk prest som kom i opposisjon til nazi-styret. Han var med på å stifte Den bekjennende kirke og er særlig kjent for diktet *[[Likegyldighet]]* fra 1946. Han hadde bakgrunn fra forsvaret og var ubåtkaptein under første verdenskrig.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Martin Niemöller var sønn av den lutherske pastoren Heinrich Niemöller og hans hustru Pauline (født Müller) og vokste opp i et ganske konservativt hjem. I 1900 flyttet familien til Elberfeld der han så avsluttet sin skolegang i 1908 med abitur.

### Første verdenskrig
Han var orlogskaptein på ubåt under første verdenskrig og belønnet med jernkorset av 1. klasse (EK I). Etter første verdenskrig var han medlem av Freikorps. Siden studerte han teologi og ble innsatt som prest i 1931 i St. Annes kirke i Dahlem, en forstad til Berlin. Som ubåtkaptein under første verdenskrig torpederte Niemöller det norske skipet «Bygdønæs».

Han ble sogneprest i Berlin-Dahlem i 1931.

### Nazitiden
Selv om han var konservativ nasjonalist og til å begynne med sympatiserte med noen av Hitlers synspunkter, grunnla han i september 1933 *Pfarrernotbund*, en forløper for Bekjennelseskirken. Den stod i motsetning til den tyske protestantiske kirke som var styrt av nasjonalsosialistene ved hjelp av kirkestrukturen *[[De tyske kristne|Deutsche Christen]]*.

Niemöller var heftig motstander av nazistenes «arierparagraf», men kom selv med bemerkninger om jøder som noen forskere mener må regnes som antisemittiske.

Etter hvert om Niemöller i nazistenes søkelys, og hans frittalenhet ble ikke tålt. Han satt i fangenskap i ''Schutzhaftlager'' Sachsenhausen og Dachau fra 1937 til andre verdenskrigs slutt i 1945.

### Etterkrigstiden
Best kjent er Niemöller for diktet *[[Likegyldighet]]* som foreligger i flere versjoner, siden det stammer fra hans spontane taler:

Først kom de etter sosialistene, og jeg sa ingenting - for jeg var ikke sosialist.
Så kom de etter fagforeningsfolkene, og jeg sa ingenting - for jeg var ikke fagforeningsmedlem.
Så kom de etter jødene, og jeg sa ingenting - for jeg var ikke jøde.
Så kom de etter meg - og det var ingen tilbake som kunne tale min sak.


I sine taler for fredsbevegelsen omtalte Niemöller ofte at han hadde tatt feil, ettersom han - i motsetning til sin venn Heinz Kraschutzki (1891-1982) – begge gikk inn i marinen som sjøkadetter i 1910 - først var blitt pasifist etter andre verdenskrig. Om Kraschutzki sa Niemôller: «Hans øyne ble åpnet av første verdenskrig. Jeg trengte dessverre den andre i tillegg.»Ralph Giordano: «Roperen i ørkenen» *[[Die Zeit]]* 10. juni 1999

Historikeren Ger van Roon skriver om Niemöller anno 1933: «Han var ennå ingen bitter fiende av nasjonalsosialismen den gang». Martin Broszat har påvist at når de senere såkalte «bekjennende pastorer» til å begynne fikk så stor oppslutning, var det fordi de grunnleggende støttet valgresultatet i 1933, og bare var mot bestemte strømninger innenfor den nasjonalsosialistiske bevegelse.

Etter andre verdenskrig deltok Niemöller i gjenoppbyggingen av *[[Evangelische Kirche in Deutschland]]*, og deltok i grunnleggelsen av Kirkenes verdensråd. Der og i det tyske regionale økumeniske arbeidet hadde han sentrale funksjoner. I årene 1947–64 var han kirkepresident i «den evangeliske kirke i Hessen og Nassau».

Niemöller rettet skarp kritikk mot Konrad Adenauers opprustningspolitikk. Da Sovjetunionen foretok sin første prøvesprengning, ga han uttrykk for stor lettelse. Nå stod den kalde krigs stormakter på like fot. Med sovjetisk jevnbyrdighet i forholdet til USA mente Niemöller at verdensfreden var sikret. I 1950-årene utviklet han seg til en radikal pasifist, og i 1957 ble han leder for Det tyske fredsforbund (*Deutsche Friedensgesellschaft*).

Han ble gjort til æresformann for Verdensfredsrådet i 1967. I slutten av 1970-årene deltok han i det tredje Russel-tribunalet som behandlet menneskerettighetsspørsmål i Vest-Tyskland.

## Bibliografi
* *Vom U-Boot zur Kanzel* (1934)
* *-dass wir an Ihm bleiben! : sechzehn Dahlemer Predigten* (1935)
* *Martin Niemöller og hans bekjennelse*  (1938) Oversatt av Carl Fredrik Engelstad. Beslaglagt under krigen
* *Siste 28 prekener, holdt i årene 1936 og 1937 i Berlin-Dahlem* (1939) Beslaglagt
* *Zu verkündigen ein gnädiges Jahr des Herrn! : sechs [[Dachau]]er Predigten* (1946) 
* *Når fredsfyrsten kommer : Et kristent budskap i nødstider* (1949)
* *Herr, wohin sollen wir gehen? : ausgewählte Predigten* (1956)
* *Briefe aus der Gefangenschaft Moabit*  (1975)

## Referanser