Slaget ved Romani

**Slaget ved Romani** var det siste angrepet som Sentralmaktene gjennomførte på landjorden mot Suezkanalen i begynnelsen av Sinai og Palestina-felttoget under første verdenskrig. Slaget ble utkjempet mellom den 3. og 5. august 1916 nær den egyptiske byen Romani og det antikke Pelusium på Sinaihalvøya, 47&nbsp;km øst for Suezkanalen.

Denne seieren til den 52. infanteridivisjonen og Anzacdivisjonen fra den Egyptiske Ekspedisjonsstyrke (EEF) over en kombinert osmansk og tysk styrke, som hadde marsjert over Sinai, markerte avslutningen på felttoget for å forsvare Suezkanalen, som hadde begynt den 26. januar 1915.

Dette var Det britiske imperiets første seier mot det Osmanske rike i krigen. Seieren sikret Suezkanalen mot angrep fra landjorden og avsluttet sentralmaktenes ambisjoner om å avbryte trafikken gjennom kanalen ved å ta kontrollen over den strategisk viktige nordlige adgangen til Suezkanalen. Anzacdivisjonens forfølgelse av osmanene, som sluttet ved Bir or Abd den 12. august innledet kampene i Sinai og Palestina. Deretter var Anzacdivisjonen med støtte fra Imperial Camel Corps på offensiven og trengte de tyske og osmanske styrker langt tilbake over Sinaihalvøyen. Anzacdivisjonen hadde lidd nederlag ved Katia tre måneder tidligere.

Fra slutten av april 1916, etter at en tysk-ledet osmansk styrke angrep britiske styrker i slaget ved Katia, ble de britiske styrkene i området først fordoblet fra en til to brigader og vokste deretter så fort utviklingen i infrastrukturen kunne forsyne dem. Bygningen av jernbanen og et vannrør gjorde det snart mulig for en infanteridivisjon å slutte seg til den brigadene ved Romani. I sommerheten ble det foretatt regelmessige patruljer og rekognosering fra basen i Romani mens infanteriet bygde en omfattende rekke av defensive skanser. Den 19. juli ble det rapportert om fremrykning av en stor tysk, østerriksk og osmansk styrke over det nordlige Sinai.

I løpet av natten mellom 3. og 4. august 1916 innledet fiendtlig styrke, som omfattet den tyske «German Pasja I»-enheten og den osmanske 3. infanteridivisjonen et angrep fra Katia mot Romani. Fremskutte tropper ble fort involvert i kamper med kavaleriet, som var dannet av 1. anzacdivisjon. Under intense kamper før daggry den 4. august ble de australske rytterne tvunget til sakte trekke seg tilbake. Om morgenen ble deres linje forsterket med 2. anzacdivisjon og midt på formiddagen sluttet 5. anzacdivisjon og New Zealand Mounted Rifles Brigade seg til kampen. Tilsammen lyktes det disse fire anzacdivisjonene å hindre angriperne og styre dem ut i dyp sand. Her kom angriperne innenfor rekkevidde av den sterkt forskansede 52. infanteridivisjon, som forsvarte Romani og jernbanen. Koordinert motstand fra egyptiske EEF-enheter, dyp sand, hete og tørste virket i sammenheng og det tyske, østerrikske og osmanske fremstøtet ble stoppet. Selv om den angripende styrken sloss hardt for å holde sine stillinger den følgende morgen var de om kvelden blitt trengt tilbake til utgangspunktet ved Katia.

De tilbaketrekkende styrkene ble forfulgt av den anzacdivisjonen fra 6. til 9. august, og i denne perioden kom det til kamper mellom en sterk baktropp av osmanske og tyske styrker og de fremrykkende australske, newzealandske og britiske styrkene. Forfølgelsen endte den 12. august da de tyske og osmanske styrkene oppgav sin base ved Bir or Abd og trakk seg tilbake til Al-Arish.

## Referanser


## Litteratur

*  
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
* 

## Eksterne lenker
* 
*
* The Turkish Rout at Romani – fra et illustreret britisk blad, udgivet september 1916.
* Australian Light Horse Studies Centre har afskrevet hele krigsdagbogen (fra 29. mars til 27. juli 1916) for det tyske 605. maskingevær kompagni, som blev taget til fange ved Romani.