Den kumeiske sibylle

**Den kymeiske sibylle** eller **Cumae-sibyllen** er en av de ti sibyller nevnt av Marcus Terentius Varro. Hun skal ha vært en profeterende prestinne som skal ha kommet fra Babylon på 500-tallet f.Kr. for å forestå orakelet i Cumae i nærheten av Napoli.

I gresk mytologi sang hun menns skjebner og skrev på eiketreets blader. Vergil beskriver henne i *[[Æneiden]]* som Æneas' ledsager under nedstigningen til Hades, noe som sikret henne romersk legendestatus. Vergil beskriver henne som bosatt i en diger hule i åssiden, med hundre innganger og ganger der lyden av sibyllens ord ga ekko. 

I 1932 oppdaget den italiensk arkeologen Amedeo Maiuri, kjent for sine utgravninger av Pompeii, hulen i Cumae som han mente sibyllen hadde holdt til i. Andre arkeologer har foreslått et tunnelkompleks nær Baiae som en mulighet. Stedet stemmer bedre med beretningen i *Æneiden* om Æneas' nedstigning til underverdenen, med nærhet til den flegreiske sletten og et oppvarmet, underjordisk elveløp som kunne representere elven Styx.

I Ovids *[[Metamorfoser]]* skildres sibyllen som en dødelig som fikk evig liv da Apollon tilbød å oppfylle hennes ønske i bytte mot hennes jomfrudom. Hun tok en håndfull sand og ba for like mange leveår som det var sandkorn, men avviste deretter å holde sin del av avtalen og visnet bort. I tillegg hadde hun glemt å be guden gi seg evig ungdom. Til sist var hun så liten at hun ble oppbevart i en krukke, og som Ovids Ekho var bare stemmen tilbake av henne.

Denne historien er det Trimalchio henspiller på i Petrons roman *[[Satyricon (Petron)|Satyricon]]*. Den forteller at han i sin ungdomstid i Cumae hadde hørt gutter spørre sibyllen, som hang i en glassflaske: *Σίβυλλα, τί θέλεις* (gresk: «Sibylle, hva vil du?») som en gang Apollo hadde spurt henne, og hun svarte: *ἀποθανεῖν θέλω* («Dø vil jeg»).

En sibylle som var i besittelse av ni bøker med profetier, de såkalte sibyllinske bøker, tilbød Tarquinius Priscus (ifølge Varro), eller Tarquinius Superbus (ifølge Plinius og Aulus Gellius), å kjøpe disse. Prisen var så avskrekkende høy at kongen avslo handelen. Hun brente da tre av bøkene og tilbød ham de resterende - til samme pris. Tarquinius avslo nok en gang - sibyllen brente tre bøker til - og tilbød kongen de gjenværende til full pris. Nå slo Tarquinius til, sikret seg de tre siste bøkene til prisen han kunne fått alle ni for, og anbragte dem under takhvelvet i Jupiters tempel på Kapitol. Historien fortelles i Varros tapte verker, som siteres i Lactantius' *Institutiones Divinae* (I: 6) og av Origenes.

I Aulus Gellius' versjon i *Attiske netter* brente den gamle kvinnen bøkene foran kongen. I begge beretningene forsvant hun etter å ha solgt bøkene. 

Ulike navn på sibyller er kjent: Pausanias og Lactantius nevner Herofilí. I *Æneiden* heter hun Deifobe, datter av Glaucus, mens Amaltheia, Demofilí eller Taraxandra nevnes i andre kilder.

Sibyllen i Cumae nevnes blant annet i Vergils verker (*[[Eklog]]er* og *Æneiden*) og i Petrons (*[[Satyricon (Petron)|Satyricon]]*), hos Maurus Servius Honoratius som Deiphobe; i senere litteratur er hun med blant annet i Christine de Pizans *Le Livre du Chemin de longue estude*.

I kunsten finner man *Sibyllen av Cumae* malt av Michelangelo i taket på det sixtinske kapell, og malt av Rafael i Bramantes kirke *Santa Maria della Pace* i Roma; i *Capella Nuova* i katedralen i Orvieto, på Gentalteret, - og i en mosaikk i Sienas domkirke, med en referanse til Piso som hadde nevnt henne i sine annaler. Den ledsagende latinske tekst lyder:
:*Et mortis fatum finiet, trium dierum somno suscepto, tunc a mortuis regressus in lucem veniet primum resurrectionis initium ostendens* - «Dødens skjebne vil han avslutte, en tre dagers søvn påtar han seg, då vill han vende tilbake fra de døde og komme til lyset og vise oppstandelsens begynnelse.»*

== Litteratur ==
* [[Vergil]]: *Æneiden* vi.268 ff
* [[Isidor av Sevilla]]: *Etymologiae* viii.8.5
* [[Maurus Servius Honoratius|Servius]]: *In Aeneida* vi.72, 321
* [[Lactantius]]: *Divinae institutiones* i.6.10–11
* [[Ovid]]: *Metamorfoser* 14,130-153
* Solinus: *Collectanea rerum memorabilium* ii.16, 17, 18
* [[Titus Petronius Arbiter]]: *Satyricon

## Referanser og noter


## Eksterne lenker
*