Maorisk

**Maorisk**, eller **maori**, (maorisk: **', [[Det internasjonale fonetiske alfabetet|IPA]]: ) er språket som snakkes av [[maorier|maoriene]], den innfødte befolkninga på [[Ny-Zealand]], hvor det har status som offisielt språk. Det er klassifisert som et [[østpolynesiske språk|østpolynesisk språk]] i nær slekt med [[rarotongansk]], [[tuamotuansk]] og [[tahitisk]], og noe fjernere med [[hawaiisk]] og [[markesisk]], og enda fjernere med [[vestpolynesiske språk]] som [[samoansk]], [[tokelauisk]], [[niuisk]] og [[tongansk]]. I folketellinga i 2006 var det &nbsp;som hevda de kunne ha en hverdagslig samtale på maorisk.

== Offisiell status ==
Ny-Zealand har tre offisielle språk: maorisk, [[engelsk]] og [[nyzealandsk tegnspråk]]. Maorisk ble offisielt språk i 1987, da ''Maori Language Act 1987'' ble gjort til lov. De fleste offentlige departementer og etater har tospråklige navn, og [[New Zealand Post]] bruker både engelske og maoriske stedsnavn i adresser. Maorisktalende har rett til å kommunisere med offentlige etater på maorisk, men i praksis krever dette som regel bruk av [[tolk]]er.

I en kjennelse i [[Det kongelige råd (Storbritannia)|Det kongelige råd]] i 1994 ble Ny-Zealands regjering holdt ansvarlig for bevaringa av språket etter [[Waitangitraktaten]] fra 1840. Siden mars 2004 har regjeringa derfor finansiert [[Māori Television]] som delvis sender på maorisk. 28. mars 2008 åpna 
Māori Television sin andre kanal, [[Te Reo]], som sender utelukkende på maorisk, uten [[undertekst]]er eller reklame. I 2008 publiserte [[Land Information New Zealand]] den første lista over offisielle nyzealandske stedsnavn med [[makron]]er som indikerer [[lang vokal]].

== Historie ==

Ifølge legendene kom [[maorier|maoriene]] til Ny-Zealand fra det mytiske stedet [[Hawaiki]]. [[Antropologi|Antropologer]] antar at de kom fra østlige [[Polynesia]], trolig fra regionen rundt de sørlige [[Cookøyene]] eller [[Selskapsøyene]], og seilte til Ny-Zealand i [[kano]]er. Disse ankom trolig rund år 1280. Språket deres og dets dialekter utvikla seg i isolasjon fram til 1800-tallet.

Siden 1800 har maorisk hatt en hendelsesfull historie. I begynnelsen av denne perioden var det hovedspråket på Ny-Zealand, men på 1860-tallet ble det et minoritetsspråk i skyggen av [[engelsk]], som ble talt av nybyggere, misjonærer, gullgravere og handelsmenn. Sent i dette århundret introduserte kolonistene et skolesystem for alle nyzealendere, og fra 1880-tallet forbød de bruken av maorisk i skoleverket.

Fram til [[andre verdenskrig]] var maorisk førstespråket til de fleste maorier, men etter dette gikk antall morsmålsbrukere drastisk ned. På 1980-tallet talte færre enn 20 % av maoriene språket godt nok til å kunne kalles morsmålsbrukere, og selv blant disse var det mange som ikke brukte det i det daglige.

På 1980-tallet begynte maoriske ledere å se faren for at språket kunne dø ut, og starta programmer for å gjenopplive språket, som [[Kōhanga Reo]]-bevegelsen, som fra 1982 lærte småbarn maorisk fram til skolealder. Senere på 1980-tallet kom [[Kura Kaupapa Māori]], et program for grunnskoler som underviser på maorisk.

== Klassifisering ==
Maorisk klassifiseres som et [[polynesiske språk|polynesisk språk]], mer spesifikt et [[østpolynesiske språk|østpolynesisk språk]] i den [[tahitiske språk]]gruppa, som inkluderer [[rarotongansk]] ([[Cookøyene]]) og [[tahitisk]] ([[Tahiti]] og [[Selskapsøyene]]). Andre større østpolynesiske språk er [[hawaiisk]], [[markesisk]] ([[Marquesasøyene]]) og [[rapanui]] ([[Påskeøya]]). Selv om alle disse er forskjellige språk er de likevel så like at [[Tupaia]], en tahitier som reiste med [[James Cook]] i 1769–1770 effektivt kunne kommunisere med maoriene.

== Ortografi ==
Det moderne maoriske alfabetet har 20&nbsp;bokstaver, hvorav to er [[digraf]]er: A, Ā, E, Ē, H, I, Ī, K, M, N, O, Ō, P, R, T, U, Ū, W, NG og WH. De første forsøkene på å skrive maorisk med [[det latinske alfabetet]] kom med Cook og andre tidlige reisende, med varierende grad av suksess. Konsonantene virker å ha vært det største problemet, men også midtre og endelige vokaler mangler i tidlige kilder.

Fra 1814 prøvde misjonærer å definerer lydene i språket. I 1815 utga William Kendall en bok med tittelen ''He Korao no New Zealand'', som i dagens ortografi ville blitt skrevet ''He Kōrero nō Aotearoa''. Professor [[Samuel Lee (språkforsker)|Samuel Lee]] etalberte i 1820 en ortografi basert på nordlige dialekter, i samarbeid med høvding [[Hongi Hika]] og Hongis yngre slektning Waikato, ved [[University of Cambridge]]. Lees ortografi er den som fortsatt brukes i dag, med to større endringer: tillegget av ''wh'' for å skille [[fonem]]et [[ustemt bilabial frikativ]]  fra [[stemt labiovelar approksimant]] , og merking av lange vokaler. [[Makron]] har blitt den vanlige måten å merke dette på, men også dobbel vokal har blitt brukt.

=== Lange vokaler ===
Følgende [[minimalt par|minimale par]] viser at vokallengde er et [[distinkivt trekk]] i maorisk:
* **' «morgen», **' «forsiktig»
* **' «prestisje», **' «for ham/henne»
* **' «fugl», **' «å flyte»
* **' «av», **' «reiseproviant»
* **' «kvinne», ** «kvinner»

## Fonologi
Maorisk har fem vokalfonemer og ti konsonantfonemer.

### Vokaler
Vokallengde er fonemisk i maorisk, men det er som regel bare i  dette brukes. I likhet med i de fleste andre polynesiske språk finnes det ikke diftonger i maorisk. Når to vokaler står ved siden av hverandre tilhører de forskjellige stavelser, og alle kombinasjoner av vokaler er mulig.

Følgende tabell viser vokalfonemene i maorisk samt noen vanlige allofoner for noen av dem.

### Konsonanter
Konsonantene i maorisk listes i følgende tabell. Der man bruker et annet tegn i ortografien enn i det internasjonale fonetiske alfabetet står bokstaven som brukes i ortografien i hakeparentes.

## Referanser




## Eksterne lenker
* Maori - *UCLA Language Materials Project*, University of California Los Angeles (UCLA).