open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Bootleg

En **bootleg** er en uoffisiell musikkinnspilling som distribueres uten økonomisk fortjeneste for artisten, med eller uten artistens samtykke. En bootleg inneholder uutgitt materiale som ikke er tilgjengelig gjennom kommersielle kanaler, og skiller seg derfor fra piratkopiering, som er distribusjon av kommersielt tilgjengelig materiale. Bootlegs distribueres typisk gjennom platemesser, bruktbutikker og internett.

Bootlegs kan typisk inneholde opptak fra konserter, studioopptak fra en pågående albuminnspilling, eller studiomateriale som det ikke er plass til på et album.

Begrepet «bootleg» blir også brukt om generelle kopivarer.

## Etymologi

Opprinnelig var *bootleg* et amerikansk uttrykk for smuglersprit. Uttrykket oppsto ganske enkelt fordi mange smuglet spriten i støvelskaftet. Årsaken til at det oppsto i forbindelse med illegale musikkutgivelser, er at det opprinnelig dreide seg om konsertopptak gjort med utstyr som ble smuglet inn på konsertene samme sted.

## Referanser


## Litteratur
* Heylin, Clinton (1994): *The Great White Wonders: The Story of Rock Bootlegs*. Viking Press. ISBN 0-670-85777-7
* Heylin, Clinton (2004): *Bootleg! The Rise & Fall of the Secret Recording Industry*. Omnibus Press.
* Thompson, Dave (2002): *A Music Lover's Guide to Record Collecting*. Backbeat Books. ISBN 0-87930-713-7
Dag Heyerdahl Larsen

**Dag Heyerdahl Larsen** (født 25. oktober 1955, død 7. januar 2012) var en norsk oversetter som har oversatt mange litterære verker innenfor engelsk og amerikansk litteratur.

## Oversettelser

Hans mest kjente oversettelser (oversettelsesår i parentes):

* *Syreprøven* av Tom Wolfe (1995)
* *Sverdet og korset* av Ken Follett (1990). Bind 1 av *Stormenes tid*.
* *Katedralen* av Ken Follett (1990). Bind 2 av *Stormenes tid*.
* *I all evighet* av Ken Follett (2008)
* *[[Nick Adams-historiene]]* av Ernest Hemingway (2000). Sammen med Peter Magnus.
* *Den fjerde hånden* av John Irving (2001).
* *Middlesex* av Jeffrey Eugenides (2002).
* *Første kommando* av Patrick O'Brian (2002).
* *Orlogskaptein* av Patrick O'Brian (2003).
* *HMS Surprise* av Patrick O'Brian (2005).
* *Toktet til Mauritius* av Patrick O'Brian (2006).
* *Den ødeste øy* av Patrick O'Brian (2006).
* *Hell i krig* av Patrick O'Brian (2008).
* *Skipslegens makker* av Patrick O'Brian (2009).

## Priser

* 2004 – Bastianprisen for oversettelsen av Patrick O´Brians *Orlogskaptein*. 

## Eksterne lenker
* Oversikt over Larsens oversettelser på Nasjonalbibliotekets hjemmesider
Nordsjona (fjord)

**Nordsjona** er en arm av fjorden Sjona i Rana kommune i Nordland. Den har innløp mellom Nordodden i sør og Ærsteinen i nord og strekker seg rundt 3,5 kilometer østover til fjordbotnen innerst i Pollen. Elvene Helgåga og Pollelva har sine utløp i Nordsjona.

Fylkesvei 17 går gjennom bygda Nordsjona, som ligger langs nordsida av fjorden.

## Referanser
St. Petersburgische Zeitung

***St. Petersburgische Zeitung*** var en tyskspråklig russisk avis som ble utgitt i St. Petersburg. Den ble grunnlagt på initiativ fra Peter den store i 1727, og var i drift fram til 1. verdenskrig, da den ble innstilt ved årsskiftet 1914/15. Den var den eldste avisen i St. Petersburg og den nest eldste avisen i Russland overhodet. 

I 1991 ble det lansert en nett-avis med samme navn, og med Jurij Kotsjerevskij som ansvarlig redaktør.
Gullverket

**Gullverket** er ei grend nordøst i Eidsvoll kommune i Akershus. Bebyggelsen er en blanding av småbruk, nyere hus og små fritidseiendommer. Navnet har grenda etter drift av gullgruver fra 1758 og opp til 1907 med flere avbrudd innimellom. 

Historien begynte i 1749 da Ole Knudsen Viborg fant en liten gullklump ved Sannervangen, Knoffsløkken. I 1758 kom representanter for Kongsberg Sølvverk hit, tok prøver og fant gull. I 1759 ble det åpnet gruvedrift i Gullkisgruva, og gruven fikk Kongelig resolusjon av 11. desember 1759.

I 1897 gikk et engelsk selskap inn med ny drift. Brøstadgruva ble tatt opp igjen med i alt 120 arbeidere. Dessuten ble det gjenåpnet en mindre gruve, Sannergruva, vestenfor Gullverket. Malmen gikk til et stort knuseverk på Gullverket, der det ble bygd boliger for bestyrer og arbeidere. Men driften var langt fra lønnsom. Året 1902 var verkets beste, da ble det utvunnet 50 kilo gull og noen hundre kilo kopper, noe som var langt fra å dekke utgiftene. I 1907 var verket konkurs.

I dag er butikkene, skolen og nær sagt alle arbeidsplassene nedlagt. Det som står igjen er selve gruvene, verkets laboratoriebygning og historiene om en gullalder.

## Eksterne lenker
* Bilde fra Gullverket skole like før 1900
Flatåsen skole

**Flatåsen skole** er en offentlig barne- og ungdomsskole som ligger i bydelen Flatåsen i Trondheim. Skolen har 731 elever og 100 ansatte. 8% av elevene er minoritetsspråklige.

I de senere årene har skolen satset på IKT, entreprenørskap, kultur, vurdering og respekt. Skolen har siden starten av 1998 hatt en «kulturuke» rett før påske der elevene lager forestillinger om forskjellige tema, og fremfører dem for resten av elevene. 

## Historie

Opprinnelig var Flatåsen skole to forskjellige skoler: Furuhaugen skole og Flatåsen skole.

Furuhaugen skole ble tatt i bruk som skole i 1977. De flyttet inn i et skolebygg på Øvre Flatåsen den 14. desember 1979. 

Flatåsen skole ble startet opp i 1982. Den var, akkurat som Furuhaugen skole, en barne- og ungdomsskole. Den lå 300 meter nedenfor Furuhaugen skole, og tok inn elevene som bodde på Nedre Flatåsen. Flatåsen skole fungerte frem til 1990 også som ungdomsskole for Romolslia.

1. august 2002 ble Furuhaugen og Flatåsen skole slått sammen til én stor skole. Skolens navn ble da Flatåsen skole, og de gamle skolene Furuhaugen og Flatåsen ble da henholdsvis øvre og nedre bygg. 1.-2. trinn og 5.-7. trinn ble plassert i øvre bygg, mens 3-4. trinn og 8.-10. trinn ble plassert i nedre bygg.

Fra skolestart i 2009 ble nedre bygg begynt rehabilitert, og elevene hadde Sverresborg skole som midlertidig læringsinstitusjon. Ved skolestart høsten 2010 ble nedre bygg offisielt reåpnet av Statsminister Jens Stoltenberg samt kommunalminister og kunnskapsminister. Flatåsen skoles nedre bygg er ved reåpning en funksjonell moderne bygning med tilrettelagte arealer for moderne skoledrift, og benytter moderne teknologiske læringsplattformer i kunnskapsformidling.

## Plattform
Flatåsen skoles pedagogiske plattform:
:På Flatåsen skole skal alle elever oppleve å være verdifulle.
:Alle skal føle at deres evner og anlegg har betydning for fellesskapet og mangfoldet.
:Alle elever skal, ut fra eigne forutsetninger, 
:Gis mulighet til å få en faglig og sosial ballast for å møte utfordringene i livet.
:På Flatåsen skole skal barn og unge få delta på varierte læringsarenaer i flerkulturelt samspill.

## Rektorer

* Bjørn Ivar Midjo 2025 - Nåværende
* Hilde Klungsøyr 2002 - 2005

## Referanser
Aya Kamiki

**Aya Kamiki** (japansk: 上木彩矢 *Kamiki Aya*, født 10. september 1985) er en J-rock artist fra Hokkaido.

Aya Kamiki er produsert av det populære japanske rockebandet B'z. Hun er signert til GIZA studio.

## Utgivelser
### Singler
* *Breath* (21. may 2003)
* *Communication Break* (15. mars 2006)
* *ピエロ* [PIERO → PIERROT] (12. april 2006)
* *もう君だけを離したりはしない* [Mou Kimi Dake wo Hanashitari wa Shinai] (31. mai 2006)
* *眠っていた気持ち 眠っていたココロ* [Nemutte ita Kimochi Nemutte ita KOKORO] (1. november 2006)
* *ミセカケのI Love You* [Misekake no I Love You] (23. mai 2007)
* *明日のために* [Ashita no Tame ni]  (25. juli 2007)
* *SUNDAY MORNING* (5. mars 2008)
* *君去りし誘惑* [Kimi Sarishi Yuuwaku] (18. juni 2008)
* *Summer Memories* (6. august 2008)
* *世界はそれでも変わりはしない* [Sekai wa Sore demo Kawari wa Shinai] (3. desember 2008)
* *W-B-X ~W boiled extreme~* (11. november 2009)
* *Revolver* (14. juli 2010)

### Minialbum
* *W.H.Y?* – 24. mars 2004
* *CONSTELLATION* – 25.mai 2005
* *Rock On* – 21. september 2005
* *Gloriosa* – 11.august 2010

### Album
**[[Secret Code]]* (2006)
**[[Ashita no Tame ni ~Forever More~]]* (2007)
**[[Are you happy now?]]* (2008)
**[[INDIVIDUAL EMOTION]]* (2010)

### Best Album
**[[AYA KAMIKI Greatest Best]]* (2010)

## Trivia
*ピエロ er coverversjon av en B'z sang.
*Pierrot er fransk for klovn.
*Aya Kamiki har fremført flere coverversjoner av B'z live, videoer finnes på YouTube.
*Hennes to minialbum ble utgitt på en indie rock-label.
*ピエロ klatret til en niendeplass på Oricon Charts.
*もう君だけを離したりはしない sin høyeste plassering var på en ellevteplass.
*Secret Code debuterte på en femteplass.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Ormøya

**Ormøya** er ei øy i Oslo. Øya ligger i Bunnefjorden, med veiforbindelse ut til øya over Ormsundet fra Bekkelaget og Mosseveien. Ormøya er ei lita øy på bare 180 da, men rommer ca. 120 husstander med alt fra sveitservillaer til rekkehus fra 1970-tallet. Øya har strender, båtplasser og egen park. Det er to offentlige bygninger der, et velhus som heter Villa Lilleborg og en trekirke (Ormøy kirke) tegnet av arkitekt Bernhard Christoph Steckmest, som også tegnet Sandakergården og Groschgården. 

Før kommunesammenslåingen med Oslo i 1948 lå Ormøya i Aker kommune.

Opprinnelig var Ormøya ei fritidsøy for hovedstadens bemidlede, blant annet Camilla Collett ferierte på øya, men fra ca. 1900 ble det mer vanlig å bo fast på Ormøya.

Ormøya grenser i øst mot Paddehavet, oppkalt etter øya Skilpadden, til daglig kalt Padda. Fra sydenden av Ormøya kan man kjøre over til Malmøya. 

På Ormøya finner man et stort friområde som heter Kock-haven, oppkalt etter Herr Kock. I Kock-haven er det en andedam med en hjerteformet øy i midten. Under broen over til den hjerteformede øya finnes salamandere. I Kock-haven er det flotte rekreasjonsmuligheter, epletrær og lekeplass for barna. 

Øyas eneste idrettsklubb er Ormøya Tennisklubb som er en populær møteplass for store og små.  

## Galleri

Fil:Ormøya 2.jpg|Ormøya og Malmøysund. Sett fra Sundveien. Foto: Roman Cieslak.
Fil:Ormsundbrua.jpg|Ormsundbrua. Sett fra Grønsundveien. Foto: Roman Cieslak
Fil:Ormøya 3.jpg|Ormøya. Sett fra Malmøya. Foto: Roman Cieslak

## Referanser


## Eksterne lenker
* Ormøyas historie
* Historisk turtips på Ormøya
John Constable

**John Constable** (1776–1837) var en engelsk maler fra romantikken. Han er hovedsakelig kjent for sine landskapsmalerier av Dedham Vale, området som omringer hans hjem, nå kjent som Constable Country. «Jeg maler mine egne steder best,» skrev han til sin venn John Fisher i 1821. «Maling er bare et annet ord for følelse.»

«Dedham Vale» fra 1802 og «The Hay Wain» fra 1821 er hans mest kjente malerier. Selv om hans malerier nå er blant de mest populære og kostbare i den britiske kunsten, var han aldri noen finansiell suksess og ble aldri medlem av det etablerte samfunnet før han ble valgt til Royal Academy da han var 43 år gammel. Han solgte flere malerier i Frankrike enn i sitt fødeland England.

Constables bilder påvirket samtidige franske kunstnere som Eugène Delacroix og kunstnerne i Barbizon, såvel som de senere impresjonistene.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Olga's Gallery
Carlos Manuel Piedra

**Carlos Manuel Piedra y Piedra** (født 1895, død 31. juli 1988) var en cubansk jurist og høyesterettsdommer som var president på Cuba i perioden 1. januar 1959 til 2. januar 1959. Piedra hadde ingen partitilhørighet og var den eldste blant høyesterettsdommerne i 1959. Piedra trakk seg fra presidentembetet etter at de andre høyesterettsdommerne nektet å legitimere innsettelsen. Årsaken var at Fulgencio Batistas avgang skyldtes en revolusjon, og i slike tilfeller var det kun revolusjonens seierherrer som legalt kunne utnevne ny president (Bonachea og San Martin, 1974). 

## Forspill
Da Che Guevara hadde erobret byen Santa Clara øst for Havanna dro Fulgencio Batista 1. januar 1959 til Colombia, det militære hovedkvarteret utenfor Havanna. Der samlet han de gjenværende militære lederne og erklærte at han ville frasi seg makten for å unngå ytterligere blodsutgytelser. 

Før Batista og hans nærmeste gikk om bord i flyet og dro til Den dominikanske republikk, ga han presidenten i Kongressen, Anselmo Alliegro y Milá, ordre om å oppnevne en junta med general Eulogio Cantillo som leder. Juntaen oppnevnte straks høyesterettsdommer Carlos Manuel Piedra til midlertidig president i tråd med den cubanske konstitusjon av 1940. General Cantillo overtok som hærsjef og stabssjef, og Gustavo Pelayo ble utnevnt til statsminister. 

Da Fidel Castro fikk høre om dette 2. januar var han i Santiago de Cuba, vel 95 mil sørøst for Havanna. Han fryktet muligheten for at Batistas gjenværende samarbeidspartnere skulle danne en militærjunta. Derfor hadde han dagen i forveien beordret Che Guevara og Camilio Cienfuegos, som ledet de revolusjonære styrkene i provinsen Las Villas, til å innta Havanna. 

For ytterligere å forhindre at general Cantillo eventuelt dannet en militærjunta, erklærte Castro at geriljaen verken aksepterte en junta eller presidentutnevnelsen av Piedra. Videre slo han fast at krigshandlingene ville fortsette mot alle som motsatte seg 26. juli-bevegelsen og dens allierte. Castro oppfordret også landets arbeidere til å gjennomføre en generalstreik for å lamme all aktivitet i landet, og oppfordringen ble så godt som umiddelbart fulgt opp av landets fagbevegelse. 

I tillegg utpekte Castro dommeren Manuel Urrutia i Santiago de Cuba til provisorisk president, og samme dag dro Urretia med fly fra Santiago til Havanna. I tillegg sørget Castro for at oberst Ramon Barquin som satt fengslet på Isla de Pinos (senere omdøpt til Isla de la Juventud) for konspirasjon mot Batista, ble løslatt og fløyet til Havanna for å gi Manuel Urretia eventuell nødvendig militær støtte.  

Batistas påtenkte president, Carlos Manuel Piedra, satt dermed neppe mer enn 10 – 12 timer i presidentembetet.   

## Litteratur
* The New York Times, fredag 2. januar 1959
* Bonachea, Ramon og San Martin, Marta (1974) «The Cuban Insurrection; 1952 – 1959», Transaction Publishers, ISBN 0-87855-576-5 
* Foss, Clive (2004) «Fidel Castro», N.W.Damm&Sønn, ISBN 82-496-0531-4

## Referanser
Prinsessen som ingen kunne målbinde (film)

***Prinsessen som ingen kunne målbinde*** er en norsk kortfilm fra 1932 basert på eventyret *[[Prinsessen som ingen kunne målbinde]]* skrevet av Peter Christen Asbjørnsen. Harald Stormoen har hovedrollen som kongen, Andreas Aabel som Askeladden, mens Unni Torkildsen spiller rollen som prinsessen. Regi er ved Walter Fürst.

## Handling
På kongsgården står den vakre og munnrappe prinsessen og morer seg over alle de dumme frierne, som en etter en blir kastet ut, fordi de ikke kan målbinde henne. Utenfor den gamle stavkirken leser kongens soldater opp bestemmelsen om sviemerking.  

Den fattige Askeladden og hans to selvgode storebrødre bestemmer seg for å dra avsted for å prøve lykken. Til alles forbauselse klarer Askeladden å målbinde prinsessen, mens de to brødrene mislykkes. Askeladden blir belønnet med prinsessen og halve kongeriket, mens brødrene blir sviemerket. 

## Rollebesetning
* Andreas Aabel – Espen Askeladd
* Harald Stormoen – Kongen
* Unni Torkildsen – Prinsessen
* Egil Hjorth-Jenssen – Pål
* Eugen Skjønberg – Per
* Finn Bernhoft – Fenriken
* Johs. Jensen – Mestermannen
* Marie Hedemark – Brødrenes mor
* Birger Løvaas – Frieren

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Per Arne Bjørkum

**Per Arne Bjørkum** (født 1952) er en norsk forsker i Statoil. Han har skrevet boka *Annerledestenkerne* (1998), hvor han argumenterer for at framskritt innen vitenskapene kommer fra de som våger å tenke radikalt annerledes.

Bjørkum tok doktorgrad ved Universitetet i Oslo, Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet i 1992. Han er utdannet cand.real. innenfor petroleumsgeologi ved Universitetet i Bergen. Bjørkum har vært tilsatt ved Statoil fra 1990. Først som seksjonsleder, senere som teknisk rådgiver, overgeolog, sjefsforsker for leting og nå som spesialist. Før tiden ved Statoil har han erfaring som seniorforsker, avdelingsleder og fagleder ved Rogalandsforskning og som seniorgeolog ved Esso Norge.

Han var dekan ved Det teknisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Stavanger fra 2007 til 2011. Bjørkum har vært tilsatt som professor II i reservoargeologi ved HIS/UiS fra 1993 og som professor II ved UiB, Institutt for geovitenskap fra 2001.

Han er sønn av yrkesskolerektor og ordfører Alf Bjørkum, Ørland.

## Bibliografi
* *Annerledestenkerne og Kunnskapsveksten – en reise i vitenskapens historie* (1998). Tano Aschehoug, 331 sider.
** *Annerledestenkerne. En reise i vitenskapens historie* (2003). 2. gjennomreviderte utgave. Universitetsforlaget, 399 sider.
* *Om betingelser for å bryte barrierer*

## Referanser


## Eksterne lenker

* forskning.no "Gaarder" for viderekomne anmeldelse av boka *Annerledestenkerne* av Martin Ystenes
Den store barnedåpen

***Den store barnedåpen*** er en norsk film fra 1931 basert på  Oskar Braatens skuespill med samme navn. Det var den første lydfilmen i Norge, og filmen har blitt en klassiker. Filmen markerte også ved sitt innhold og sin miljøbeskrivelse en større virkelighetstilnærming for norsk film. Filmens realistiske skildring av arbeidsfolks liv og skjebne omkring århundreskiftet signaliserte et brudd med bygderomantikken.

Tancred Ibsen hadde regien, Einar Sissener hadde hovedrollen som  den tafatte og nervøse Harald. I rollen som Alvilde spiller Aase Bye. Også en rekke andre  kjente teaterskuespillere var med i filmen som ble en stor suksess.

## Handling
Den arbeidsløse Harald får bo hos Petra, hvor også Alvilde bor sammen med barnet sitt som hun hadde fått sammen med en sjømann som deretter hadde stukket av fra henne. Harald treffer snart den samme sjømannen, og gir ham en omgang juling. Alvilde blir etter hvert forelsket i Harald. De gifter seg, samtidig som barnet til Alvilde blir døpt.

Flere andre "løsunger" blir også døpt under den samme seremonien, til tross for en fanatisk kapellan som ikke ønsket seg barn født utenfor ekteskap ved kirken hans.

## Trivia
Norges første helnorske lydfilm.

## Rolleliste

## Musikk
*«Hovedmelodien til filmen Barnedåpen». Melodi og tekst: Willy Johansen. Innspilt 20. august 1931 av Willy Johansens kvartett m/refr. Leif Enger. Utgitt på 78-platen His Master's Voice X&nbsp;3818. 

## Eksterne lenker
*
Eduard von Simson

**Martin Eduard Sigismund Simson**, fra 1888 **von Simson** (1810–1899) var en prøyssisk og tysk jurist og liberal politiker. Han var blant de fremste tyske parlamentarikere både i Frankfurtparlamentet, Det nordtyske forbund og i riksdagen i 1871. Han bidro vesentlig til å organisere det representative demokratiet i Tyskland, sto for rettsstaten og for demokratiets forankring i forfatningen.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Simson ble født i en jødisk familie, konverterte i 1823 til protestantismen og lot seg døpe. Fra 1826 til 1829 studerte han jus ved Albertina-universitetet i Königsberg, hvor han var medlem av *Corps Littuania*. Han tok til slutt den juridiske doktorgrad. Etter lengre studiereiser i Europa (Berlin, Bonn, Paris) avtjente han militærtjenesten.

### Akademisk karriere
Han ble i 1831 privatdosent og 1833, 23 år gammel, professor i romerrett ved Albertina. Fra 1846 fulgte en karrière som dommer i Königsberg og Frankfurt an der Oder, og fra 1869 var han president for appellasjonsretten i Frankfurt, og fra 1879 til 1891 første president for den tyske riksretten i Leipzig.

### Politisk karriere
Fra 18. mai 1848 til 20. mai 1849 tilhørte Simson Frankfurtparlamentet, som representant for Königsberg. Han satt i en rekke komitéer og var fra desember 1848 til mai 1849 president for parlamentet. Han var formann for keiserdeputasjonen, som tilbød den tyske keiserkronen til den prøyssiske kongen Fredrik Vilhelm IV, som imidlertid avslo tilbudet. Avslaget var et personlig nederlag for Simson.

Mellom 1849 og 1867 var han med enkelte avbrudd medlem av det prøyssiske parlamentet. Fra 1867 til 1877 var han så medlem av Riksdagen i Det nordtyske forbund og deretter den tyske Riksdagen. I 1867 ble han valgt til den første presidenten for Det nordtyske forbunds riksdag, og i 1871 til den første presidenten for den tyske Riksdagen.

I 1870 var han formann for keiserdeputasjonen til Vilhelm I i Versailles. Vilhelm aksepterte å bli tysk keiser, og dermed ble Tyskland samlet til en nasjonalstat.

Med tildelingen av Den sorte ørns orden ble Simson i Charlottenburg opphøyet i den arvelige prøyssiske adelstanden 18. mars 1888 av den liberale Fredrik III, med våpenbrev av 28. mai samme år. Han var æresborger av Leipzig, hvor en gate, en bro og en plass ble oppkalt etter ham. Fra 1885-1899 var han president for Goethe-selskapet. Hans yngre bror Georg Bernhard Simson var også jurist og medlem av Frankfurtparlamentet. Eduard von Simsons sønn Bernhard von Simson var historiker. Eduard von Simson ble gravlagt på gravlundene ved Halleporten i Berlin.

## Ettermæle
Han regnes av Stiftung Orte der deutschen Demokratiegeschichte å være blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

## Se også

* Det tyske demokratiets pionerer

## Referanser


## Litteratur
* *[[Genealogisches Handbuch des Adels]]*, *Adelslexikon*, bd. XIII, bd. 128 i hele verket, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 2002

## Eksterne lenker
* 
* Protokoll der Wahl Simsons zum ersten Präsidenten des Reichstags des Norddeutschen Bundes 1867
Pære

:*Denne artikkelen omhandler frukten pære. For lyspæren, se [[glødelampe]].*
**Pæretre** (*Pyrus communis*) er et løvfellende tre i rosefamilien. Den store, søtlige kjernefrukten heter **pære** og er etter eple den nest mest dyrkede fruktsorten i tempererte strøk.

## Opprinnelse
De dyrkede pæretrærne stammer fra den ville arten skogpære, som har små, harde, nesten kulerunde, sure og astringerende frukter. Det er to former av skogpære: *P.&nbsp;communis* subsp. *pyraster* (eller *P.&nbsp;pyraster*) har tannete blad og vokser i Sør- og Øst-Europa og Tyrkia. *P.&nbsp;communis* subsp. *caucasica* (eller *P.&nbsp;caucasica*) har helrandete blad og vokser i Kaukasia. Begge disse formene har sammen med snøpære (*P.&nbsp;nivalis*) bidratt genetisk til de dyrkede pæretrærne i Europa og Vest-Asia.

Etter at poding ble oppfunnet kunne man lett ta vare på og spre gunstige varianter. Grekerne og romerne dyrket pæretrær med store og mellomstore frukter så tidlig som 300&nbsp;f.Kr. De gamle kultivarene ble tatt vare på av franske munker og tyske botanikere til 1500- og 1600-tallet. Utviklingen av de moderne kultivarene startet i Belgia og England på 1700-tallet.

I Kina begynte man kultivering av pærer for over 2000 år siden med utgangspunkt i lokale arter. Nashi og andre østasiatiske pæresorter tilhører derfor ikke arten *Pyrus communis*.

## Beskrivelse

Pæretreet er et løvfellende tre som blir 3–20 m høyt. Vekstformen varierer mye og er avhengig av hvordan treet er blitt beskåret. I motsetning til epletrær har krona én eller flere gjennomgående stammer. Barken er gråbrun og spekker opp i firkantede felter. Bladene er eggformede eller elliptiske og kan være tannete eller helrandete. Blomstene sitter i en halvskjerm; de har hvite kronblad, røde pollenknapper og en ubehagelig lukt.

## Pære i Norge
De største norske sortene er: 
* Moltke 
* Philip 
* Clara Frijs 
* Amanlis 
* Hertzogen Elsa 
* Ingeborg

Sesongen i Norge er fra august til oktober. I forhold til f.eks. eple, trenger pæren et tørrere og varmere klima, og produksjonen er derfor liten.

## Holdbarhet
Modne pærer har kort holdbarhet og må håndteres forsiktig og ikke klemmes på. For lagring bør pærer ha 1-2 grader C og en luftfuktighet på 95 %. Pærer er ømfintlige for etylen og må derfor ikke lagres sammen med epler.

## Litteratur
* 

## Referanser




## Eksterne lenker

* 
* Opplysningskontoret for frukt og grønnsakers info om pærer
Kvam stasjon

**Kvam stasjon** er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Kvam i Nord-Fron kommune og ble åpnet i 1896 da Eidsvoll &ndash; Dombåsbanen ble bygget frem til Otta. Stasjonen ligger 253 meter over havet og til Oslo S er det 276,57&nbsp;km. Det er kun tre to tog hver vei som stopper daglig på stasjonen, det er to tog til Oslo om morgenen, til Trondheim midt på dageng et tog retning Dombås om kvelden.

I 2014 ble det åpna en ny tømmerterminal ved å forlenge spor 3. 

Ved Kvam stasjon var det et kort kryssingsspor, men i 2019 ble kryssingssporet forlenga til 881 meter, slik at 690 meter lange godstog kan krysse, med samtidig innkjør.


20250318 Kvam stasjon.jpg|Kvam stasjon med tog
20250329 Kvam stasjon.jpg|Tog til Oslo avventer buss for tog fra Dombås mens Otta bru var stengt.
Apning 2019.jpg|Fra åpningen av nye Kvam kryssingsspor 2019


## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
Osteopati

**Osteopati** er en form for medisinsk behandling som i de fleste land anses som alternativ eller komplementær behandling, men er en del av primærhelsetjenesten i flere land (USA, Storbritannia, Italia m.m.). I Norge ble osteopati autorisert i 2022. Behandlingen består i hovedsak i tøying og bevegelse av muskler og ledd ut fra en hypotese om at dette skal hjelpe kroppen til å lege seg selv. 

## Historie

Kirurgen Andrew Taylor Still introduserte osteopatien i USA i 1874 og var dermed den første som satte manipulasjonsbasert behandling inn i et lærbart system. I 1892 ble den første osteopatiskolen grunnlagt i Kirksville i USA. I 1913 ble British School of Osteopathy startet. Norsk Osteopatforbund ble stiftet i 1993. I 1992 kom den første utdanningen i osteopati til Norge gjennom belgiske International Academy of Osteopathy. Norsk utdanning startet i 1998 ved Norsk Høgskole i Osteopati. I dag er det Høyskolen Kristiania, Institutt for helsevitenskap i Oslo som leverer utdanning i Norge.

## Sikkerhet og bivirkninger
Dokumentasjon av sikkerhet og bivirkning av osteopatiske behandlingsmetoder viser at alvorlige bivirkninger ved osteopatisk behandling er meget sjeldent og behandling hos kompetente osteopater anses som trygg.

## Effekt
Ifølge informasjon fra National Health Service (NHS) er effekten av osteopati begrenset, slik behandling kan muligens ha effekt på noen former av smerte, som i nakke og rygg, men i dag er det ikke noe forskning som underbygger at behandlingen har effekt på lidelser som ikke er knyttet til skjelett og muskler.

## Status og godkjennelse
### I Norge
Høyskolen Kristiania, Institutt for helsevitenskap, tilbyr Norges eneste fulltidsstudium innen osteopati. Utdanningen ved høyskolen består av en treårig bachelorgrad på 180 studiepoeng som gir graden Bachelor i osteopati og som kvalifiserer for opptak til et ettårig videreutdanningsstudium på 60 studiepoeng. Utdanningsløpet på fire år samsvarer med internasjonal standard for osteopatisk utdanning.

## Litteratur
* *Jan Porthun* Osteopati: for spedbarn, barn og voksne. En rådgiver for pasienter, foreldre og interesserte personer. 2008 ISBN 978-82-819-0045-5

## Referanser


## Eksterne lenker
* Internasjonalt samarbeid &ndash; Osteopathic International Alliance
* NIFAB – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (UiT) 
* yrkesbeskrivelse av osteopat på utdanning.no
* General Osteopathic council autorisasjonsorgan for England og Skottland
* JAOA &ndash; Journal of the American Osteopathic Accisiation
* Norsk Osteopatforbund
* orbund
* Barneosteopati
Otta stasjon

**Otta stasjon** er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger i Otta i Sel kommune og ble åpnet i 1896 da Dovrebanen ble forlenget fra Tretten til Otta, med høytidelig åpning 29. oktober og vanlig drift fra 2. november. Banen ble fra da av benevnt Eidsvold-Ottabanen (EOB) til den ble forlenget videre til Dombås. 

Ved Otta stasjon var det store lokomotivstaller. Dengang Dovrebanen ble drevet med damplokomotiv måtte disse byttes ved Otta, de trengte vedlikehold etter 25&ndash;30 mil fra Oslo eller Trondheim. Tilsvarende var det ved Ål stasjon på Bergensbanen. Stasjonen ligger 288 meter over havet og fra Otta stasjon til Oslo S er det 297,24&nbsp;km. Stasjonen har også en tømmerterminal, denne er imidlertid ute av drift.

Otta stasjon har egen turistinformasjon og fungerer som en felles skysstasjon for både tog, buss og taxi. Ved skysstasjonen stopper busser Bergen-Trondheim og Innlandstrafikks bussruter f.eks. til Lom og Bismo.


Otta stasjon NTM UWP 08292.jpg|Stasjonsbygningen lignet opprinnelig på Flisa stasjon, men ble senere forenklet.
Otta - no-nb digifoto 20150219 00230 NB MIT FNR 16505.jpg|Otta stasjon i 1956 
Otta stasjon nattoget.jpg|Otta stasjon med nattoget fra Trondheim til Oslo.


## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
The Dirty Mac

**The Dirty Mac** var en britisk supergruppe, satt sammen av John Lennon for å spille på The Rolling Stones Rock and Roll Circus 11. desember 1968. Bandets navn var ment som en vittig sidekommentar til bluesgitarbandet Fleetwood Mac.

Gruppen skulle samtidig bli en slags forløper for The Plastic Ono Band, med John Lennon (sang og gitar), Eric Clapton (gitar), Mitch Mitchell (trommer) og Keith Richards (bass). Dette var også første gang John Lennon, som fremdeles var medlem av The Beatles spilte offentlig alene, uten de øvrige i The Beatles.

Under konserten fremførte de først «Yer Blues», og dernest «A Whole Lotta Yoko» sammen med Yoko Ono (sang) og Ivry Gitlis (fiolin). I tillegg finnes som ekstrastoff på DVD-en et firekameras parallellopptak mens bandet leverer en prøve på  «Yer Blues».

Bill Wyman har videre fortalt at John Lennon og Eric Clapton, under prøvene 10. desember 1968 satte i gang en jamsession over gamle rockelåter, hvor Mick Jagger kom inn som vokalist. Det oppsto imidlertid mange problemer under innspillingene, kamaeraene sviktet og riggingen mellom hver opptreden tok tid. Da John ble spurt hva slags gitarforsterker han ønsket å bruke, svarte han tørt: «One that works», «En som virker».

Det var først i 1996 at *[[The Rolling Stones Rock and Roll Circus]]* ble sluppet på CD og video. I 2004 kom den også ut på DVD med flere interessante bonustrailere, blant annet med et spesielt firekameras fokus på Dirty Macs mens de prøvespiller The Beatles' «Yer Blues». Det ene kameraet er forøvrig hele tiden zoomet inn på Yoko Ono, som kravler rundt på gulvet foran musikerne inne i en svart sekk.

## Medlemmer
*Eric Clapton – Sologitar (Cream)
*John Lennon (som «Winston Leg-Thigh») – Vokal, rytmegitar (The Beatles)
*Mitch Mitchell – Trommer (The Jimi Hendrix Experience)
*Keith Richards – Bassgitar (The Rolling Stones)

## Andre medlemmer
*Yoko Ono – Vokal
*Ivry Gitlis – Fiolin

## Diskografi
**[[The Rolling Stones Rock and Roll Circus (album)|The Rolling Stones Rock and Roll Circus]]* (2 sanger)

## Filmografi
**[[The Rolling Stones Rock and Roll Circus]]* (2 sanger)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Dirty Mac's opptreden på Google Video
* The Dirty Mac på ethanrussell.com
Dhani Harrison

**Dhani Harrison** (født 1. august 1978) er Olivia Harrisons og George Harrisons eneste sønn. Han spilte gitar på hyllestkonserten The Concert for George. I april 2006 lanserte han sitt eget band, Thenewno2. Dhani Harrison er også involvert i arbeidet med å utgi farens plater på nytt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Thenewno2
* The Concert for George
Dovre stasjon

**Dovre stasjon** er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved tettstedet Dovre og ble åpnet i 1913 da jernbanen ble åpnet fram til Dombås. Stasjonen ligger 485 meter over havet, og fra Dovre stasjon til Oslo S er det 330,82&nbsp;km. Fra 11. juni 2006 fikk Dovre daglig stopp av ett tog i hver retning etter å ha vært uten togstopp noen år. Dette er senere økt til to. 


20230609 Dovre stasjon.jpg|Dovre stasjon med persontog
20240625 Dovre stasjon.jpg|Dovre stasjon med tog og avstigende passasjerer


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker

* Norske jernbanestasjoner om Dovre stasjon
Aase Bye

**Aase Synnøve Bye** (1904–1991) var en norsk skuespillerinne, kjent fra scene, film og fjernsyn. 

## Debut og karriere
Aase Byes var en av norsk scenekunsts største primadonnaer i mellomkrigstiden og tiårene etter andre verdenskrig. Hennes talent spente over et stort register, hun behersket både klassisk drama, komedier, operetter og moderne karakterskildringer.

Bye debuterte på Nationaltheatret i 1923. Foruten korte avbrudd på grunn av sykdom eller andre engasjementer, forble hun trofast mot teatret i over 50 år. Hennes første rolle var Solveig i *[[Peer Gynt]]*, som var en så vellykket debut at hun fikk kr. 200 i påskjønnelse av teatersekretær J.P. Bull. Året etter ble hun den første Sonja i *[[Reisen til Julestjernen]]*, siden Pernille i *Den stundesløse*, Dorine i *Tartuffe*, Katharina i *Troll kan temmes* og Adele i operetten *Flaggermusen*. Hun var ''Czardasfyrstinne'' og hadde hovedrollen som Hanna Glawari i *Den glade enke*. Hun tolket også karakterroller som  Maja Rubek i *[[Naar vi døde vaagner]]*, Fanny Wilton i *[[John Gabriel Borkman]]* og Sara i *Agnete*.

Rollen som *Sonja* i Reisen til julestjernen var ment for forfatter Sverre Brandts datter Aud, men fordi hun fremdeles var et barn, ble den lagt til rette for Aase Bye. i 1940 spilte Bye den opprinnelige «fru Blom», i Alex Brinchmanns lystspill *Karusell*.

Etter krigen utviklet hun seg innen det realistiske og moderne faget, og tolket krevende roller som Estelle i *For lukte dører*, Regina i *De små revene* og Blanche i *En sporvogn til begjær*. Hun feiret sitt 50-årsjubileum som skuespiller i 1974, i rollen som Deborah Harford i *Slott over slott*. Oppsetningen var samtidig hennes avskjed med teatret.

## Film og fjernsyn
Hun hadde flere store roller i spillefilmer, blant annet i Brudeferden i Hardanger, Kristine Valdresdatter og i Den store barnedåpen.

## Aase Byes legat
Aase Bye testamenterte sin formue til «Aase Byes legat til støtte for fortjente kunstnere». Blant mottakerne er skuespillere som Jan Grønli, Bjarte Hjelmeland og Henny Moan, samt operasangeren Ragnhild Heiland Sørensen.

## Film og fjernsyn
* 1972 – *[[Hjem]]* (TV)
* 1961 – *[[Fru Inger til Østråt]]* (TV) 
*1944 – *Kommer du, Elsa?* 
*1934 – *En stille flirt*
* 1931 – *[[Den store barnedåpen]]*
* 1930 – *[[Kristine Valdresdatter]]*
* 1926 – *[[Brudeferden i Hardanger (film)|Brudeferden i Hardanger]]*
* 1925 – *[[Fager er lien]]*

## Litteratur
* Krefting, Ruth. *Skuespillerinnen Aase Bye*. Gyldendal, 1963

## Referanser


## Kilder
* Heljar Mjøen og Nils Brantzeg: *Norske skuespillerportretter*. Oslo 1969.
* Anton Rønneberg: *Nationaltheatret gjennom femti år*. Oslo 1949. 
* Anton Rønneberg: *Nationaltheatret 1949-1974*. Oslo 1974. ISBN 82-05-06254-4
* *Norsk biografisk leksikon*. Oslo 2000. ISBN 82-573-1004-2

## Eksterne lenker
* Aase Synnøve Bye - Store norske leksikon
*  
* ordoguttrykk.blogspot.com «Aase Bye var fru Blom»
* unifor.no Statutter for Aase Bye og Trygve J. B. Hoffs fond til vitenskapelig, medisinsk forskning
* Bilder av Aase Bye, Oslo Museum
*
Fagervollan kraftverk

**Fagervollan kraftverk** er et vannkraftverk i Rana kommune i Nordland fylke. 

Det er bygget i fjell i 1990 og benytter to ulike vann som magasin. Vannet fra Isvatnet har en fallhøyde til kraftstasjonen på 280 meter, mens vannet fra Trolldalsvatnet faller 180 meter. 

Utløpet fra kraftstasjonen er i Holmvatnet, som er magasin for Sjona kraftverk

Kraftverket har en installert effekt på 21 MW og en midlere årsproduksjon på 56 GWh. 90% av produksjonen er vinterkraft.

Anlegget er eid av Helgelandskraft. 

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Kaldåga kraftverk

**Kaldåga kraftverk** er et vannkraftverk i Drevjadalen og på fjellet Toven i Vefsn kommune i Nordland.

Det er bygget med en kombinasjon av fjelltunneler og rørgater i 1958 og benytter fallet på 565 meter fra Envatn. 

Anlegget har et nedslagsfelt på 19 km², hvor det ligger ti større og mindre vatn som ikke har andre navn enn tallrekken. Nivatn er det største av disse, og er ledet til Envatn gjennom en 2300 meter lang tunnel. Fra Envatn ledes vannet ned til kraftstasjonen gjennom en 1800 meter lang stålrørledning.

Kraftverket har en installert effekt på 15 MW og en midlere årsproduksjon på 62 GWh.

Anlegget er eid av Helgelandskraft

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Forsland kraftverk

**Forsland kraftverk** er et vannkraftverk i Leirfjord kommune i Nordland.

Det ble i 2003 etablert som en utvidelse/forbedring av et anlegg fra 1947. Det gamle anlegget hadde kun 18 m fallhøyde, mens det nye utnytter et fall på 80 meter fra Dalvatnet til sjøen.

Kraftverket har en installert effekt på 7 MW og en midlere årsproduksjon på 28 GWh.

Det er installert en francisturbin. Anlegget er eid av Helgelandskraft.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Grytåga kraftverk

**Grytåga kraftverk** er et vannkraftverk i Vefsn kommune i Nordland. Det er bygget med en kombinasjon av fjelltunneler og rørgater i 1963 og benytter fallet på 198 meter fra Grytåvatnet.

I tillegg til Grytåvatnet er også Finnknevatnet og Hundålvatnet i Hundålavassdraget regulert. Ved Hundålvatnet er det en 25 meter høy fyllingsdam, vannet herfra ledes gjennom 3,8 km tunnel til Grytåvatnet som er demt opp med en 27 meter høy hvelvdam. Fra Grytåvatnet føres vannet i tunnel til ventilkammeret og herfra ledes vannet i rør til kraftstasjonen.

Kraftverket har en installert effekt på 62 MW fra en francisturbin. Midlere årsproduksjon er 240 GWh.

Anlegget ble rehabilitert i 2021–2023. Løpehjulet i turbinen er nytt. Generator har fått ny stator, og kontrollanlegget er nytt. Effekt ble økt fra 48 til 62 MW. Årsproduksjon er uendret.

Anlegget er eid av Helgelandskraft.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Langfjord kraftverk

**Langfjord kraftverk** er et vannkraftverk i Brønnøy kommune i Nordland. Det er et anlegg med fjelltunneler, men hvor selve kraftstasjonen ligger ved dagen. 

Anlegget ble først etablert i 1949, med utvidelser i 1953 og 1958, men dagens kraftstasjon er et nybygg fra 2005. 

Anlegget utnytter et fall på 260 meter fra inntaksdammen ved hovedmagasinet Tettingvatn innerst i Langfjorden.

I tillegg til Tettingvatn er også Storvatn regulert. Tettingvatnet tappes automatisk ned til inntaksdammen, mens Storvatn tappes manuelt.

Kraftverket har en installert effekt på 9 MW fra en francisturbin. Midlere årsproduksjon er 33 GWh.

Anlegget er eid av Helgeland Kraft

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Andåsfossen kraftverk

**Andåsfossen kraftverk** ble etablert ved elva Skjerva i Vefsn kommune i 1908. 

I 1932 ble det opprinnelige anlegget revet, og et nytt etablert. Dette ble stengt og erstattet av et tredje anlegg i 2001.

Den gamle kraftverksbygningen fra 1932 er under restaurering av Helgeland museum og søkes tilbakeført til opprinnelig stand for å kunne fungere som et viktig kulturminne.

Fallhøyden er ca 50 meter.

Kraftverket har en installert effekt på 2 MW fra en francisturbin og en midlere årsproduksjon på 7 GWh. 

Anlegget er eid av Helgelandskraft

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Kolsvik kraftverk

**Kolsvik kraftverk** er et vannkraftverk i Bindal kommune i Nordland.

Anlegget er bygget i fjell i 1979 og utnytter fallet på 519 meter fra Øvre Kalvvatn.

I tillegg til Øvre Kalvvatn består magasinet av Ringvatn og Kalvvatn 740. Det blir overført vann fra øvre deler av Namsenvassdraget og Kaldklavdalsvassdraget til Kalvvatnet. Tilløpstunnelen er ca. 10 km lang med to bekkeinntak. 

Avløpet fra kraftstasjonen har en spesiell konstruksjon som sender vannet ut på stort dyp i Tosenfjorden for å få god blanding med sjøvannet og hindre isdannelse.

Kraftverket har en installert effekt på 2x64 MW og en midlere årsproduksjon på 504 GWh.

Anlegget er eid av Åbjørakraft som er eid av Helgelandskraft og Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk med 50% hver. Helgelandskraft har driftsansvaret.

I samme dalføre ligger småkraftverket Grytendal kraftverk. 

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
* NTE Vannkraft
Matthias Numsen Blytt

**Matthias Numsen Blytt** (født 26. april 1789 i Overhalla, død 26. juni 1862) var en norsk botaniker. 

Han reiste rundt i Norge for å undersøke floraen, og samlet sitt arbeid i *Norges Flora*. Første del av verket kom ut i 1861, og de to neste bindene ble utgitt av hans sønn, Axel Gudbrand Blytt, som også var en innflytelsesrik botaniker. 

Han samlet også et stort herbarium, og byttet eksemplarer med kolleger i andre land. Blytt var professor i botanikk ved Universitetet i Oslo, og universitetets botaniske museum ble grunnlagt etter at universitetet hadde kjøpt inn herbariet hans. 

Henrik Wergeland leste botanikk på egen hånd, men da han studerte  medisin i et par år i 1834-36, hadde han Blytt som privatlærer i botanikk. To av hans dikt er tilegnet Blytt. Det ene heter *Til Sylvan En Botaniker*, og forteller hvordan de fant hverandre i kjærlighet til blomstene: "Det var en skjøn Sekund, min Ven / vi møttes første Gang".

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Digitaliserte bøker av Blytt hos Nasjonalbiblioteket
Ildgrubfossen kraftverk

**Ildgrubfossen kraftverk** er et vannkraftverk ved Tverråga i Rana kommune i Nordland.

Det ble etablert i 1916, og har fått utvidelser i 1940, 1950, 1984 og 2005. 

Hovedmagasin for anlegget er Raudvatnet, men på grunn av at dette er et populært hytteområde, og at Europavei 12 til Sverige går langs vatnet er dette lite regulert.

Under andre verdenskrig fant den såkalte Ildgrubaffæren sted i kraftstasjonen.

Kraftverket har en installert effekt på 6,5 MW og en midlere årsproduksjon på 28 GWh.
Anlegget er eid av Helgelandskraft.

## Referanser


## Kilder
* 
* NVE vannkraftdatabase
* Helgelandskraft
Kongsvoll stasjon

**Kongsvoll stasjon** er en jernbanestasjon på Dovrebanen. Stasjonen ligger ved stedet Kongsvoll i Drivdalen i Oppdal kommune. 

Stasjonen ble bygget etter tegning av arkitekt Erik Glosimodt i perioden 1917–1921 og ble åpnet da banestrekningen Dombås &ndash; Trondheim sto ferdig. (Arkitekt Glosimodt omkom forøvrig i Nidareid-ulykken.) Kongsvoll stasjon er ikke bemannet, men har likevel stopp av samtlige tog. Stasjonsbygningen av tømmer og stasjonsområdet ble fredet av Riksantikvaren i 1997. Kongsvoll stasjon ligger 886 meter over havet og avstand til Oslo S er 393,23&nbsp;km, og 159,64&nbsp;km til Trondheim sentralstasjon.  

Kongsvold Fjeldstue ligger 5 minutters gange fra stasjonen; gjester til fjellstua hentes med bil etter avtale.

Ved stasjonen anla Thekla Resvoll i 1924 en fjellbotanisk hage (Kongsvoll fjellhage), som siden ble flyttet til knausene bak Kongsvold Fjeldstue.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker

*
Hjerkinn stasjon

**Hjerkinn stasjon** er en jernbanestasjon på Dovrebanen i Dovre kommune. Den ligger ved tettbebyggelsen Hjerkinn sentralt ved Dovrefjell-Sunndalsfjella nasjonalpark. Stasjonen ble åpnet i 1921 da banestrekningen Dombås&ndash;Trondheim sto ferdig og ligger 1&nbsp;017 meter over havet. Kong Haakon foretok den offisielle åpning av Dovrebanen på Hjerkinn stasjon 17. september 1921.

Hjerkinn stasjon er ikke bemannet, den ble fjernstyrt 11. desember 1968, men har likevel togstopp. Den fredede stasjonsbygningen har to etasjer, med godshus og uthus på en etasje samt en lokstall oppført i skifer. Lokstallen har svingskive, men den er ikke i bruk. Det er stor slitasje på bygningene på grunn av at Hjerkinn er et værhardt område. Sidesporet til Tverrfjell gruver er delvis revet.

Stasjonen er nær Dovrebanens høyeste punkt som er 1&nbsp;024 meter over havet en drøy kilometer nord for stasjonsbygningen. Fra Hjerkinn stasjon til Oslo S er det 381,74&nbsp;km.

## Bilder fra stasjonen

Hjerkinn stasjon.jpeg|Stasjonen i 1921
Hjerkinn station 1970.jpg|Di3-lokomotiv på Hjerkinn i 1970
Hjerkinn stasjon med tog.jpg|Tog på Hjerkinn
Hjerkinn stasjon mot lokstall.jpg|Stasjonsområdet mot lokstalleen
Hjerkinn stasjon 09.jpg|Bygninger ved stasjonen
20200104 103408 Hjerkinn snøstorm.jpg|Været på Hjerkinn kan være røft vinterstid.


## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker

*
Njårdhallen

**Njårdhallen** er en idretts- og (tidligere) konserthall på Makrellbekken vest i Oslo. Hallen er en flerbrukshall med helsestudio og haller for blant annet ballspill, tennis, innebandy, håndball og turn. Adressen er Sørkedalsveien 106, 0378 Oslo. Husmannsplassen Trasop under Nedre Smestad hovedgård ble revet for å gi plass til Njårdhallen. Like vestnordvest for denne ligger fra 2017 USAs ambassade i Oslo.

## Historikk
### Oppstarten
Njårdhallen ble planlagt som landets største innendørshall. Første spadetak ble tatt i oktober 1958. Hallen kostet fire millioner kroner. I åpningsuken 24.-31. januar 1960 var det arrangert tenniskamp mellom Johan Haanes og Jean Borotra, turnstevne med Åge Storhaug og andre, håndballkamp mellom Fredensborg og Redbergslid.

### Statens teater(høg)skole
I mange år hadde Statens teaterskole sine undervisningslokaler i Njårdhallen.

### Konsertlokale og teaterscene
#### Utvalgte forestillinger i Njårdhallen
*1960 - 1. mars – *[[Jazz at the Philharmonic]]* med Ella Fitzgerald.
*1960 - mai – Peer Gynt med Riksteatret.
*1961 - 17. februar – Louis Armstrong.
*1961 - 23. august – Cliff Richard.
*1963 - 23. oktober – John Coltrane quartet med McCoy Tyner, Elvin Jones og Jimmy Garrison.
*1964 - 15. april – Jim Reeves, Chet Atkins, Bobby Bare, Anita Kerr Singers.
*1964 – *[[The Everly Brothers]]*.
*1967 - 25. januar – Duke Ellington.
*1967 - 7. april – Otis Redding, Sam & Dave, Arthur Conley, Eddie Floyd, The Mar-Keys, Booker T. & the M.G.'s.
*1967 - 2. mai  – *[[The Who]]*.
*1969 - 14. juni – *[[Blind Faith]]*.
*1969 - 29. mars / 3. november – *[[Fleetwood Mac]]*.

*1970 - 13. mai – Ella Fitzgerald, Count Basie.
*1970 - 21. oktober – *[[Modern Jazz Quartet]]* med bl.a. Milt Jackson.
*1970 - 22. oktober – Charles Mingus sekstett, Earl Hines.
*1970 - 11. november – *[[Deep Purple]]*.
*1971 - 11. januar *[[Jethro Tull]]*.
*1971 - 22. april – *[[Black Sabbath]]*.
*1971 - 26. april – *[[Deep Purple]]*.
*1972 - 10. januar - *Jethro Tull*.
*1972 - 9. august – Wings/Paul McCartney.
*1973 - 19. mars - *[[T.Rex]]*.
*1974 - 7. oktober - *[[Sweet|The Sweet]]*.
*1974 - 18. september – Frank Zappa.
*1974 - 25. september - Suzi Quatro.
*1974 - 4. desember - *[[Focus (band)]]*.
*1975 - 28. april – *[[Nazareth]]*.
*1976 - 23. februar – Frank Zappa.
*1976 - 28. mars – *[[10cc]]*.
*1976 - 3. desember – *Nazareth*.
*1985 - 18. august – *[[Band Aid]]*.

## Referanser
Damien Rice

**Damien Rice** (født 7. desember 1973 i Dublin, Irland) er en irsk singer/songwriter. Han er mest kjent for å ha gitt ut platen *O* i februar 2002. Rice har spilt syv ganger i Norge; han hadde en konsert på Rockefeller i 2004, deltok under Nobels fredspriskonsert i 2005 og spilte også på Hovefestivalen i 2007, på Trænafestivalen 2008, på Sommerfesten på Giske i 2010, i Kulturkirken Jakob i 2012 og på Piknik i Parken i 2016.

## Diskografi
* *[[O (album)|O]]* (2002)
* *[[9 (Damien Rice-album)|9]]* (2006)
* *[[My Favourite Faded Fantasy]]* (2014)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Eskimo Friends