Våroffensiven (1975)

**Våroffensiven i 1975** (vietnamesisk: *Chiến dịch Mùa Xuân 1975*), også kalt **Ho Chi Minh-offensiven**, var en serie vidtrekkende offensive militære operasjoner iverksatt av Nord-Vietnam og FNL med sikte på å innta hele Sør-Vietnam, noe som ble oppnådd ved Saigons fall 30. april 1975.

## Bakgrunn - ny politisk situasjon
Denne nye offensiven var annerledes enn den mislykkede påskeoffensiven tre år tidligere. Den amerikanske politiske handlekraften var sterkt svekket etter at president Richard Nixon måtte gå av etter Watergate-skandalen og tidligere løfter og garantier ble stoppet av den amerikanske kongressen. Den amerikanske militærhjelpen, som Sør-Vietnams hær var helt avhengig av, hadde blitt sterkt redusert og dette skapte store vanskeligheter i disse militære styrkene som var opplært i den amerikanske formen for krigføring. Da de viste seg til å ikke være i stand til å håndtere situasjonen, og finne andre militære metoder, førte dette til at Sør-Vietnam raskt falt sammen.

## Kampene
Offensiven ble innledet med noen mindre aksjoner i den daværende Phuoc Long-provinsen (del av dagens Binh Phuoc-provins), ved grensen mot Kambodsja nord for Saigon. Det første større militære sammenstøtet, slaget om Phuoc Long 12. desember 1974 til 6. januar 1975 ga en klar nordvietnamesisk seier og operasjonen i området viste seg vellykket, ble det første målet å innta byen Ban Ma Thuot i det sentrale høylandet.

### Senter
Den raske nordvietnamesiske framrykkingen gjorde at de sørvietnamesiske myndighetene prøvde i desperasjon å omgruppere sine styrker ved å konsentrere det området de måtte forsvare og samle sine styrker der. Dette medførte imidlertid at sivilbefolkningen flyktet fra de  områdene de trakk seg tilbake fra, og denne flyktningstrømmen fylte opp veiene, noe som gjorde de nødvendige raske styrkeforflytningene i praksis umulig. Situasjonen ble ytterligere forverre av forvirrende ordrer, mangel på kommandosystemer og tilbakerapportering, og en godt ledet fiende som etter at Ban Me Thuot falt 18. mars, kunne ødelegge det meste av den sørvietnamesiske hæren i det sentrale høylandet.

### Nord
Kampene i nord ble innledet 5. mars, og varte fram til 2. april. Under kampene om Hue–Da Nang ble det gjort et tilsvarende forsøk på å redusere og konsentrere forsvaret i nord rundt noen enklaver langs kysten, men dette støtte på de samme vanskelighetene som i det sentrale høylandet, og da også dette frontavsnittet falt 2. april, var det nordlige 2/3 av Sør-Vietnam inntatt av Nord-Vietnam. Overrasket over hvor fort de kunne rykke fram, ble fokus endret til å innta Saigon og slik raskt avslutte krigen, ved hjelp av overføring av hovedstyrken som hadde stått i nord.

### Saigon

De gjenværende sørvietnamesiske styrkene samlet seg rundt Saigon og lyktes å etablere en forsvarslinje ved hjelp av transportknutepunktene ved Xuan Loc og Phan Rang, men svak politisk og militær styrke og vilje til å fortsette kampen ble stadig mer tydelig. Under politisk press gikk den sørvietnamesiske presidenten Nguyễn Văn Thiệu av 21. april, og en håpet på at en ny leder ville gjøre det letetre å få Nord-Vietnam til forhandlingsbordet. Dette var imidlertid for sent, da sørvietnameserne på dette tidspunktet ikke hadde andre forhandlingskort enn å unngå et blodbad i Saigon. Med de første nordvietnamesiske styrkene på vei inn i byen, kapitulerte den nye sørvietnamesiske regjeringen under ledelse av Duong Van Minh 30. april for å unngå blodbadet.

## Referanser