open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Auvær

**Auvær** er ei ubebodd øygruppe i Tromsø kommune i Troms. Øygruppa ligger nordvest for Kvaløya. De største øyene i øygruppa er Purkholmen og Kvannholmen. Navnet kommer av Au=øde, vær=tilhold for fiske. Auvær er kjent for et meget krevende hav med mange fallrekker og skjær.

## Historie
Fra gammel tid og frem til 1880-tallet hadde småbåtfiskere sine rorgammer rundt omkring på de mange holmene. Hvem som helst kunne bruke plassen etter eget ønske.

Kjøpmann Fritz Dreyer bygde 1885 en bryggesjå, en eller to rorbuer, og en stuebygning på en av holmene, Storvær. Han lagde også en båtstø for oppsetting av båtene. Dreyer hadde også litt handel med snører, angler, tobakk og andre varer som kunne være aktuelle på plassen. 1902 leide Dreyer ut bruket til Edv. K. Paulsen, Tulleng, som kjøpte fisk og dampet lever i 3 år. Så flyttet han, og etter den tid  var det bare en og annen småbåt som søkte ly der ved behov. Husene og hjellemateriellet ble solgt.

1905 ordnet staten med vannforsyninga på Storvær til bruk ved uvær, havari og andre uforutsette hendelser.

Det er mye havert (gråsel) og steinkobbe (fjordsel) på holmene. Holmene rundt Auvær og Sør-Fugløya brukes av haverten, som kasteplass i november, og i hårfellinga i mars. Auvær er også hekkeområde for storskarv og havsule. Auvær er vernet som naturreservat. Mellom 1. april og 31. juli er det forbudt å gå i land på øyene Store Runda og Matskjeret, og å ferdes nærmere enn 100 meter fra hekkekoloniene.

Fra Auvær finnes det en rekke sagn og historier som har gått fra generasjon til generasjon i mange år.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bent Svinnungs padleside om Auvær
* Lovdata: Verneforskrift for Auvær naturreservat
* Kattfjord-Nytt: Trollet i Auvær
Fjernsynsteater

**Fjernsynsteater** er dramatiserte forestillinger produsert for fjernsynsmediet. Det kunstneriske uttrykket beveger seg mellom scenedramatikk og ordinær film. Disse TV-produksjonene var vanligst i 1950-, 1960-, 1970-, og 1980-årene.

De fleste nasjonale kringkastingsselskaper i Europa har eller har hatt produksjon og visninger av fjernsynsteater. I fjernsynets barndom var dette en strategi som både hadde til hensikt å spre kvalitetskultur i folkeoppdragende hensikt, og å gi en høytkulturelt alibi til det moderne mediet fjernsyn. I Storbritannia var disse TV-oppsetningene best kjent under benevnelsen Play of the Month, men det i USA ble omtalt som «Teleplay».

## Norge
NRK hadde en egen avdeling kalt Fjernsynsteatret i perioden 1960-1990. Det hadde ukentlige sendinger, nesten utelukkende på tirsdager.

## Referanser
Loveparade

:*Se også 1929-filmen [[The Love Parade]]

*'Loveparade*'  også skrevet *Love Parade* eller *Love-Parade* er en teknoparade i Tyskland som ble arrangert årlig i 1989-2010 (bortsett fra årene 2004, 2005 og 2009. Fra 1989 til 2006 fant arrangementet sted i [[Berlin]] og i 2007, 2008 og 2010 på ulike steder i [[Ruhrområdet]]. Med over 9,8 millioner deltagere siden starten i [[1989]] var den det største dansearrangement i verden. Arrangementet for 2010 var lagt til [[Duisburg]]. Som følge av en ulykke 24. juli 2010 da store menneskemengder ble presset sammen ved inngangen til festivalområdet, omkom 21 mennesker og flere hundre ble skadet, tildels alvorlig. Paraden er ikke arrangert etter denne katastrofen.

== Historie ==
=== Fram til 1995 ===

Loveparade har sine røtter i en atmosfære av [[Europa]] i forandringens tegn. I 1989 ble den første gang feiret fire måneder før rivingen av [[Berlinmuren]]. Det hele oppsto som en spontan idé en sen nattetime under feiringen av [[Matthias Roeingh]]s (kjent som «Dr. Motte») bursdag. Roeingh var da en [[techno]]-[[disc jockey|DJ]] i Berlins ferske undergrunnsbevegelse. Paraden ble annonsert som en [[politikk|politisk]] demonstrasjon for fred og internasjonal forståelse gjennom musikk under mottoet *Fred, glede, pannekaker'', og om lag 150 deltagere stilte i opptoget 1. juli 1989. Ved hjelp av en generator samt et anlegg på en gammel folkevognbuss dro de over Berlins berømte Kurfürstendamm.

I årene som fulgte, fram til 1995, fant paraden sted første helg i juli på Kurfürstendamm og var varslet som en politisk demonstrasjon. Tallet på deltagere mer enn doblet seg for hvert år, og fler og fler klubber og labeler deltok også med egne kjøretøy. Snart oppsto et eget arrangement i arrangementet med raves ved siden av den egentlige paraden.

Med stigende besøkstall vokste også protestene fra beboere og forretningsdrivende på Kurfürstendamm som viste seg i bli for liten. I 1995 var i tillegg til Kurfürstendamm også samtlige sidegater fullstendig overfylte. Ettersom paraden i mellomtiden var blitt en kulturinstitusjon og en ikke ubetydelig forretningsfaktor, ble det for 1996 søkt om en alternativ rute.

### 1996 - 2000

.

### 2010
Loveparade 2010 fant sted i Duisburg. Ved åpningen av festivalen ble mennesker ble presset sammen i to nedganger til Karl-Lehr-Strasse som passerer under bakken i en kulvert Som følge av skadene de pådro seg, omkom 21 mennesker. Ytterligere 511 personer ble skadet, til dels alvorlig. Ulykken er av pressen kalt massepanikk,. Politiet har sagt seg uenig i denne karakteristikken. Etter grundige studier av videoer tatt opp under paraden har forskere konkludert at det slett ikke ble noen panikk, og at folk tvertimot oppførte seg fornuftig og dermed forhindret en verre katastrofe.
	 &nbsp; &nbsp; &nbsp;Loveparade GmbH ved Rainer Schaller har meddelt at Loveparade ikke vil bli arrangert igjen.

## Se også
* Copenhagen Distortion

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* http://www.loveparade.net
* http://www.loveparadebilder.de
Marc Hodler

**Marc Hodler** (født 26. oktober 1918 i Bern, død 18. oktober 2006) var ein sveitsisk idrettsleder og medlem av Den internasjonale olympiske komité (IOC).
 
Etter en ulykke i 1938 ble han tvunget til å gi opp sin idrettskarriere som alpin skiløper. Deretter var han leder for det sveitsiske skilandslaget fra 1939 til 1948, fra 1940 til 1951 visepresident i den sveitsiske olympiske komité.

I 1951 ble Hodler valgt til president for det internasjonale skiforbundet FIS. Etter en rekordlang karriere som leder for organisasjonen, fratrådte han etter 47 år i 1998. Daværende generalsekretær i FIS, Gian-Franco Kasper, etterfulgte ham. Under Hodlers ledelse utviklet FIS seg til å bli en av verdens betydningsfulle idrettssammenslutninger.

Siden 1963 var han medlem av IOC, hvor han holdt forskjellige verv. 

Utover sin karriere innen sportsverdenen, var han advokat, og bidrog også med juridisk rådgivning til idrettsforbund.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* FIS
* Hodler & Emmenegger
Robert Comine

**Robert Comine** (også navngitt som **Robert de Comines** og **Robert de Comyn**) var for en kort tid jarl av Northumbria. Hans navn tyder på at han opprinnelig kom fra Comines som da var et område i Flandern og kom til England sammen med invasjonshæren til Vilhelm II av Normandie i 1066. 

Robert Comine ble sendt nordover som jarl fra 1068 til 1069 etter at Cospatric av Northumbria ble tvunget i landflyktighet i Skottland. Han kom så langt nord som Durham med sine 700 mann hvor biskop Ethelwin advarte ham om at en hær var mobilisert mot ham. Han ignorerte advarselen og den 28. januar 1069 angrep opprørerne i byen Durham og drepte mange av hans menn i gatene og til slutt satte fyr på biskopens hus hvor Robert oppholdt seg. Han ble drept i flammene. Etter dette angrepet snudde Ethelwin mot normannerne og samlet en hær i Durham for å marsjere mot York, noe som ledet til de grusomme Massakrene i Nord-England, en hevnaksjon fra kong Vilhelms hær.

Robert Comine ble stamfar til det skotske huset Comyn som senere skulle spille en viktig rolle i den skotske kongefølgekrisen som oppsto etter at kong Alexander III av Skottland døde.

## Litteratur
* Stenton, Frank M.: *Anglo-Saxon England Third Edition*. Oxford University Press, 1971.
* Family Genealogies website – nettsted for slektsgranskning
Andreas Schlüter

**Andreas Schlüter** (født antagelig 1659 eller 1660 i Danzig (Gdańsk), død 1714 i St. Petersburg) var en prøyssisk arkitekt og billedhugger.

## Liv

Schlüter vokste opp i Danzig som sønn av en billedhugger. Han gikk selv i lære som billedhugger hos billedhuggeren Saponius. Hans første kjente verk er skulpturer utført til Königliche Kapelle Danzig. Senere laget han betydningsfulle relieffer til Krasiński-palasset i Warszawa. I 1694 ble han kalt til Berlin, og laget endestensrelieffene til tøyhuset i Berlin.

Under sin Italiareise i 1696 studerte han de store mestre. Fremfor alt Michelangelo Buonarroti og Gian Lorenzo Bernini kom til å prege hans arbeid. Han ble i 1698 gitt i oppdrag å bygge om Berlins byslott av kurfyrst Fredrik av Brandenburg. Resultatet ble det fremste profane byggverk innen protestantisk barokk, med elementer fra italiensk barokk og den spirende klassisismen.

Hans mest kjente verk er det såkalte Bernsteinrommet. Det ble bygget fra 1701 og i 1716 gitt i gave av den prøyssiske kongen til den russiske tsar Peter den store. Fra 1702 til 1704 var Schlüter direktør for Akademie der Künste. To år senere falt han  imidlertid i unåde på grunn av manglende fundamentering av mynttårnet i byslottet, og ble gitt avskjed som hoffbyggmester. Han fortsatte imidlertid å virke som hoffbilledhugger. Hans fremste rytterstatue var statuen av «den store kurfyrsten» på Lange Brücke ved byslottet, som han hugget i 1708 og idag står ved Schloss Charlottenburg.

Andreas Schlüter reiste i 1713 til St. Petersburg og arbeidet for Peter den store. Han bygget sammen med Johann Friedrich Braunstein det store palasset i Peterhof og slottet Monplaisir. Også byens eldste bygning, Kikinpalasset, ble tegnet av ham, og han utformet også relieffene i sommerpalasset.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Vangsgutane

***Vangsgutane*** er en norsk tegneserie skapt av Leif Halse i 1940. Serien ble først tegnet av Jens R. Nilssen. Den gikk opprinnelig som fortsettelsesfortelling i Nynorsk Vekeblad fra 1940 til 1954, men har også kommet som julehefter nesten hvert år siden 1941. *Vangsgutane* gis i dag ut av Fonna Forlag. Serien er skrevet på nynorsk og var tenkt som en oppbyggelig underholdningsserie for barn om de arbeidsomme og prektige brødrene Kåre og Steinar Vangen i bygda Todalen på Nordmøre. De skulle være et slags snilt norsk svar på Knoll og Tott med «to gutar som ikkje berre gjorde galne strekar».

## Hovedpersoner og innhold
Serien handler om brødrene Steinar og Kåre, som er henholdsvis 12 og 10 år, og historiene foregår i Todalen på Nordmøre. Da faren til guttene døde, måtte de overta arbeidet på gården. Denne vanskelige situasjonen viser for alvor hva de duger til, og det er ikke sjelden at guttene tar på seg arbeid som vanligvis bare voksne tar seg av. Serien har en enkel og klar moral: det går deg bra med hardt arbeid – det er god grunn til forskjellene mellom folk. Figuren Larris er rampete, lat og doven. Derfor går det ham ille. Steinar og Kåre Vangen, derimot, gjør sjelden og aldri noe som helst galt og lykkes derfor med det de holder på med. 

Andre figurer som går igjen i serien er Sigrid Vangen, moren til Steinar og Kåre; Sterk-Ola Bakken, en venn av Vangen-familien som ofte hjelper guttene; Klure, Larris’ venn, og ikke minst *den vene Gullbjørg*, som går på skolen i Todalen sammen med guttene og som særlig Larris er hodestups forelsket i.

## Utgivelser og illustratører
Vangsgutane ble først presentert i Nynorsk Vekeblad nummer 17 som kom ut 6. november 1940. Serien fortsatte der til 1954. Allerede i 1941 kom serien ut som julehefte, og har gjort det de fleste åra siden. I 1983 kom den også som sommerhefte. Fra 1983 har Fonna Forlag utgitt juleheftene som opptrykk av tidligere serier. I juleheftet for 2011 kom den første nye fortellinga om Vangsgutane på nesten 30 år. Sverre Årnes sto for tekst og Ivan Andreassen var tegner. Forsida på dette heftet var tegna av billedkunstneren Karl Erik Harr.

Teksten til *Vangsgutane* er skrevet av Leif Halse, med unntak for juleheftet i 1981, da han samarbeidet med sønnen Kåre Halse. 

Følgende har tegnet seriene:
* Jens R. Nilssen 1941-1957 og 1962
* Atle Steinsfjord 1958 og 1966
* Bjarne Kristoffersen 1959, 1960, 1964 og 1965
* Ivar Pettersen 1967-1979
* John Thoresen og Bjarne Kristoffersen 1980
* John Thoresen 1981.
* Ivan Andreassen 2011
I 1961 ble serien tegnet av en anonym kvinnelig tegner.

## Statuen av Vangsgutane og Halsesamlinga
En statue av Vangsgutane ble reist ved Todalen skule i 1997, i forbindelse med hundreårsjubileumet for Leif Halses fødsel. Statuen er utforma av billedhoggeren Annasif Døhlen. Ved siden av skolen ligger Halsesamlinga, dedikert til Leif Halse

## Referanser


## Eksterne lenker
* Fonna Forlags presntasjon av serien 2005
Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg

**Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg** (*SPSG*) er en stiftelse etablert i 1994, som forvalter den prøyssiske stats slott og haver i Berlin og Brandenburg.

Organisasjonens forløpere var *Staatliche Schlösser und Gärten Potsdam-Sanssouci* i DDR og *Verwaltung der Staatlichen Schlösser und Gärten* i Vest-Berlin. Disse sprang igjen ut fra den prøyssiske *Verwaltung der Staatlichen Schlösser und Gärten*, som ble etablert 1. april 1927 etter at stridighetene mellom Fristaten Preussen og familien Hohenzollern om eiendomsretten til de tidligere kongelige eiendommene var bragt til ende.

SPSG har sete i Potsdam, og finansieres av delstatene Berlin og Brandenburg, og av den føderale regjeringen, som bærer 42 % av omkostningene. Stiftelsen får også støtte fra flere støtteforeninger og private sponsorer.

## Se også
*Stiftung Preußischer Kulturbesitz

## Eksterne lenker
*  Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg
Lidenskapens vinger

***Lidenskapens vinger***  (originaltittel: *Der Himmel über Berlin*) er en tysk romantisk fantasyfilm fra 1987 regissert av Wim Wenders. Manus skrev Wenders sammen med dramatikeren Peter Handke og Richard Reitinger.

## Handling

To engler, Damiel og Cassiel, våker over verden og spesielt Berlin. De kan ikke gripe inn i menneskenes liv eller gi seg til kjenne, men de kan gi menneskene nytt livsmot. Ønsket om å delta i det dødelige livet er hos den ene så sterkt at han er villig til å gi avkall på sin udødelighet. Med en antikk ridderrustning som startkapital blir han så sendt ned til verden. Han finner sitt motstykke i en kvinnelig trapeskunstner.

## Englenes by
Den amerikanske filmen *[[Englenes by]]* (1998) er en nyinnspilling av denne filmen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Dassault Mirage 2000

**Dassault Mirage 2000** er et fransk multirolle jagerfly bygget av Dassault Aviation.

## Historikk
Mirage 2000 ble utviklet av Dassault Aviation for det franske luftforsvaret, *Armée de l'air*. Utviklingen av flytypen ga også Dassault en god konkurrent til F-16, som hadde slått Mirage F1 i konkurransen om å bli det nye jagerflyet for luftforsvaret i Belgia, Danmark, Nederland og Norge.

Den første prototypen fløy første gang 10. mars 1978. Det første produksjonseksemplaret fløy første gang 20. november 1982, og flyet ble operativt i 1984. Den siste av i alt 601 Mirage 2000 produsert ble levert i november 2007 til det hellenske flyvåpenet.

## Brukerland
* Armée de l'air ( Frankrike ) er den største operatøren av Mirage 2000 med i alt 315 fly levert mellom 1984 og 2001. Disse inkluderer 124 Mirage 2000C, 30 Mirage 2000B, 75 Mirage 2000N og 86 Mirage 2000D. Mirage 2000 ble brukt av Armée del Air i den første golfkrigen i 1991, i Kosovo og i Afghanistan. En Mirage 2000N ble skutt ned over Kosovo i august 1995 av et SA-7 missil. Mirage 2000 er beregnet å være i tjeneste med Armée del Air fram til 2031.
* 16 Mirage 2000EM og 4 Mirage 2000BM (to-setere) ble levert til Egypt mellom juni 1986 og desember 1988.
* De forente arabiske emirater har blitt levert 22 Mirage 2000EAD, 8 Mirage 2000RAD og 6 Mirage 2000DAD. 
* Hellas har blitt levert 36 Mirage 2000EG, 4 Mirage 2000DG og 15 Mirage 2000-5 Mk 2.
* India har i alt 59 Mirage 2000H og Mirage 2000TH i tjeneste, lokalt kjent som **Vajra**. Disse ble levert mellom 1985 og 2003.
* Peru ble levert 10 Mirage 2000P og 2 Mirage 2000DP fra 1986.
* Qatar opererer 12 Mirage 2000-5, 9 en-setere og 3 to-setere.
* Taiwan ble levert 48 Mirage 2000-5EI og 12 Mirage 2000-5DI mellom mai 1997 og juni 1998.

## Spesifikasjoner (Mirage 2000C)

## Referanser




## Eksterne lenker
* Dassault Mirage 2000
Kunsthaus Tacheles

**Kunsthaus Tacheles** var et selvdrevet kunst- og arrangementssenter, organisert som en forening, i Oranienburger Straße i det gamle jødiske kvartalet i bydelen Mitte i Berlin. Det holdt til i et tidligere forretningsbygg bygget 1907-1908, som i 1990 ble reddet fra rivning av 50 kunstnere.

Bygningskomplekset omfattet bl.a. diskoteker, serveringssteder og atelierer.

Ordet «tacheles» er et opprinnelig jiddisch ord som har etablert seg i det tyske vokabularet, som betyr omtrent «klartekst» (som i «tacheles reden», *si sannheten uten omsvøp*). Navnet på kunsthuset kan føres tilbake til ytringsfrihetens kår i det tidligere kommunistiske Øst-Berlin og DDR. Der måtte mange budskap i musikk, film og kunst skjules gjennom tvetydigheter.

I 1998 ble det inngått en leieavtale mellom foreningen Tacheles e.V. og eierne. Avtalen løp ut 2008 og foreningen betalte en symbolsk leie på 1 DM, senere 50 cent, per måned.
Jordans flagg

**Jordans flagg** er basert på flagget til det arabiske opprøret mot det osmanske imperiet under første verdenskrig. Flagget består av tre vannrette striper (svart, hvit og grønn) som er forbundet av en rød trekant på venstre side. De vannrette fargene står for kalifatene Abbasid, Umayyad og Fatimid.  Den røde trekanten står for Hashemite-dynastiet og den arabiske revolten. Den sjutakkete stjernen, som er det eneste som skiller Jordans flagg fra opprørernes flagg, har en dobbelt betydning: Den står for de sju versene i første *surah* i Koranen, og for enheten til det arabiske folk. Noen tror det også refererer til de sju åsene som Amman, landets hovedstad, ble bygd på.

## Referanser
Bauhaus-Archiv

**Bauhaus-Archiv – Museum für Gestaltung** er et arkitektur- og designmuseum i Berlin som samler arbeider, dokumenter og litteratur knyttet til Bauhaus. Utstillingene viser skolens resultater i form av kunst, undervisning, arkitektur og design.

Museet ble opprinnelig grunnlagt i Darmstadt i Hessen i 1960. Walter Gropius og andre sentrale ved Bauhaus støttet foretaket. Ettersom museets samling raskt vokste, tenkte man på å få en egen museumsbygning. Gropius ble spurt om å tegne det nye museet, som opprinnelig var planlagt på Rosenhøyden i Darmstadt. Dette lot seg til slutt ikke gjennomføre kommunalpolitisk.

I Berlin var man derimot villig til å stille tomt og midler til disposisjon for museumsbygget. I 1971 flyttet museet til midlertidige lokaler i Berlin. Tilpasningen av planene til tomten ved Landwehrkanal og økonomiske spørsmål forsinket prosjektet, men i 1979 kunne museet åpnes. Museumsbygningen ble fredet i 1997.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bauhaus-Archiv
Vågsfjorden (Troms)

**Vågsfjorden** (nordsamisk: *Váhkvierddas*) er en fjord mellom Hinnøya og Senja i Troms. Den ligger sør for Andfjorden og passerer kommunene Harstad, Ibestad, Tjeldsund, Senja og Dyrøy. Fjorden er 46&nbsp;kilometer lang, og går fra Eidepollen på sørsida av Senja i nord til Tjeldsundet i sør. Øyene Hinnøya, Grytøya, Sandsøya og Bjarkøya ligger på vestsida av fjorden, mens Andørja og Rolla ligger på østsida.

Lengst sør går Tjeldsundet sørover på østsida av Hinnøya til Vestfjorden. Sør for Rolla går Astafjorden østover til Grovfjorden, Gratangen, Lavangen og Salangen. Mellom Rolla og Andørja ligger sundet Bygda. Mellom Andørja og fastlandet i øst ligger Mjøssundet. Nord for Mjøssundet går Faksfjorden østover og lenger nord går Tranøyfjorden på østsida av Senja. 

Stonglandet er ei halvøy som stikker ut i fjorden fra Senja, og på nordsida av denne ligger den lille Eidepollen, som er den nordligste delen av Vågsfjorden. Sørvest for Senja ligger Bjarkøya. Mellom Bjarkøya og Grytøya ligger Kvernsundet, mens Toppsundet går mellom Grytøya og Hinnøya.

## Referanser
Moment

**Moment** kan referere til

* Dreiemoment
* Drivmoment
* Treghetsmoment
* Moment (matematikk), brukt i sannsynlighetsteori og statistikk
* Moment (band), en norsk jazzkvartett
* NTNUI Moment, NTNUI sitt politiske utvalg
Jeeves

**Reginald Jeeves** er en oppdiktet litterær person som hovedperson i P.G. Wodehouses humoristiske fortellinger fra britisk overklasse i de første tiårene av 1900-tallet.

## Bakgrunn
Jeeves (fornavnet blir sjelden eller aldri brukt) er tjener (*valet*) for den unge levemannen Bertram Wooster. Ettersom den naive Wooster og hans venner stadig roter seg opp i absurde problemer (ofte knyttet til uønskede og uheldige forlovelser eller mislykkede veddemål), er Jeeves spesialist i å rydde opp i forviklinger.

Jeeves er det ironiske sinnbildet på den perfekte tjener; *the gentleman's [[gentleman]]*. Han er sin arbeidsgiver fullstendig overlegen på alle områder, og har alltid kontroll over situasjonen. Jeeves har ubegrensede praktiske og teoretiske kunnskaper, er dannet hinsides begripelse, og har ufeilbarlig smak. Respekten for arbeidsgiveren er imidlertid høyst overfladisk. Jeeves har som regel sin egen agenda, og hans løsninger på problemene Bertie og hans venner kommer opp i, innebærer ofte at Bertie fremstår som alvorlig sinnsforvirret.

Selv om Jeeves ses gjennom arbeidsgiveren Woosters øyne, får leseren av og til glimt av et privatmenneske bak yrkesrollen. Ved siden av omfattende lesning, er Jeeves tydeligvis fascinert av båtliv og sjøfiske. Han later også til å ha en omfattende vennekrets.

Jeeves-figuren ble introdusert i 1917, og er blitt modell for en rekke senere tjenerfigurer i britisk litteratur og dramatikk, for eksempel, Lord Peter Wimsey).

Jeeves ble framstilt av skuespilleren Stephen Fry i den britiske TV-serien *[[Jeeves and Wooster]]* som ble produsert fra 1990 til 1993.

## Se også
* P.G. Wodehouse, bokliste i artikkelen om forfatteren
* Bertie Wooster, Jeeves' arbeidsgiver og udugelig overklasseyngling
Juleoratorium

**Juleoratorium** (tysk *Weihnachtsoratorium*) er et sakralt musikkverk, som forteller den bibelske historien om Jesu fødsel (Luk. 2, Matt. 2) i form av et oratorium. Juleoratorier oppstod innen protestantisk kirkemusikk på 1600-tallet, og mest kjent er Bachs juleoratorium (ofte bare kalt «juleoratoriet») fra 1734&ndash;1735.

«Julehistoriene» var opprinnelig kirkekonserter basert på evangelietekstene. Etterhvert ble dramatiske elementer mer tydelige, gjennom rollemessig betoning av den leste teksten. Samtidig ble det musikalske formspråket rikere.

Ved siden av Bachs juleoratorium finnes det juleoratorier av bl.a.:

*Rogier Michael (1602)
*Thomas Selle
*Heinrich Schütz (*Historia der Geburt Christi*, 1660)
*Johann Schelle (*Actus Musicus auf Weyh-Nachten*, 1683)
*Georg Philipp Telemann (1759)
*Camille Saint-Saëns (*[[Oratorio de Noël]]*, 1858)
*Richard Wetz (*Ein Weihnachts-Oratorium auf Alt-Deutsche Gedichte*, 1929) 
*Wilhelm Hohn
## Litteratur
*Helmut Loos: *Weihnachten in der Musik*, Bonn, 1992 Gudrun Schröder Verlag
Nykritikk

Begrepet **nykritikk** blir brukt om den toneangivende litteraturteori- og analysen ved amerikanske universiteter fra 1920 frem til 1960-årene. Selve uttrykket nykritikk stammer imidlertid fra John Crowe Ransoms bok The New Criticism fra 1941.

## Nykritikk som litterær teori
Selv om de mange representantene (se nedenfor) er innbyrdes forskjellige, kan fire karakteristiske trekk ved retningen listes opp.

#Nykritikken har nærlesing (*close reading*) som sin metode. Nærlesingen er en detaljert strukturanalyse av relasjonene mellom enkeltelementene i en litterær tekst. Den nykritiske analysen baserer seg indirekte på den russiske formalismen, og kan minne om den franske tradisjonen med eksplikasjon. Det er imidlertid I.A. Richards' Principles of Literary Criticism (1924) og Practical Criticism (1929) som utgjør den direkte metodiske påvirkningen.
#Nykritikken kontrasterer litterært språk med både dagligspråk og det vitenskapelige språk. Arbeidet med å forstå skjønnlitteratur består av analyse av ord, talefigurer og symboler. Disse litterære elementene er ikke bare relatert til hverandre. Fra den romantiske kunstteoretikeren Samuel Taylor Colerigdes estetikk henter nykritikken opp begrepet om organisk enhet (*organic unity*) for å beskrive det litterære verket som et nettverk av meningsskapende relasjoner.
#Nykritikken insisterer på at en litterær tekst er et selvstendig, verbalt-språklig objekt. En slik tanke er knyttet til autonomiestetikk. Et dikt må behandles «primært som dikt og ingenting annet», sier T.S. Eliot i essaysamlingen The Sacred Wood (1920).
#Nykritikken er ikke spesielt opptatt av skillet mellom sjangere, selv om de først og fremst skriver om lyrikk. Uansett sjanger, vektlegger nykritikerne elementer som ord, bilder og symboler sterkere enn person, tanke og plot.

## Viktige representanter

*T.S. Eliot
*Cleanth Brooks
*W.K. Wimsatt
*John Crowe Ransom
*William Empson
*F.R. Leavis

## Eksterne lenker
* Nykritikken; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)
Snakk til hånden

**Snakk til hånden**,  **snakk te' handa** og liknende, er en norsk oversettelse av det engelsk slanguttrykket *talk to the hand* som dukket opp i 1990-årene. Uttrykket betyr at den som bruker uttrykket ikke hører etter. Hånden symboliserer en vegg mellom den som snakker og den som lytter. 

En lengre versjon av det engelske uttrykket er *talk to the hand, because the ear's not listening*, som betyr «snakk til hånden, for øret hører ikke etter». En av de første som brukte uttrykket var skuespilleren og komikeren Martin Lawrence.

Uttrykket forekommer i norsk blant annet på slutten av Are og Odins sang «Klapp, klapp», der Are ikke er interessert i å høre hva Odin har å si, og sier på trønderdialekt: «Snakk te handa, for høvve høre itj ætter».
## Referanser
Hestia

**Hestia** (gresk: Ἑστία) var i gresk mytologi ildstedets og familiens gudinne.

Den jomfruelige Hestia var datter av Kronos og Rhea, en søster av Zevs, en gudinne for arnen eller gruen (ildstedet), familiens og husholdets rette ordning, og som mottok det første offer ved hver ofring i hjemmet. I den offentlige sfære fungerte hjertet av *[[prytaneis]]* som hennes offisielle helligdom. Med etableringen av nye kolonier ble en flamme fra Hestias offentlige arnested fraktet til den nye bosetningen.

Hun tilsvarte den romerske Vesta.

## Eldste gudinnen
Hun ble tilbedt som den eldste av gudinnene i Olympus. Ifølge en legende ga broren Zeus tillatelse til at hun ble tilbedt i alle templene, uavhengig av hvilke guder de ellers var viet til - selv om Hestia hadde et tempel i alle greske byer. I Prytaneum, som var sentrum for det offentlige liv, sto det alltid et alter dedisert til Hestia, hvor byens ild brente ustanselig og hvor utenlandske besøkende ble mottatt. Ild fra Hestias alter ble gitt til krigere før de gikk inn i feltet. Hun ble også tilbedt av oraklet i Delfi.

## Den evige jomfruen
Både Hestias bror Poseidon og nevøen Apollo skal ha gjort tilnærminger til henne. Hun flyktet, og da de tok opp forfølgelsen, kastet hun seg for Zeus føtter, og tok deretter - med en hånd på hodet - eden om alltid å være jomfru. I likhet med Athena og Artemis inngikk Hestia aldri seksuelle forhold.

## Etymologi
Hestias navn betyr "ildsted, peis, alter".

## Referanser
Simon Rattle

**Simon Denis Rattle** (født 19. januar 1955 i Liverpool i England) er en britisk dirigent. Han fikk anerkjennelse som dirigent for City of Birmingham Symphony Orchestra, og er for tiden dirigent for Det bayerske radioorkesteret i München og London Symphony Orchestra. 

## Biografi
Rattle ble født i Liverpool, og studerte ved Liverpool College. Han lærte piano og fiolin, men hans tidlige arbeide med orkestre var som perkusjonist. Han ble innskrevet i Royal Academy of Music i London i 1971. Blant hans lærere der, var John Carewe. I 1974, året han tok eksamen, vant Rattle John Player Conductor-konkurransen. Etter å ha organisert og dirigert en fremføring av Mahlers 2. symfoni, mens han fremdeles studerte på akademiet, ble han fanget opp av musikkagenten Martin Campell-White, i Harold Holt Ltd (nå Askonas Holt Ltd.), som siden har administrert Rattles karriere. I 1980-81 studerte han engelsk språk og litteratur i St Anne's College, Oxford.

## Utmerkelser
Rattle ble i 1987 utnevnt til kommandør av Order of the British Empire. I 1994 ble han utnevnt til Knight Bachelor og derved adlet. Han fikk da rett til å føre tiltaleformen *[[sir]]* foran sitt navn. Rattle ble i nyttårslisten for 2014 utnevnt til medlem av den britiske Order of Merit. Han fikk *[[Léonie Sonnings musikkpris]]* i 2013.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Nusaybin

**Nusaybin** (akkadisk: *Naṣibina*; gresk: Νίσιβις;  gammelsyrisk: ܢܨܝܒܝܢ, *Niṣībīn*; armensk: Մծբին, *Mtsbin*; kurdisk: Nisêbîn), tidligere nevnt som Nisibis, *Nisibia*, og *Nisibin*, var en oldtidsby i sørøstlige Anatolia, men er i dag en liten tyrkisk by på grensen mot Syria. Den syriske nabobyen Qamishli er hovedsakelig en utvidelse av Nusaybin, og var inntil nylig den mest folkerike delen. Om det ikke var for den internasjonale grensen mellom Syria og Tyrkia som går midt i det urbane området, ville det ha vært én by. Det bor 83 832 innbyggere per 2009, hovedsakelig kurdisk avstamning.

Med en historie som strekker rundt 3000 år tilbake i tid har Nusaybin blitt bosatt og behersket av ulike folk og grupper. Den er først nevnt som en armensk bosetning, Naşibīna, i 901 f.Kr. Den ble behersket av assyrere. I klassisk litteratur kalt for Nisibis var den mesopotamiske byen som Aleksander den stores etterfølgere gjenopprettet som *Antiokia Mygdonia* (gresk: Αντιόχεια της Μυγδονίας), og på 300- og 400-tallet e.Kr. var den en av de store sentrene innenfor gammelsyrisk lærdom, sammen med nabobyen Edessa. Senere fikk den også betydning for Romerriket.

Som et resultat av den syrisk borgerkrigen er byens grense med Syria, og i særdeleshet den store syrisk byen Qamishli, blitt stengt. Det hevdes at med opphør i handelen over grensen og jobbpending har ført til en oppgang på arbeidsledigheten på nær 90 prosent.

## Litteratur
* Võõbus, Arthur (1965): *History of the School of Nisibis*. Louvain.
* Fiey, J.-M. (1977): *Nisibe, métropole syriaque orientale et ses suffragants des origines à nos jours* (CSCO 388). Louvain.
* Drijvers, Hendrik J. W. (1994): «Nisibis» i: *Theologische Realenzyklopädie* **24**, s. 573–576.
* Russell, Paul S. (2005): «Nisibis as the background to the Life of Ephrem the Syrian» i: *Hugoye. Journal of Syriac Studies* 8/2.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Nisibis», *[[Catholic Encyclopedia]]*
* «Turkish church defaced with Islamist graffiti», *Hürriyet Daily News and Economic Review*
* The Battle of Nisibis, AD 217 , de siste slaget i den partiske krig, av Ross Cowan
Medial epikondylitt

**Medial epikondylitt** er en betennelse på innsiden av albuen som følge av overbelastning ved senefestet mot albuen. Tilstanden knyttes til gjentakende overbelastning i senefestet nær albuen med mikrorupturer i fibrene som fører til inflammasjon og betennelse. Diagnosen kalles også for *golfalbue* fordi den repeterende golfslaget kan gi slik overbelastning. Tilstanden kan også komme av bruk av verktøy blant håndverkere.

### Symptomer på medial epikondylitt
Symptomene kan variere fra person til person, men listen under presenterer noen av de vanlige symptomene:

* Verkende smerte på innsiden av albuen.
* Økende smerter ved bruk av hånd og arm.
* Ømhet ved trykk inn i muskulaturen.
* Redusert styrke og/eller bevegelighet.
* Smerter som stråler nedover i underarmen og hånden.

## Referanser


## Se også
* Epikondylitt
* Lateral epikondylitt (*tennisalbue*)
Un certain regard

**Un certain regard** ble lansert i 1978 og er en del av det offisielle programmet på filmfestivalen i Cannes. Hvert år blir om lag 20 filmer utvalgt til å delta i denne konkurransen, og vinnerfilmen blir distribuert til kinoer i Frankrike. Un certain regard søker å trekke frem filmer som er noe mer atypiske enn resten av filmene som vises på Cannes, samt å skape oppmerksomhet rundt filmskapere som ennå ikke er så godt kjent.

## Vinnere
* 2006: *[[Jiang cheng xia ri]]* av Wang Chao (Kina)
* 2005: *[[Moartea domnului Lazarescu)]]* av Cristi Puiu (Romania)
* 2004: *[[Mooladé]]* av Ousmane Sembène (Senegal)
* 2003: *[[La Meglio Gioventù]]* av Marco Tullio Giordana (Italia)
* 2002: *[[Sud sanaeha]]* av Apichatpong Weerasethakul (Thailand)
* 2001: *[[Amour d'enfance]]* av Yves Caumon (Frankrike)
* 2000: *[[Things You Can Tell Just by Looking at Her]]* av Rodrigo Garcia (USA, Tyskland)
* 1999: *[[Beautiful People (film)|Beautiful People]]* av Jasmin Dizar (Storbritannia)
* 1998: *[[Tueur à gage]]* av Darezhan Omirbayev (Frankrike)
Humerus

**Humerus** er det latinske navnet på **overarmsbeinet**. Humerus er en rørknokkel. Den øvre delen, *caput humeri* inngår i skulderleddet, mens den nedre delen inngår i albuen. Nederst på beinet, rett ovenfor albueleddet sees to beinete fremspring, kalt epikondyler. Disse er festepunkter for flere av musklene i underarmen, særlig musklene som brukes til å bevege fingrene og håndleddet. Humerus ledder til radius og ulna, som er spolebeinet og albuebeinet. 

Ved beinbrudd i humerus/overarmsbenet er det vanskelig å legge en vanlig gips. Det brukes ofte en "hanging cast" eller spesiell bandasje.
Juleoratoriet (bok)

***Juleoratoriet*** (originalens tittel *Juloratoriet*) er en roman fra 1983 av den svenske forfatteren Göran Tunström. Den regnes som Tunströms viktigste verk, og ble tildelt Nordisk råds litteraturpris i 1984. Romanen ble filmatisert i 1996.

## Romanens tittel
Det musikalske verket av Johann Sebastian Bach med samme navn spiller en viktig rolle i boken.

## Referanser
Nøste

**Nøste**, til tider kalt Vestre Nøste, er et boligstrøk i Lier kommune. Det representerer den delen av Lier som ligger nærmest Drammen og bebyggelsen er sammenvokst. Nøste regnes derfor som en del av Drammens bybebyggelse, selv om området ligger i Lier kommune.

## Historie
Boligstrøket har navn etter gården Nøste (gammelnorsk: *Naustar*, flertall av naust for båter). Gården ble trolig ryddet i vikingtida eller i tidlig kristen tid, og den ble delt i to alt i gammelnorsk tid, Vestre og Østre Nøste. Grensen i vest gikk langs nøstebekken, en bekk som for lengst er lagt i rør, men som hadde sitt utspring i Drammensfjorden på Brakerøya. På vestsiden av bekken lå i gammel tid gården Braker, som har gitt navn til Drammens bydeler Brakerøya og Bragernes. I nord grenset Nøste til Stoppen gård, i øst til Høvik gård, mens Nøstes område i sør gikk helt ned til fjorden, til det som i dag utgjør deler av Lierstranda. 

Etter hvert ble det bygslet bort mange hustomter på både østre og vestre gård, men først i annen halvpart av 1800-tallet ble tomtene helt skilt fra gårdene. Begge gårdene ble senere stadig redusert ved utparsellering av byggetomter. 1 1904 var det registrert 69 bruksnummer på Østre Nøste og 7 på Vestre Nøste, og i 1952 var tallet henholdsvis 127 og 178.

## Dagens Nøste
Selve *Nøste* i vår tid ibefatter utelukkende boligfeltene over og under Nøsteveien fra Drammen til og med der epleåkrene begynner. Til regionen kan en dessuten regne med Hasselbakken, Årkvisla, Kjellstad, Jensvoll med Lier VGS, Lierstranda, Frydenlund og Stoppen med Høvik skole og St. Hallvard videregående skole.

Nøste er et typisk villastrøk med for det meste frittstående eiendommer og hus. Dette står i en viss kontrast med nabostrøkene Lierstranda og Brakerøya som har hatt noe større grad av arbeiderbefolkning og dermed generelt mindre eiendommer. Byggeskikken på Nøste, i hvert fall de vestre delene, kan sies å være en forlengelse av byggeskikken i Bragernesåsen.

Bandy- og fotballklubben Sparta/Bragerøen (Spa/Bra) har medlemmer både fra Nøsteområdet og fra Brakerøya og Bragernesåsen i Drammen.

## Referanser
Heradsbygd

:*Se også [[Heradsbygda]] i [[Ringerike]].


*'Heradsbygd*' er et [[tettsted]] og ei bygd sør i [[Elverum]] kommune i [[Innlandet]], og ligger ni kilometer sørøst for [[kommunesenter]]et [[Elverum (tettsted)|Elverum]]. Omtrent halvparten av Heradsbygds innbyggere er bosatt i tettstedsdelen av bygda.

Bygda Heradsbygd er ei jord- og skogbruksbygd med om lag 1&nbsp;000 innbyggere. Bygda har samvirkelag med Bygg Mix og postkontor, en barneskole og bedriftene *Badstua*, Østlandske Kjøleservice og Hifi-Stasjonen.  går gjennom bygda.

Siden 2001 har *Lillemoen skole * i Heradsbygd og *Melåsberget skole'' i Jømna, bygda lenger sør, vært drevet som en skole. Det er planer om å bygge en ny felles barneskole mellom de to.

Heradsbygd kirke (bygd 1895) ligger ved riksveien, midt i bygda, med egen gravplass.

Bygdas idrettslag, Jømna/Heradsbygd Idrettslag (J/H), har tilbud innen ski, sykling og fotball.

Ved Svevollen, i skogene øst for Heradsbygd, ble det i 1987-89 undersøkt to spesielle steinalderboplasser, de to første groptuftene som ble konstatert i Norge.

## Litteratur
* 
* 
*
Grethe

**Grethe** og **Grete** er skandinaviske og tyske kortformer av kvinnenavnet Margrete, av gammelpersisk opprinnelse og med betydningen perle. Navnet ble lånt fra gammelpersisk *margārīta- til gammelgresk *margarítes*, og kom til skandinaviske språk og tysk via latin *margarita* og fransk *Marguerite*.

## Utbredelse
*Gretthe* var et vanlig kvinnenavn i Norge på 1500-tallet. Det er 3 personer med navnet er nevnt i Norske Lensrekneskapsbøker 1548-1567.
*Grethe* og *Grete* var igjen blant de mest populære døpenavnene i Norge på 1940– og 1950-tallet. De to stavemåtene av navnet har vært omtrent like mye brukt. En populær sammensetting av navnet er Anne-Grethe / Anne-Grete.

|}

## Kjente personer med navnet
* Grete Roede (1939–2019), forretningskvinne, slankeekspert
* Grethe Kausland (1947–2007), sangerinne, skuespiller og revyartist
* Anne-Grete Strøm-Erichsen (1949–), forsvarsminister
* Grete Waitz (1953–2011), langdistanseløper
* Grete Faremo (1955–), jurist og politiker
* Grete Ingeborg Nykkelmo (1961–), tidligere langrennsløper og skiskytter
* Liv Grete Skjelbreid Poirée (1974–), skiskytter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Messenske kriger

**Messenske kriger** var krigene mellom de greske naboene Messenia og Sparta på 700- og 600-tallet f.Kr., foruten også på 400-tallet f.Kr.

* Den første messenske krig (743-724 f.Kr.)
* Den andre messenske krig (685-665 f.Kr.)
* Den tredje messenske krig eller helotenes opprør (464- 455 f.Kr.)

Området Messenia og det spartanske området Lakonia ligger henholdsvis vest og øst for hverandre på Peloponnes. Den første krigen mellom de to greske folkene varte i 20 år og med spartansk seier. Etter å ha vært undertrykket i 38 år gjorde Messenia opprør, og den andre krigen varte i 17 år. Igjen ble Messenia beseiret, mange gikk i landflyktighet, mens de som ble værende ble redusert til herloter. Ved det store jordskjelvet i 464 f.Kr. grep herlotene anledningen til å gjøre opprør mot sine spartanske undertrykkere. Den tredje krigen varte i 10 år, og endte med en avtale hvor Messenia fikk beholde sin frihet, og de forble frie fram til den romerske erobringen i 146 f.Kr.
## Referanser
Opplysning 1890

**Opplysning 1890** er en norsk opplysningstjeneste med hovedsete i Bergen. Tjenesten drives av firmaet EasyConnect AS. 

## Historie
EasyConnect AS startet sin virksomhet med nummeropplysning på slutten av 90-tallet. Dette var før monopolet for nummeropplysning ble opphevet, og tjenesten ble bare tilbudt til registrerte brukere. Kunder av mobiloperatøren Sense var blant de første som kunne bruke tjenesten.

Opplysningsnummeret 1890 ble tatt i bruk etter at Post- og teletilsynet tildelte nye, firesifrede numre for opplysningsvirksomhet til interesserte søkere 17. desember 2001. Nummerblokken som brukes for opplysningstjenester er 1850 – 1899. Konkurransen i opplysningsmarkedet startet 15. februar 2002, og dette var det siste, gjenværende telemonopolet som ble fjernet i Norge. Kort tid etter starten hadde Opplysning 1890 avdelingskontorer i Gloppen, Karasjok, Skånevik, Vaksdal og Ulvik. Avdelingen i Karasjok drev i tillegg til Opplysning 1890 den samiske opplysningstjenesten 1860. Nå er det bare hovedkontoret i Bergen som fortsatt er i drift.

I august 2003 lanserte Opplysning 1890 sin telefonkatalog på nett under navnet 1890 Online. Dette var da det eneste alternativet til Gule sider som omfattet både privatpersoner og bedrifter. 1890 Online har siden byttet navn, og heter det samme som de andre tjenestene; Opplysning 1890.

I mai 2005 ble den talestyrte opplysningstjenesten Autofonen 1899 lansert, men klarte ikke å slå igjennom i markedet. 

I dag er Opplysning 1890s hovedinntektskilde opplysningsdata til storkunder.

## Eksterne lenker
* Selskapets informasjon om virksomheten
Extended Noise

Bandet **AHA!!/JAMAHA!!/Extended Noise**, som ble etablert som **AHA!**! i 1982, var en norsk jazzgruppe bestående av blant andre Erik Balke på saksofon, Eivin One Pedersen på piano, celeste  og trekkspill, Carl Morten Iversen på bass og Audun Kleive på trommer. Bandet var lenge en kvintett, med gitaristen Frode Alnæs, etterfulgt av Bjørn Klakegg som medlemmer. Under navnet **AHA!**! ga de ut platen *Keep nose in front* (Hot Club Records, 1984). 

## Opptreden på NRK-program i 1984
I 1984 opptrådte bandet i TV-programmet *Kanal 1* på NRK. I starten av programmet fremførte de *Would You Like a Coke, Mr Bandini?**,* og deretter samtalte programlederne Steinar Ofsdal og Ivar Dyrhaug om at gruppens navn var homonymt med navnet til popgruppen a-ha. Bandet AHA!! var først ute med navnet. Etter programledernes korte innledning akkompagnerte AHA!! artisten Finn Kalvik, og senere i programmet spilte de sin egen instrumentallåt *Pink as a Rainy Day*.

## Navneskiftet
I 1986 hadde gruppen skiftet navn til **''JAMAHA!!'',** og ga ut platen *Extended Nose*  (Circulasione Totale, 1986). 

Deres seneste utgivelse, nå under navnet **Extended Noise,** var *Slow but Sudden – Langsam, aber Plötzlich* (Odin Records, 1990; i USA på Cadence Jazz Records, 1992). Dette siste albumet inneholdt hovedsakelig komposisjoner av One Pedersen.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Black Panthers

***Black Panther Party*** (opprinnelig ***Black Panther Party for Self-Defense***), forkortet **BPP** og også omtalt som ***Black Panthers***, var en borgerrettighetsgruppe av afroamerikanere som organiserte seg politisk som et revolusjonært, sosialistisk parti. Gruppen ble startet i 1966 av Huey P. Newton (1942–89) og Bobby Seale (født 1936) i Oakland i California. 

Organisasjonen var en del av svart makt-bevegelsen som kjempet for afroamerikaneres rettigheter i USA. *Black Panther Party*s formål var å fremme bedre boligforhold, bedre utdannelsesmuligheter og fritt yrkesvalg for afroamerikanere. Referert i  pressen fremstod bevegelsen ofte som en fanatisk gruppe rasister, trolig grunnet en forveksling med SNICK, organisasjonen til aktivisten Stokely Carmichael (1941-98) fra Bronx, som avviste samarbeid med hvite anti-rasister på grunnlag av hudfargen deres.

Når *Black Panthers* i starten kalte seg *Black Panthers Party for Self-Defense*, skyldtes det fokus på politivold mot afroamerikanere. Bevæpnede «pantere» tok til å patruljere politiets patruljer i afroamerikanske bydeler, og resulterte i mange sammenstøt. Partiet stilte krav om lokal kontroll med politiet, ved at politifolk skulle komme fra lokalsamfunnet de tjenestegjorde i, dvs. «hvite» politifolk i «hvite» bydeler, og «svarte» politifolk i «svarte» bydeler. Ut fra lovens krav om at juryer skal bestå av tiltaltes *peers* («likemenn»), krevde partiet juryer med bare afroamerikanere når en afroamerikaner stod tiltalt.

En spesielt vellykket reform var *Free Breakfast for Children Program*, der partiet skaffet afroamerikanske skolebarn frokost før skoledagen tok til: Sjokolademelk, egg, kjøtt, frokostblanding og friske appelsiner.

En av lederne, Eldridge Cleaver, meldte seg som kandidat til presidentvalget i USA 1968. På denne tiden var det rundt 2&nbsp;000 medlemmer i gruppen, men arrestasjoner av lederne, indre rivalisering og utvidet deltagelse av svarte i det institusjonaliserte politiske livet bidrog etter hvert til å svekke organisasjonens slagkraft. 

Bevegelsen ble motarbeidet av FBI og deres COINTELPRO-program, ofte gjennom ulovlige operasjoner. I 1969 ble Fred Hampton (1948–69), en av *Black Panthers*-lederne i Chicago, skutt og drept i en politiaksjon. FBIs fokus på å undergrave *Black Panthers* ved å arrestere lederne, samt disses indre rivalisering - parallelt med at afroamerikanere i økende grad vant anerkjennelse det politiske liv - svekket partiets innflytelse, og i løpet av 1972 var det redusert til en lokal Oakland-organisasjon. Partiet ble oppløst i 1982.

*Black Panthers* er med i noen få scener i den amerikanske underholdningsfilmen *[[Forrest Gump]]* mot slutten av filmen. De ses også i en liten del av filmen *[[The Butler]]*.

## Referanser


## Se også
* *New Black Panther Party*, amerikansk parti stiftet 1989

## Eksterne lenker
*
Christina Stenius

**Christina Sinikka Stenius** (født 1941) er en svensk skuespiller.

Stenius tilhørte i mange år Göteborgs Stadsteater. Hun spilte revy hos Hagge Geigert på Lisebergsteatern 1984-1985. Mest kjent er hun for rollen som Lena Strid i TV-serien *[[Hem till byn]]* (1971–2006). Hun hadde en gjesterolle som forførerisk kvinne i Fleksnes-episoden ''Ta plass! Lukk dørene!''

Hun var gift med dramatikeren Bengt Bratt fra 1976 til 1983.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tommy Johnson

**Tommy Clarence Fredrik Johnson** (1931–2005) var en svensk skuespiller.

Johnson filmdebuterte i 1956 i Arne Ragneborns film *Flamman*. I 1971 fikk han pris som beste mannlige skuespiller ved tv-festivalen i Praha for rollen som lastebilsjåføren i *Hon kallade mig jävla mördare*. Av andre filmer han medvirket i kan en nevne *[[Brødrene Løvehjerte (film)|Brødrene Løvehjerte]]*, *[[Badjävlar]]* og *[[Mannen fra Mallorca]]*. Han huskes også fra rollen som svensk kelner på et tog i Fleksnes-episoden *[[Ta plass! Lukk dørene!]]* (1976)

I 1988 ble han tildelt Cornelis Vreeswijk-stipendet.

Johnson var gift fire ganger, blant annet med skuespiller Irma Erixson, fra 1959 til 1963.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kjell Bertel Nyland

**Kjell Bertel Nyland** (født 1949 i bygda Breim i Gloppen kommune) er tidligere generalsekretær i  *[[Sjømannskirken]]- Norsk kirke i utlandet* i perioden  1992-2009 og kirkeverge i Bergen 2009-2016. Før dette arbeidet han som sjømannsprest i New Orleans 1978-1983 og informasjonssjef, hjemmesekretær og redaktør ved Sjømannskirkens hovedkontor i Bergen.

Nyland har teologisk embetseksamen (cand.theol. og praktisk teologisk seminar samt delstudier i administrative fag ved Norges handelshøgskole (NHH).

I mai 2008 ble Nyland lansert som kandidat for den nye biskopstillingen i Bjørgvin bispedømme etter Ole D. Hagesæther som gikk av med alderspensjon i november 2008.

## Referanser
Mette

**Mette** er en dansk kjæleform av kvinnenavnet Margrete som kommer av det greske ordet *margarítes*, «perle». Navnet kan også være en nedertysk kortform av Mathilde som betyr «sterk stridskvinne».

## Utbredelse
Mette er et svært vanlig navn i Danmark.

Navnet Mette er kjent i Norge fra ca. 1450. I nyere tid var Mette blant de mest populære døpenavnene i Norge på 1960-tallet. En populær sammensetting av navnet er Anne-Mette.

|}

## Kjente personer med navnet

* Mette Lange-Nielsen (1929&ndash;1981), skuespiller
* Mette Janson (f. 1934), norsk journalist
* Mette Kongshem (f. 1941), norsk diplomat
* Mette Newth (f. 1942), norsk illustratør og forfatter
* Mette-Marit (f. 1973), norsk kronprinsesse
* Mette Karlsvik (f. 1978), forfatter
* Mette Frederiksen (f. 1977), dansk politiker og statsminister

## Annen bruk av navnet
*Mette* er et vanlig navn på geiter i Norge og var også blant de hundre vanligste navnene på kyr i Norge i 1988.

## Referanser

## Eksterne lenker
*