open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Niels Juels gate 32 (Oslo)

**[[Niels Juels gate (Oslo)|Niels Juels gate]] 32** på Skillebekk i Oslo er en karakteristisk funksjonalistisk villa bygget i 1941. Bygningen er tegnet av arkitektene Gudolf Blakstad og Herman Munthe-Kaas, også kjent for Kunstnernes Hus (1930), Odd Fellow-gården (1934) og Klingenberg kino (1938). 

Villaen er typisk for den internasjonalt orienterte retningen innenfor norsk tredvetallsarkitektur, utformet etter modernismens tekniske og funksjonelle prinsipper. Bygget er særegent fordi så godt som alle byvillaer i funksjonalistisk stil har pussede fasader mens dette er bygget er i ubehandlet tegl.

Bygningen har et bruttoareal på 548 m² og et boligareal på 380 m², og tomten er på 951 m².

## Kulturminne
Niels Juels gate 32 er et kulturminne og har nummer 117521 i Riksantikvarens kulturminnebase.
## Referanser


## Eksterne lenker
* Forbruker.no
* Lokalavisen Frogner og St.Hanshaugen
* Kart Gule sider – Niels Juels gate 32
*
Konsertmester

**Konsertmester** er tittelen for den førstefiolinisten i et symfoniorkester som er orkesterets kunstneriske talsmann vis-à-vis dirigenten.

Konsertmesteren er også orkesterets spillende leder, og ofte kalt det personlige bindeleddet mellom dirigent og orkester. Han/hun har ansvaret for å få orkesteret til å fungere sammen som en musikalsk enhet.

Det stilles meget høye krav til en konsertmester, både kunstnerisk og menneskelig. Fiolinsoloer som forekommer i orkesterpartituret, spilles av konsertmesteren. Eksempler på dette er Johannes Brahms' symfoni nr. 1 c-moll og Scheherazade av Nicolai Rimsky- Korsakov.

I blåseorkestre er det gjerne en av førsteklarinettistene (janitsjarkorps) eller *principal*-kornettisten (brassband) som har konsertmesterfunksjonen.

## Kjente konsertmestere
* Ernst Glaser – Oslo Filharmoniske Orkester
* Bjarne Larsen – Oslo Filharmoniske Orkester
* Terje Tønnesen – Oslo Filharmoniske Orkester
* Elise Båtnes – Oslo Filharmoniske Orkester
* Stig Nilsson – Oslo Filharmoniske Orkester
* Atle Sponberg – Kringkastingsorkestret
* Arne Jørgen Øian – Oslo Filharmoniske Orkester
* Øyvind Bjorå – Den norske Opera
* Ole Böhn – Den norske Opera http://www.olebohn.com
* Lars-Erik ter Jung – Telemark Kammerorkester
*Ove Kvangarsnes – Ålesund Symfoniorkester
* Arve Tellefsen - Wiener Symphoniker 1977–1981
Green Bay (Wisconsin)

**Green Bay** er en by i den amerikanske delstaten Wisconsin. Byen er hovedsete i Brown County, og har 102&nbsp;313 innbyggere.

Byen ligger innerst i bukten Bay of Green Bay, en sidearm av Michigansjøen.

Green Bay ble grunnlagt av franskmenn i 1634, først som en handelsstasjon satt opp av oppdageren Jean Nicolet. Stedet fikk bystatus i 1754, og var på denne tiden kjent som *La Baie des Puants*. Britene overtok byen i 1761, og i 1783 ble Green Bay en del av Amerikas forente stater.

Byen er kjent for sitt amerikansk fotball-lag Green Bay Packers. Green Bay er den minste byen i USA som har et lag i NFL.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Blåelva

**Blåelva** er ei elv i Kvinnherad og Etne kommuner i Hordaland og hovedelva i **Blådalsvassdraget**. Vassdraget ligger mellom Hardangerfjorden og Åkrafjorden. Elva har utspring fra sørenden av Folgefonna og renner mot sørvest til munningen i Matrefjorden. Elva er  lang, og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er .

## Innsjøer
Til vassdraget hører en rekke innsjøer og vatn: Optveitsvatnet, Fjellhaugvatnet, Jamtelandsvatnet, Blådalsvatnet, Mosevatnet, Midtbotnavatnet, Nesjastølvatnet og Staffivatnet. 

## Kraftutbygging
Blådalsvassdraget er regulert og utbyggingen startet i 1947. Det er fem kraftstasjoner i vassdraget som eies og drives av Sunnhordland Kraftlag AS. Se Blåfalli kraftverk.

## Referanser
Green Bay

**Green Bay** kan sikte til:

*Green Bay (Wisconsin), by i Wisconsin
*Green Bay (New Zealand), by på New Zealand
*Green Bay (Michigansjøen) (også «Bay of Green Bay»), en sidearm av Michigansjøen
*Green Bay Packers, et amerikansk fotballag
Tom Watson (manager)

**Tom Watson** (født april 1859, død 6. mai 1915) var en engelsk fotballmanager for klubbene Sunderland og Liverpool.

## Historie
Watson var manager for Sunderland i årene 1889–1896. Under tiden hans der fikk han klubben opp til ligaen, etter å ha vunnet en kvalifiseringskamp mot amatørlaget Sunderland Albion FC. Han vant 3 ligamesterskap i tiden som manager for Sunderland i sesongene 1891/1892, 1892/1893 og 1894/1895. Dette er fremdeles klubbrekord i Sunderland. (2006).

Watson skiftet klubb i 1896 da han ble manager for Liverpool. Her feiret han flere triumfer helt til hans død i 1915. Under hans ledelse vant Liverpool ligaen 2 ganger. Dette var i sesongene 1900/1901 og 1905/1906. Han vant også i sesongen 1900/1901 den lokale turneringen Liverpool Senior Cup som er en lokal turnering for lagene i Liverpool og områdene rundt. I tillegg ledet han Liverpool til seier i Sheriff of London Charity Shield som er forgjengeren til Charity Shield i sesongen 1906/1907. i 1914 ledet han Liverpool til klubbens første FA-Cupfinale hvor Anfield klubben tapte 0-1 for Burnley.

## Statistikk
### Medaljer for Sunderland som vinner
* **1891/1892:** Ligamester 1. Divisjon.
* **1892/1893:** Ligamester 1. Divisjon.
* **1894/1895:** Ligamester 1. Divisjon.

### Medaljer for Sunderland som nr. 2
* **1893/1894:** Nr. 2 i 1. Divisjon.

### Medaljer for Liverpool som vinner
* **1900-1901:** Ligamester 1. Divisjon.
* **1900-1901:** Liverpool Senior Cup.
* **1904-1905:** Ligamester 2. Divisjon.
* **1905-1906:** Ligamester 1. Divisjon.
* **1906-1907:** Sheriff of London Charity Shield

### Medaljer for Liverpool som nr. 2
* **1898-1899:** Nr. 2 i 1. Divisjon.
* **1909-1910:** Nr. 2 i 1. Divisjon.
* **1914-1915:** FA-Cup. Tapende finalist.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil på Liverpools offisielle hjemmeside.
Gerd Wiik

**Gerd Marie Wiik** (1921–2005) var en norsk skuespiller.

Wiik hadde i hovedsak sitt virke på scenen og opptrådte på teater Oslo Nye Teater, Nationaltheatret, Det norske teatret, Det Åpne Teater og Riksteatret. Hun hadde også oppdrag utenfor scenen. Blant annet medvirket hun i filmene *[[Pastor Jarman kommer hjem]]* (1958) og *[[Balladen om mestertyven Ole Høiland]]* (1970) samt i noen TV-serier og oppsetninger i Fjernsynsteatret på 1960-, 1970- og 1980-tallet. Hun medvirket også i flere hørespill.

Hun var gift med skuespiller og teatersjef Karl Eilert Wiik.

## TV
* 1965: *Raude roser åt meg*
* 1966: *[[Nederlaget]]*
* 1966: *Gisselet*
* 1967: *[[Don Carlos]]*
* 1970: *[[Selma Brøter]]*
* 1972: *Yerma*
* 1973: *[[Når vi døde vågner]]*
* 1976: *[[Fleksnes fataliteter]]* (TV-serie)
* 1976: *Erika*
* 1980: *[[Den som henger i en tråd (TV-serie)|Den som henger i en tråd]]* (TV-serie)
* 1980: ''Guro

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lena Brogren

**Lena Brogren** (1929–2005) var en svensk skuespiller.

Brogren debuterte i 1949 i Schamyl Baumans *Skolka skolan*, og har medvirket i rundt 40 film- og TV-produksjoner.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bedford-Stuyvesant

**Bedford-Stuyvesant** er et strøk (eng. neighborhood) i den sentrale delen av Brooklyn i New York. Navnet er en utvidelse av navnet på området Bedford for å inkludere området Stuyvesant Heights. «Stuyvesant» er fra Peter Stuyvesant, den siste guvernøren i Nieuw-Nederland.
Aubrey de Coucy

**Aubrey de Coucy** var jarl av Northumbria fra 1080, utnevnt av Vilhelm I av England, og inntil han gikk av.

Etter at jarl Waltheof gjorde opprør i 1075 ble fyrstebiskopen av Durham, William Walcher, midlertidig gjort til jarl. I 1080 ga Vilhelm jarldømmet til Aubrey de Coucy, en normannisk adelsmann fra Coucy i Frankrike. Kort tid etter, sannsynligvis det samme året, dro han tilbake til Normandie. Å være jarl i nordlige England var ikke noe han likte (eller innenfor hans kapasitet, han ble sett på som en «av liten nytte i vanskelige omstendigheter»). 

Med hans formelle avgang mistet han alle eiendommer som han hadde mange av i Midlands, det området i England som omtrent tilsvarer det gamle kongeriket Mercia. Han ble likevel ikke erstattet før i 1086 da jarldømmet ble gitt til Robert de Mowbray. Kort tid etter ble det gamle jarldømmet inngått i jarldømmene Northumberland og York. Hans engelske landområder ble ikke redistribuert på tiden rundt *[[Domesday Book|Dommedagsboken]]* ble nedskrevet, og hvor de ble anført som eid av jarl Aubrey (1086). Hans hovedområder ble etter hvert «Honour» («Ære») av Hinckley, en viktig bestanddel av landområdene til de senere jarlene av Leicester.

## Litteratur
* Hynde, Thomas (red.): *The Domesday Book: England's History Then and Now*. (1995)
* Stenton, Sir Frank M.: *Anglo-Saxon England Third Edition.* Oxford University Press, 1971.
Mohawk River

**Mohawk**-elva (engelsk: **Mohawk River**) er en betydelig elv i den nordlig-sentrale delen av delstaten New York i USA. Elva flyter rundt 230 km øst-sørøst fra Oneida County og renner ut i Hudson-elva nær Albany. Byene Schenectady, Amsterdam, Utica og Rome er bygget på dens bredder. Elven og dens kanaler, Eriekanalen, forbinder Hudsonelva og havna i New York City med De store sjøer ved Buffalo.

Elven har lenge vært viktig for transport og migrasjon vestover som en ferdselsåre mellom Allegheny og Adirondack-høylandene. Den fruktbare dalen har også tiltrukket seg tidlige bosettere, og et antall viktige slag i krigen mot franskmenn og indianere og den amerikanske uavhengighetskrigen ble utkjempet her.

Den midtre strekningen av elva renner gjennom Montgomery County hvor de fleste landsbyene til mohawk-nasjonen til irokeserne ligger. Mohawkene ble tvunget til å forlate regionen under uavhengighetskrigen.

Mohalk River ble på tidlig 1800-tall umåtelig viktig for USAs ekspansjon og økonomiske utvikling, med byggingen av Eriekanelen sumbiotisk med elveløpet. De amerikanske kanaler ble for noen tiår frem til utviklingen av jernbanenettet helt vesentlige for landets utvikling. Helt siden den tid da de britiske koloniene ved østkysten ekspanderte innover i landet, ble transportproblemene en kilde til stor bekymring. Dette var ikke unikt for Amerika, for mange steder var muskelkraft hovedmåten å få transportert gods på. Utnyttelse av navigerbare elver var mange steder den åpenbare løsning, men i Nord-Amerika var veien vestover vanskeliggjort av fjellkjeden Appalachene som steg opp mange steder bare  inn i landet, og lå som en  lang bom mot Vesten. Det var bar fem steder der man kunne frakte varer med muldyr og andre trekkdyr og vogner. Man kunne der seile opp elver så langt det gikk, omlaste til vogner eller trekkdyr, passere fjellene, og så omlaste til båter på elver i innlandet. 

Planer om å utvikle kanalforbindelser mellom elvene forelå tidlig. Det første forslaget til en slik kanal rundt Appalachenes nordlige utløperer kom i 1699, men først i 1798 ble selskapet Niagara Canal Company etablert og forberedelsene igangsatt. Den første seksjonen stod klar i 1819, og hele kanalen ble åpnet den 26. oktober 1825.  

Den største sideelva er Schoharie Creek.

## Eksterne lenker
*
Bjarne Bühring Dehli

**Bjarne Bühring Dehli** (født 10. juli 1884 i Furnes, død 18. april 1927 i Oslo) var en av Norges aller første boksepionerer. Han lærte boksing av sirkusdirektør Karl Norbeck i 1906 og stiftet Kristiania Bokseklub i 1909 som han ledet det året klubben eksisterte. Høsten 1910 ble han ansatt i Christiania Turnforenings Idrætsparti som bokseinstruktør, en jobb han hadde i ett år. Dehli var utdannet tannlege.

## Litteratur
* Egil Røyving, *[[Klar...Boks!]]*, 2005.
* *Oslo Turnforenings Historie 1855-1930*, 1930.
Kristiania Boxeklub

**Kristiania Boxeklub** ble stiftet 15. januar 1909 med tannlegestudent Bjarne Bühring Dehli som formann. Klubben hadde 45 medlemmer fra begynnelsen og trente onsdagene i Turnhallen i Kristiania. På grunn av politiets forbud mot offentlige konkurranser måtte Kristiania Boxeklub legge ned virksomheten året etter. Uten inntekter fra stevner hadde klubben ikke råd til å drive sin virksomhet. Klubben arrangerte det første NM i 1909 og noen propagandastevner i og utenfor Kristiania.

## Kilder
*Egil Røyving, Klar...Boks!, 2005.
Gustav Holst

**Gustav Holst** (født 21. september 1874 i Cheltenham i England, død 25. mai 1934 i London) var en britisk komponist. Han er mest kjent for orkestersuiten *[[The Planets|Planetene]]*, som delvis er inspirert av astrologi (Holst var selv astrolog). I *Choral Hymns from the Rig Veda* har Holst selv oversatt teksten fra sanskrit. Hans musikk og innstilling til livet var under innflytelse av folkemusikk, Østens filosofi og vennskapet med Ralph Vaughan Williams. 

Han var bror til Hollywood-skuespilleren Ernest Cossart og far til komponisten og dirigenten Imogen Holst, som skrev en biografi om ham i 1938.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Gustav Holst var den eldste av to barn av Adolph von Holst, som var yrkesmusiker, og hans hustru Clara Cox, født Lediard. Han stammet på farssiden fra en tyskbaltisk og latvisk-svensk familie. På morssiden var forfedrene overveiende britiske, men med et islett fra en spansk forfader. 

Han ønsket opprinnelig å bli pianist, men i en alder av sytten år måtte han legge dette til side på grunn av en nervebetennelse i armen. 

Holst studerte komposisjon (for Charles Villiers Stanford) og basun ved *[[Royal College of Music]]* i London. Deretter arbeidet han mellom 1898 og 1903 som trombonist i forskjellige orkester. Han var pedagog og virket som musikklærer ved St Paul's Girls' School i Hammesmith i London fra 1905 og ved Morley College fra 1907; han opprettholdt begge oppgavene frem til sin pensjonering. Han underviste dessuten i sang ved Wycombe Abbey School fra 1912 til 1917.

### Komponistkarriere
Holsts tidlige verker er influerte av Edvard Grieg, Richard Wagner, Richard Strauss og studiekameraten Ralph Vaughan Williams, og senere, via Vaughan Williams, av Maurice Ravels musikk. Ved influenser fra Ravel, hinduistisk spiritualisme og engelsk folkemusikk kunne Holst fløsrive seg fra Wagners og Strauss' innflytelse og forme sin egen stil. Holsts musikk er særmerke for sine ukonvensjonelle taktarter og melodier som etser seg fast.

Han ble verdensberømt med verket *Planetene* som er fra 1916 og er en orkestersuite i syv satser. Musikk herfra har blitt bukt av flere ramerikanske filmkomponister, som Danny Elfman, Elliot Goldenthal, Shirley Walker, Hans Zimmer og John Williams.

Holst komponerte nesten 200 verker, deriblant operaer, ballettmusikk, koraler (blant andre *[[In the Bleak Midwinter]]* og *[[I Vow to Thee, My Country]]*) og sanger.

## Verker
* 4 operaer: *Savitri, At The Boar´s Head.* 
* 2 konserter.
* 10 suiter: St. Paul´s Suite opus 29 nr. 2 (1913), *The Planets* opus 32 (1916).
* Symfoniske dikt: Egdon Heath.
* Mange korsanger. Choral Symphony, Choral Fantasy, Hymn of Jesus, Choral Hymns from the Rig Veda.
* Kammermusikkverker: terzetter.
* *«Duett for [[trombone]] and [[orgel|organ]]»* innspilt av Alain Trudel og Patrick Wedd på albumet *[[The Art of the Trombone]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Rombout Faydherbe

**Rombout Faydherbe** (født 14. desember 1649 i Mechelen, død ca. 1673 på Naxos?
), var en flamsk maler. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Faydherbe var sønn av billedhuggeren og arkitekten Lucas Faydherbe (1617–'97) og sønnesønn av Hendrik Faydherbe. Han gikk i lære hos Jacob Jordaens, Diepenbeeck og hos en av markgreve de Nointels hoffmalere, markgreven var en av Ludvig XIVs ambassadører.

Sytten år gammel ble han knivstukket i ryggen av Cornelis Vanden Brande, 23. mai 1666. Dette skjedde like utenfor «Koepoort», ved «van de Liersesteenweg». Vanden Brande ble 18. mai 1668 idømt en straff på åtte dager på vann og brød, ved siden av at han måtte be om tilgivelse og betale en bot på fjorten Brabantske skillinger. Knivstikket må ha vært livstruende, for domsdokumentene beskriver forbrytelsene blant annet med ordene *op peryckel van sterven* – med fare for å dø.

### Serbia
Fra 1670-'72 var Rombout i Serbia, nærmere bestemt Beograd, og i brevene han skrev hjem var det tydelig at han trivdes. Bortsett fra at han ba om penger, var det eneste han savnet sengetøyet sitt. 22. juli 1671 forteller han at den tyrkiske storvesiren hadde vært i Beograd, og at det i øyeblikket er forbudt å sende proviant dit. 

### Fremmet av ambassadør de Nointel
Etter sin «serbiske periode» oppholder han seg i selskapet til Charles Francois Olier, markgreve de Nointel, Frankrikes ambassadør i Konstantinopel. Faydherbe malte portrettene og medaljongene av sultan Mehmed IV og Reiskitab mellom 22. mai og 16. juni 1672, videre malte han også et bilde av Adrianopel (Edirne i dagens Tyrkia) og et portrett av den tyrkiske storvesiren. Portrettet han malte av sultanen var ifølge flere tyrkere en meget god gjengivelse av ham.

20. september 1673 reiste markgreve de Nointel og hans selskap fra Konstantinopel. Med i selskapet var blant annet Faydherbe og hans kollega, maleren J.F. Mareschal. 25. september 1673 gikk ambassadøren og følget hans ombord på et lasteskip i Therapia for å begynne på reisen som blant annet skulle føre dem til de greske øyene. Selskapet besøkte flere steder, som for eksempel Troja, Mykonos og Naxos før de fortsatte videre til Rhodos, Tripoli, Jaffa, Jerusalem, Pireus og Aten. Nointel hadde gitt Rombout Faydherbe i oppdrag å male alt som virket interessant under reisen. 

Dessverre kom ikke Rombout til å bli med følget under hele reisen. Enkelte hevder at han døde på slutten av 1673 på øyen Naxos, mens andre vitenskapsmenn ikke er enige i dette. Etter hva Philippus Van Thielen (Jan Philips sønn) fra Graz skrev til Guilliam Forchondt, en handelsmann fra Antwerpen som bodde i Wien, døde Rombout av pest uten at han fortalte hvor det skulle ha skjedd. Brevet er datert 14. desember, og man antar at året var 1673.

## Referanser
Gøril Havrevold

**Gøril Havrevold** (1914–1992) var en norsk skuespiller.

Etter middelskoleeksamen i 1930 gikk hun som sine søsken til scenen og debuterte i 1932 på Nationaltheatret der hun var ansatt til 1984. Hun brøt gjennom som  Pauline i sin senere svoger Nordahl Griegs stykke *[[Nederlaget]]* fra 1937. I tillegg til en rekke klassiske komedieroller spilte hun i Ibsen-stykker fra Solveig i Peer Gynt til fru Sørby i Vildanden. Med stipend fra Houen og Klaveness kunne hun i 1947 og 1948 studere i Sverige og Danmark og fikk Norsk Skuespillerforbund sin *æresnål* i 1948.

Havrevold fikk for det meste biroller på film. Hennes filmdebut var allerede i 1932 da hun var Marit i *[[En glad gutt (film)|En glad gutt]]*, og i ''Fant'' fra 1937 er hun den nydelige Johanne, fiskerbondens datter. I filmen *[[Dagny]]* hadde hun en større rolle. På TV medvirket hun i en episode av komiserien *[[Fleksnes]]*.

Hun ble ridder av St. Olavs Orden i 1985.

## Familie
Hun var datter av  Adam Egede-Nissen (1868–1953) og Goggi Egede-Nissen (1871–1951). Faren var postmester i Stavanger og sentral i Norges Kommunistiske Parti. Hun var søster av skuespillerne Aud Richter, Gerd Grieg, Ada Kramm, Oscar Egede-Nissen, Stig Egede-Nissen og Lill Egede-Nissen.

Gøril Egede-Nissen giftet seg i 1934 med skuespilleren Olafr Havrevold (1895–1975). Deres datter Berit Gøril Havrefold Finne (født 1936) var først gift med skuespiller Magne Bleness, senere med arkitekt Hans-Gabriel Finne, og mor til Carsten Bleness. Gørils andre ekteskap fra 1962 var med den over tretti år eldre kirurgen Ragnvald Ingebrigtsen (1882–1975) som hadde vært gift med Gørils søster Gerd fra 1922 til 1940 da de ble skilt, og Gerd giftet seg  med forfatteren Nordahl Grieg.

## Se også
* Slekten Egede-Nissen

## Filmografi
* 1981: *[[Fleksnes]] – [[Hjem, kjære hjem (Fleksnes-episode)|Hjem, kjære hjem]]* (TV-serie) – brudgommens mor
* 1980: *[[Mareritt ved midtsommer]]* – fru Gundersen
* 1977: *[[Kattelek]]* (Paula) (fjernsynsteater)
* 1977: *[[Dagny (film)|Dagny]]* (film) – Minda Juell, Dagnys mor
* 1977: *[[Farlig yrke]]* (TV-serie) – Vibeke Holst
* 1975: *[[Skraphandlerne]]* (film) – Emma Larsen
* 1957: *[[Toya & Heidi]]* (film) – tante Inger
* 1956: *[[Toya]]* (film) – tante Inger
* 1937: *[[Fant (film)|Fant]]* (film) – Johanne
* 1934: *[[Syndere i sommersol]]* (film) – Randi
* 1932: *[[En glad gutt (film)|En glad gutt]]* (film) – Marit

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Grameenphone

**Grameenphone** er det største mobiltelefonselskapet i Bangladesh. Det er eid 55,8% av det norske telefonselskapet Telenor og 34,2% av Grameen Telecom (eiet av Grameen Bank) og 10% av andre aksjonærer. Grameenphone lanserte sine tjenester i 1997, og var Telenors første satsing i Asia. Grameenphone hadde ved utgangen av fjerde kvartal i 2010 29,97 millioner kunder. 16. november 2009 startet handelen av Grameenphone-aksjer på børsene i Dhaka og Chittagong i Bangladesh.
 
## Village Phone
Selskapet har et forretningsmessig samarbeid med Grameen Telecom som gir mikrokredittlån til fattige kvinner som bruker lånet til å kjøpe en mobiltelefon som de låner ut til folk. Gjennom et lite påslag på ringeprisen tjener eieren av mobiltelefonen nok til både å betale lånet og til selv å skaffe seg en inntekt. 

Det er i dag over 250 000 landsbytelefoner i Bangladesh. Landsbytelefontjenesten i Bangladesh er tilgjengelig for 60 millioner mennesker og gjennomsnittlig telefonbruk for kvinnene i systemet er dobbelt så stor som for vanlige forretningsfolk. I områder hvor vanlig infrastruktur for kommunikasjon ikke er til stede, skaper landsbytelefonene kontakt mellom landsbyer og folk som før ikke hadde slik mulighet. 

## Økonomi
Telenor har investert 565 millioner kroner i selskapet, som ble opprettet i 1996. NORAD samt to internasjonale investeringsbanker bidro med penger i oppstarten. Telenors andel var i 2007 vurdert til en verdi på 12,4 milliarder kroner. Fredsprisvinneren Muhammad Yunus har prøvd å få en realisering av Telenors intensjonsavtale med Grameen Bank om at Telenor skulle selge seg ned i selskapet til fordel for Grameen Bank, men Telenor har ikke vært villige til det.

Grameenphones første resultat som børsnotert selskap var Q4'09. Omsetningen falt med 15,3 prosent sammenlignet med året før. Antall abonnenter økte med 1.274.000 til 23,259 millioner i løpet av kvartalet. Inntjening per kunde (arpu) har falt de siste årene. Investeringskostnadene (CAPEX) var på 349 millioner kroner, ned fra 1.144 millioner kroner samme kvartal 2008.

## Kritikk
Barnearbeid og farlige arbeidsforhold avsløres hos Grameenphone-leverandører. Grameenphone blir inlagt bøter på 300 millioner kroner av myndighetene i Bangladesh for å ha jukset med teletrafikken.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Konsernsjef Jon Fredrik Baksaas i Telenor: Mikrokreditt i praksis
* Offisiell hjemmeside for Grameen Phone
* Djuice Bangladesh
* Offisiell hjemmeside for Bangladesh Telegraph and Telephone Board
* Iqbal Quadir om The impact one cell phone can make on a village... TedTalks, July 2005
Johan Fillinger

**Johan Fillinger** (1918–1996) var en norsk skuespiller og regissør som hadde sitt hovedvirke på teaterscenen. Han tilbrakte mye av yrkeskarrieren i London. I tillegg bodde og virket han en periode i USA.

Fillinger begynte sin kunstnerkarriere som elev ved Trøndelag Teater, var deretter ved Chat Noir, Oslo Nye Teater og Studioteatret. Han flyttet til New York i 1954 og arbeidet med oppsetninger Off-Broadway. Han var også programdirektør for den europeiske avdelingen av Voice of America. Fra 1957 oppholdt han seg i Hollywood ved MGM og Walt Disney Productions i noen år. Som sceneinstruktør arbeidet han fra 1960 i Detroit, Oklahoma og Off Broadway, der han satte opp stykker av Ibsen, Strindberg og O'Neill. I 1964 flyttet han til London for å arbeide som pedagog og instruktør ved RADA og Webber Douglas Academy of Dramatic Arts. Han gjestet forskjellige steder og var fast instruktør ved Young Vic. Han hadde også oppdrag i Norge og jobbet som oversetter og delvis som regissør ved Nationaltheatret på 1970- og 1980-tallet. Sammen med Ole Paus oversatte han musikalen *[[The Rocky Horror Show]]* til norsk, som hadde premiere i 1977. Sangene ble også utgitt på LP-plate. Sammen med Anders Hatlo oversatte han musikalen *Bloody Mary*, som hadde premiere på Chat Noir i 1979. Han flyttet tilbake til Norge i 1988. I 1995 var han dramaansvarlig for stykket *Den evige ektemann*. Stykket gikk på Intimteatret og hadde Per Chr. Ellefsen og Sven Nordin i hovedrollene. Fillinger jobbet også med norske hørespill.

Fillinger var sønn av Karl Josef Fillinger (født 1890 i Bærum), og Solveig (født Hegle i 1896 i Steinkjer). Han var bror av Per Andreas Fillinger (1920–1942) som ble henrettet av den tyske okkupasjonsmakten under andre verdenskrig. Han var ugift og hadde ingen barn.

Han døde i 1996 av lungeemfysem, etter å ha slitt i en lengre periode med sykdommen.

## Film og TV

* 1951: Storfolk og småfolk (Pikens kvaler)
*1976: Helmer & Sigurdson – Farlig yrke (psykiater) (TV-serie)
*1977: Helmer & Sigurdson – Solospill (Herman Larang) (TV-serie)
*1978: Olsenbanden + Data-Harry sprenger verdensbanken (Justisministeren)
*1984: Men Olsenbanden var ikke død (Kunsthandler)
*1986: Blackout (Riksadvokaten)
*1982: Ta den ring – (Alberto Marco) (TV-serie)
*1981: Fleksnes – Episoden På topp-planet (presten) (TV-serie)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Johan Fillinger i Scenewebarkivet
*
Robert de Mowbray

**Robert de Mowbray** var jarl av Northumbria fra 1086 da Aubrey de Coucys land og titler endelige ble gitt videre, og han beholdt jarldømmet fram til 1095 da han ble avsatt for å ha gjort opprør mot Vilhelm Rufus, konge av England. Robert de Mowbray var nevø av Geoffrey de Montbray, bishop av Coutances.

Robert de Mowbray ble med i opprøret i 1088 og senere i et opprør i 1095. I dette året nektet han å komme til kong Vilhelm Rufus’ Curia Regis, det trefoldige-årlige hoff hvor beslutninger ble gjort og gitt til de mektige lordene. Vilhelm ledet derfor en hær mot Robert de Mowbray og beseiret ham. Jarlen ble avsatt og fengslet. Etter Robert de Mowbray var det gamle angelsaksiske jarldømmet ubesatt for en tid og i realiteten fjernet. Det ble egentlig aldri besatt igjen før inntil adelsfamilien Percy fra Huset York på 1300-tallet, men da som en del av jarldømmet Northumberland.
Liste over fylker i Utah

**Liste over fylker i Utah**. Den amerikanske delstaten Utah består av 29 fylker (counties):

*Beaver County
*Box Elder County
*Cache County
*Carbon County
*Daggett County
*Davis County
*Duchesne County
*Emery County
*Garfield County
*Grand County
*Iron County
*Juab County
*Kane County
*Millard County
*Morgan County
*Piute County
*Rich County
*Salt Lake County
*San Juan County
*Sanpete County
*Sevier County
*Summit County
*Tooele County
*Uintah County
*Utah County
*Wasatch County
*Washington County
*Wayne County
*Weber County

## Referanser
Steinar Kvale

**Steinar Kvale** (født 5. februar 1938, død 12. mars 2008) var en norsk psykolog som i mange år var virksom i Danmark. Kvale ble cand.psychol. ved Universitetet i Oslo i 1964, og dr.philos. samme sted i 1974. Samme år ble han ansatt ved Aarhus Universitet, hvor han fra 1982 var professor i pedagogisk psykologi. 

Kvale arbeidet tidlig med metapsykologiske emner, og etablerte seg som en ledende tenker innen den kvalitative forskningstradisjonen. Han nedla også betydelig arbeid i analysen av forholdet mellom psykologien og det postmoderne. Samtidig var Kvale samfunnsmessig engasjert, og påpekte hvordan akademisk psykologi ofte kunne utgjøre et implisitt forsvar for et kapitalistisk system. 

Kvale ble æresdoktor ved Göteborgs universitet i 2001. Han var gift med Tone Saugstad.

## Bibliografi (utdrag)
* 1963: *Metapsykologi* (med Carl Erik Grenness) 
* 1972: *Prüfung und Herrschaft – Hochschulprüfungen zwischen Ritual und Rationalisierung*
* 1980: *Spillet om karakterer i gymnasiet – elevinterviews om bivirkninger af adgangsbegrænsning*
* 1992: *Psychology and Postmodernism* (redaktør)
* 1996: *Inter Views – An Introduction to Qualitative Research Interviewing*

## Referanser


## Litteratur
* Hjort, H., Reichelt, S. & Tschudi, F. (2008): «Steinar Kvale (1938 – 2008)» i: *Tidsskrift for Norsk Psykologforening*, **45**, s. 610-611.
Tsjeljabinsk oblast

**Tsjeljabinsk oblast** (russisk Челябинская область) er en russisk oblast som ligger ved den sørlige delen av Uralfjellene. Hovedstaden er Tsjeljabinsk. Andre store byer er Magnitogorsk, Zlatoust, Miass, Kopejsk og Oziorsk.

Oblasten ligger i den føderale kretsen Ural og grenser i sørøst mot Kasakhstan, i vest mot republikken Basjkortostan, i nord mot Sverdlovsk oblast og Kurgan oblast i øst. Klimaet er typisk kontinentalt, med kalde vinte og varme somre.

## Historie
Regionen ble bosatt av basjkirer. De levde i århundrer under mongolsk herredømme. Vel tilhørte området siden 1500-tallet nominelt Tsar-Russland, men noen slaviske (russiske) nybyggere kom ikke i fang for alvor før tidlig på 1700-tallet. Fra 1744 til 1919 var dette del av guvernementet Orenburg. Den 27. august 1919 ble så  guvernementet Tsjeljabinsk dannet. 3. november 1923 forsvant dette igjen fra kartet. Tsjeljabinsk ble da del av det nydannede og meget store Ural oblast. Den 17. januar 1934 ble oblasten oppdelt. Av en av delene oppstod da oblasten Tsjeljabinsk. Siden utskillelsen av Kurgan oblast den 6. februar 1943 har oblastens grenser vært uforandrede (pr 2018).

## Demografi
3 476 217 (Folketellingen i 2010),  3 603 339 (Folketellingen i 2002), 3 623 732 (Folketellingen i 1989).

Oblasten er høyt urbanisert.

Ifølge Folketellingen i 2010 var oblastens etniske blanding slik:
* Russere: 2 829 899 (83,8 %)
* Tatarer: 180 913 (5,4 %)
* Basjkirer: 162 513 (4,8 %)
* Ukrainere: 50 081 (1,5 %)
* Kasaker: 35 297 (1,0 %)
* Tyskere: 18 687 (0,5 %)
* Belarusere: 13 035 (0,4 %)
* Mordviner: 12 147 (0,2 %)
* Armenere: 9 311 (0,1 %)
* Andre: 65 190 (1,6 %)
99 144 innbyggere er ikke tatt med i målingen. 

I 2012 var det  fødsler(14,3 per 1000 innbygger) og  døde(14,2 per 1000) i oblasten.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Artikkel fra Kommersant på engelsk.
Slaget ved Plymouth (1652)

**Slaget ved Plymouth** fant sted 26. august 1652, under den første engelsk-nederlandske krig. 

## Forløp
General-til-sjøs George Ayscue ledet en flåte på 40 skip og 5 brannskip som angrep en nederlandsk konvoi på 23 skip og 6 brannskip under ledelse av visekommandør Michiel de Ruyter som skulle eskortere handelsskip ut i Atlanterhavet. 

Før krigen begynte var de to kommandørene venner.

Forskjellen i antall ble oppveid såvel av den dårlige moralen blant leiesoldatene i den engelske konvoien som at de væpnede sjøfolkene ombord på handelsskipene deltok. At De Ruyter satte inn bevæpnede sjømenn var et nytt trekk, soldater hadde ikke blitt satt inn til sjøs på denne måten før. Dette kan sees som en forløper for den nederlandske spesialstyrken korps mariniers som ble offisielt stiftet 13 år senere. En annen faktor var nederlendernes systematiske beskyting av de engelske skipenes master og rigg. 

Selv om de engelske skipene var i flertall og bedre bevæpnet, klarte mange av dem ikke å beholde sine posisjoner i angrepslinjen, dermed mistet Ayscue overtaket. Slaget fortsatte hele ettermiddagen. Da kvelden kom, var Ayscue tvunget til å avbryte angrepet. Ayscue avbrøt trefningen og seilte tilbake til Plymouth for reparasjoner av flåten. Han ble forfulgt av de Ruyter som planla å angripe de engelske skipene mens de lå for anker før vinden snudde, mens den nederlandske konvoien seilte videre til Atlanterhavet. 

Ingen skip gikk tapt, men begge sidene led tunge tapstall blant mannskapene.

Ayscue utnevnte seg selv til seierherre, noe som ikke overbeviste mange. Han ble fratatt sin kommando og forlot England. Hvorvidt denne reaksjonen ble basert på politiske grunner eller hans krigsinnsats er ukjent.

### De britiske skipene (George Ayscue)
Listen over den engelske slagordenen som ble publisert i R.C. Andersons «English Fleet-Lists in the First Dutch War», i *Mariner's Mirror*, Vol. XXIV (1938) er ikke komplett. Skip markert med * er usikre. Den engelske betegnelsen som er brukt på skipene som er angitt som linjeskip i listen nedenfor er *merchantman*.

### De nederlandske skipene (Michiel de Ruyter)

De ulike admiralitetene angis ved hjelp av de følgende bokstavene:
A: Amsterdam, A-VOC: Utstyrt og sendt av VOCs kammer i Amsterdam, F: Friesland (Dokkum), N: Noorder kwartier, R: Rotterdam, R-Dir: Direksjonsskip (privateid) fra Rotterdam, Vl-Dir: Direksjonsskip (privateid) fra Vlissingen, Z – Zeeland.

## Kilder
**Mariner's Mirror* vol. 24 (1938)
**Friesche Volksalmanak* s. 41-42 (1891)
Slaget ved Plymouth

**Slaget ved Plymouth** kan referere til:

* Slaget ved Plymouth (1652) i den første engelsk-nederlandske krig
* Slaget ved Plymouth (1864) i den amerikanske borgerkrigen
Asbjørn Toms

**Asbjørn Magnus Toms** (1915–1990) var en norsk skuespiller, regissør og dramatiker.

Toms begynte som elev på Det Norske Teatret i 1940 og scenedebuterte der året etter. Han var ansatt der fra 1941 og frem til han gikk av med pensjon i 1986.

Sammen med Alf Prøysen dramatiserte han Prøysens roman *[[Trost i taklampa]]* i 1952 for scene, og videre til musikal i 1963. De samarbeidet ellers om komediene *To pinner i kors* (1954), *Tingel-Tangel i natt* (1959) og barneteaterstykket *[[Sirkus Mikkelikski]]* (1954). Etter Prøysens død i 1970 laget han tre kabareter basert på Prøysens viser og stubber, karakterisert som «ein slags prøysensk ønskekonsert»: *Kjæm du i kveld* (1974), *Når groværet kjem* (1980) og *Nå seile vi på Mjøsa* (1988), den siste sammen med Barthold Halle. Toms har også laget barneforestillingene *[[I bakvendtland]]* (1972), *[[Fra Hompetitten til Bakvendtland|Hompetitten]]* (1977) og *[[Teskjekjerringa|Teskjekjerringa på camping]]* (1989).

Han samarbeidet med Kjell Aukrust om sceneversjonen av *[[Muskedunder og sirupsnipper]]* (1961), med Alfred Hauge om dramatiseringen av *[[Cleng Peerson]]*, med Vera Henriksen om dramatiseringen av *Vargtid* og *Selshemnaren* (begge 1960).

Toms skrev og instruerte stykket *Konflikt* på Riksteatret i 1974, et stykke som omhandlet Menstadslaget. Han skrev også flere barneteaterstykker med utgangspunkt i eventyr.

Toms ble i 1986 tildelt Kongens fortjenstmedalje.

## Filmografi
Asbjørn Toms hadde få roller på film:
* 1939 &ndash; *[[De vergeløse (film)|De vergeløse]]* (Lorang)
* 1975 &ndash; *[[Min Marion]]* (En bonde)
* 1977 &ndash; *[[Dagny]]* (Henrik Ibsen)
* 1981 &ndash; *[[Fleksnes]]* – På topp-planet (sjefen til Fleksnes) (TV-serie)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Verneplan II for vassdrag

**Verneplan II for vassdrag** er den andre av fire verneplaner for vassdrag. Sperstadutvalget, som også utredet den første verneplanen, fortsatte dette arbeidet. Dette resulterte i at Stortinget i 1980 vedtok varig vern av 51 nye vassdragsobjekter og at 133 vassdrag ble vernet midlertidig fram til 1985 sammen med de 51 fra «Verneplan I».

## Vernede vassdrag

Under følger en fylkesvis liste over vassdrag som ble vernet under Verneplan II for vassdrag.

### [[Hedmark]]

* Mistra
* Veslesølna

### [[Oppland]]

* Gausa
* Frya
* Skakadalsåni
* Rudøla
* Otrøelva

### [[Telemark]]

* Austbygdåe
* Kvenna

### [[Vest-Agder]]

* Taumeelva

### [[Rogaland]]

* Imselva
* Vormo

### [[Hordaland]]

* Vaulaelva
* Eikefetelvi

### [[Sør-Trøndelag]]

* Grytelvvassdraget
* Vikelva
* Oldelva
* Hofstadelva
* Steinselva

### [[Nord-Trøndelag]]

* Lindseta
* Holderen, Gjevsjøen, Grøningen, Langvatnet

### [[Nordland]]

* Fusta
* Store Tverråga
* Villumselva
* Kvitforsvassdraget

### [[Troms]]

* Botnelva
* Gausvikelva
* Storelva til Sørvik
* Tennevikelva
* Håkavikelva
* Sommersetelva
* Sagelva (Salangen)
* Lakselva (Laksfjorden i Lenvik)
* Lakselva (Gisundet i Lenvik)
* Fauldalselva
* Navitelva
* Badderelva
* Nordbotnelva
* Kvænangselva
* Storelva (Burfjorden)

### [[Finnmark]]

* Bognelva
* Alta-Kautokeinovassdraget
* Vassbotnelva
* Russelva
* Hamnelva
* Smørfjordelva
* Billefjordelva
* Brennelva
* Lille Porsangelva
* Veidneselva
* Langfjordelva
* Tana
* Skallelva
* Nyelva
* Reppenelva
* Tårnelva
* Grense Jakobselv

## Eksterne lenker

* Liste over vernede vassdrag fra NVE
* Miljøstatus i Norge: Vernede vassdrag
* St.prp. nr. 77 (1979–1980) verneplan II for vassdrag
Jazz Police

**The Jazz Police** var en norsk jazzgruppe etablert i 1988. 

Bandet selv kalte stilen sin "*dissonant balkanpop, eller jaktjazz*".

Originalbesetningen var en kvartett bestående av Atle Pakusch Gundersen, Ole Bendik Eilertsen, Hector Novas og Øivind Hånes.  De ga ut EPen *Bizarre Intelligence* (1988) på Hånes' eget plateselskap Bajkal Records. Debutalbumet *Dinky Toy Mystery* (1990) ble spilt inn i Rainbow Studio med lydtekniker Jan Erik Kongshaug og produsent Yngve Blokhus. Gruppa spilte blant annet på Moldejazz i 1991.

Senere utvidet de til kvintett med Tine Asmundsen på bass, og ga ut plata *A Long Night Coming* i 1992.

I 1993 kom albumet *Tangled*, nå i trioformat med Asmundsen, Novas og Eilertsen.

## Medlemmer

* Tine Asmundsen – bass (1990, 1993–)
* Hector Novas – trommer, perkusjon, mallets (1988–)
* Ole Bendik Eilertsen – gitar, komponist, vokal, bass (1988–)

### Tidligere medlemmer
* Øivind Hånes – piano, vokal, komponist (1988–1992)
* Atle Pakusch Gundersen – gitar, komponist (1988–1992)
* Bjørn E. Pettersen – bass (1991–1993)

## Diskografi

* 1988: *Bizarre Intelligence* – EP (Bajkal Records, Musikkoperatørene AS)
* 1990: *Dinky Toy Mystery* (VEPS, Vårt Eget PlateSelskap)
* 1992: *A Long Night Coming* (BBC Records)
* 1993: *Tangled* (Percussion Service, Musikkoperatørene AS)

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Samoas flagg

**Samoas flagg** ble tatt i bruk 24. februar 1949. Er rød, med en blå kanton, og på kanton er fem stjerner som utgjør stjernebildet Sørkorset i hvit.

## Eksterne lenker
*
Tongas flagg

**[[Tonga]]s flagg** ble tatt i bruk 4. november 1875.

Flagget minner om flagget til Røde Kors. Opprinnelig var flagget identisk med Røde Kors' flagg, men for å unngå forvirring ble det endret til dagens flagg. Flagget har vært i bruk siden 1864, men ble offisielt tatt i bruk i 1875. I Tongas grunnlov står det at flagget aldri skal endres.
Lise

**Lise** er en opprinnelig nedertysk kortform av kvinnenavnet Elisabeth. Navnet Elisabeth er en gresk omskrivelse av det hebraiske Elisjeba som betyr «Gud er fullkommen» eller «hun som ærer Gud».

## Utbredelse

|}

Lise har i nyere tid aldri vært blant de mest populære døpenavnene i Norge. Navnet hadde størst popularitet i perioden ca. 1960-1990. Populære sammensettinger av navnet er: Anne-Lise, Inger-Lise, Annelise og Trine-Lise.

## Kjente personer med navnet
Listen er ordnet kronologisk etter fødselsår
* Lise Meitner (1878–1968), østerriksk-tysk atomfysiker
* Lise Lindbæk (1905–1961), journalist og forfatter
* Anne-Lise Tangstad (1935–1981), skuespiller
* Anne-Lise Knoff (1937–2005), maler, grafiker og illustratør
* Lise Fjeldstad (født 1939), skuespillerinne og instruktør
* Lise Skjåk Bræk (født 1941), kunsthåndverker og designer
* Anne-Lise Berntsen (1943–2012), sanger (sporan)
* Anne-Lise Børresen-Dale (født 1946), kreftforsker
* Inger Lise Rypdal (født 1949), musiker og sanger
* Anne Lise Gjøstøl (født 1952), sanger
* Anne Lise Ådnøy (født 1957), biskop
* Anne Lise Ryel (født 1958), jurist og likestillingsombud
* Inger Lise Hegge (født 1965), langrennsløper
* Stine Lise Hattestad (født 1966), fristilalpinist
* Tone-Lise Skagefoss (født 1974), Idol-dommer
* Lise Myhre (født 1975), tegner Nemi
* Trine Lise Olsen (født 1975), komiker
* Lise Finckenhagen (født 1976), kokk
* Lise Klaveness (født 1981), jurist, fotballspiller og president i NFF
* Lise Løke (født 1984), håndballspiller
* Lise Davidsen (født 1987), operasanger (sopran)
* Inger Lise Hope (født 1989), sanger og skuepiller

## Annen bruk av navnet
* *Lise* var blant de hundre vanligste navnene på kyr i Norge i 1988.

## Se også
* Liseberg – fornøyelsespark i Göteborg, Sverige

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kjell-Olof Bornemark

**Kjell-Olof Bornemark** (født 1924, død 20. september 2006) var en svensk forfatter.

Bornemark var telegrafist i den svenske marinen og handelsflåten fram til 1951. Deretter arbeidet han i forlag, presse og PR-virksomhet, blant annet som sjefredaktør i det sosialistiske politiske tidsskriftet *Tidsignal*.

Mellom 1982 og 1994 utga han åtte prisbelønnede thrillere og spionromaner. Bøkene ble oversatt til åtte språk, deriblant fransk, tysk og engelsk. 

## Bibliografi
* *Legat till en trolös* (1982)
* *Skiljelinjen* (1983)
* *Förgiftat område* (1984)
* *Handgången man* (1986)
* *Skyldig utan skuld* (1989)
* *De malätna* (1991)
* *Kontrollören* (1992)
* *Spelaren* (1994)

### Oversettelser til norsk

## Priser og utmerkelser
*  – Svenska Deckarakademins pris för bästa svenska kriminalroman, for *Skyldig utan skuld*
*  – Svenska Deckarakademins debutant-diplom, for *Legat till en trolös*  
*  – Sherlock-prisen, for *Legat till en trolös*

## Referanser


## Eksterne lenker
* Dagens Nyheter - nekrolog
EasyConnect

**EasyConnect AS** er en norsk teleselskap med hovedsete i Nesttun i Bergen. I dag er firmaet mest kjent som selskapet bak Opplysning 1890. 

## Eksterne lenker
* EasyConnect AS
* Gul fusjonerer med Easy Connect
Aktantmodellen

**Aktantmodellen** er en analysemodell for tolkning av eventyr og andre litterære tekster. Modellen er presentert av den fransk-litauiske litteraturforskeren Algirdas Greimas. Den bygger på den russiske folkloristen Vladimir Propps undersøkelser av russiske folkeeventyr.

I aktantmodellen (ofte kalt Greimas' aktantmodell) arbeider man med følgende punkter:
*subjektet. (*Helten*)
*prosjektet / målet / objektet (eks. *prinsessen*)
*hjelpere (god venner, vismenn, hjelpemidler)
*motstandere (eks. *rivaler*)
*giver (eks. kongen)
*mottaker (eks. Askeladden)

Giver → Objekt → Mottaker

Hjelper → Subjekt ← Motstander

Greimas' poeng er at antall aktanter i et eventyr kan begrenses til seks.
## Referanser
Valborgsnatten

**Valborgsnatten** eller **Valborgnatten** (tysk *Walpurgisnacht*, engelsk *Walpurgis Night*) er en tradisjonell fest knyttet til den katolske feiringen av Sankt Valborg (Walpurgis, Walburga, 710–779) om kvelden valborgsmesseaften eller valborgmesse (latin *festum Valburgis virginis*) 30. april eller natt til valborgsdag 1. mai.

Den kristne minnedagen har falt sammen med en stor nord- og sentraleuropisk vårfest med hedenske røtter, og tradisjonene har blitt blandet sammen i den folkelige markeringen. Valborgsmesseaften, kvelden før natten, har blitt feiret på ulikt vis i blant annet Sverige, Finland, Estland, Tsjekkia og Tyskland. Ifølge folketroen ble det holdt heksesabbat denne natten, og bålbrenning skulle beskytte mot onde makter. Flere steder pyntet man også hus med nyutsprunget løv til 1. mai som en feiring av fruktbarhet og markens grøde. 

Valborgsdag inntreffer seks måneder etter allehelgensdag (1. november).

Mens betegnelsene Valborgmesse og Valborgsmässa har blitt brukt i Danmark og Sverige, har markeringen hatt liten betydning i Norge. Tradisjonen med beskyttende bål har i Norge isteden blitt forbundet med feiringen av sankthans midt på sommeren. Skikker på Sørvestlandet kan likevel knyttes til den kontinentale vårfesten 1. mai. 

## Katolsk bakgrunn
Navnet skriver seg fra den angelsaksiske helgenen Sankt Valborg (Walpurga, ca. 710&ndash;779). Hun var abbedisse i klosteret i Heidenheim i Schwaben i Tyskland. Den katolske helgenfeiringen av henne ble imidlertid knyttet til allerede etablerte, hedenske vår- og fruktbarhetsriter fra eldre tid. 

## Feiring og tradisjoner
Valborgsmesseaften blir fremdeles feiret blant annet i Sverige og Finland. Tradisjonene varierer, men i Sverige tennes et bål som kalles *majbrasa* eller *valborgsmässobål*, og det er ofte fyrverkeri. Ved Lunds universitet er det også spesielle arrangementer denne *sista april*. I Helsingfors blir statuen av Havis Amanda påsatt en studentlue denne kvelden. I Åbo synger studentkoret Brahe Djäknar, sammen med Florakören, inn våren på Vårdberget klokken 18 finsk tid. Dette sendes direkte på nasjonal finsk TV (Yle 5). Mennesker samles da i Vårdbergsparken for å følge programmet, tar på seg studentluene sammen, og skåler med musserende vin. I Finland er det ingen fyrverkeri på Valborgsmesseaften.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Valborgsmässoafton; nordiskamuseet.se
*Yle om Valborgsfeiring
Norsk navnekomité for fugl

**Norsk navnekomité for fugl** (**NNKF**) er en komité oppnevnt av BirdLife Norge (tidligere Norsk Ornitologisk Forening), som fra 1990 til 2008 arbeidet med å sette  **norske navn på verdens fugler** (opprinnelig regnet til omkring  arter) fugler. Lista skal refereres som Syvertsen *et al.* (2008). Listen ble oppdatert i desember 2017, noe som har medført at flere arter har fått nye norske navn og at  arter som ikke tidligere var navngitt nå har fått et norsk navn. Den nye lista skal i henhold til Morten Bergan (sekretær i NNKF per januar 2018) refereres som Syvertsen *et al.* (2017). Listen ble på nytt oppdatert i 2020 og inneholder  arter. Listen skal refereres som Syvertsen *et al,* (2020).

## Referanser




## Eksterne lenker
* Aftenposten: «De mater oss med fuglenavn»
* birdlife.no Komitéens hjemmeside
Tuvalus flagg

**Tuvalus flagg** ble tatt i bruk da landet fikk sin uavhengighet i 1978, etter utskillelsen fra Gilbertøyene i 1976. Det har lyseblå duk med ni gylne stjerner. Storbritannias flagg vises i øverste venstre hjørne av flagget. Det tidligere flagget (med Gilbertøyene) var også basert på det britiske, men med riksvåpenet.

Stjernene representerer de ni øygruppene som Tuvalu består av. I 1995 ble flagget erstattet av et nytt flagg som ikke var basert på det britiske flagget. Innbyggerne likte imidlertid ikke det nye flagget, de følte at det var et steg i retning av å skifte ut det populære britiske monarkiet med en republikk. Det gamle flagget ble igjen tatt i bruk i 1997, med bare små endringer.

## Historiske flagg

Fil:Flag of the Gilbert and Ellice Islands (1937–1976).svg|Flagget til den britiske kolonien Gilbert- og Elliceøyene, som Tuvalu var en del av
Fil:Flag of Tuvalu (1976–1978).svg|Territoriet Tuvalus flagg fra 1. oktober 1976 til 1. oktober 1978
Fil:Flag of Tuvalu (1978–1995).svg|Tuvalus flagg fra 1. oktober 1978 til 1. oktober 1995
Fil:Flag of Tuvalu (1995).svg|Tuvalus flagg fra oktober til desember 1995
Fil:Flag of Tuvalu (1996–1997).svg|Tuvalus flagg fra januar 1996 til 11. april 1997


## Eksterne lenker
* [Tuvalu National Flag (Amendment) Act 1997](http://cow.vanuatu.usp.ac.fj/Paclawmat/Tuvalu_legislation/1997/TUVALU%20NATIONAL%20FLAG%20(AMENDMENT)%20ACT.pdf)
* Tuvalu hos Flags of the World
* Tuvalu – Flagg og skjold i Store norske leksikon
Septiktank

En **septiktank**  er et lite kloakkrenseanlegg beregnet for en husstand for oppsamling av toalettavfall. Septiktanker brukes hovedsakelig i spredtbygde strøk, der det ikke er utbygd kommunale rensesystemer, på fly, i båter, på tog og i en del fritidshus som mangler tilknytning til kommunalt avløpsnett eller egen brønn med infiltrering. 

En septiktank er en slamutskiller, der fast stoff blir liggende igjen, mens væsken føres videre ut til rensing eller i havet. Tanken må tømmes – i de fleste kommuner er dette organisert og utføres av pumpebiler. 

I Norge er rundt 20 % av innbyggerne tilkoblet separate (private) avløpsrenseanlegg. 

## Se også
* Septik
Norsk sjeldenhetskomité for fugl

**Norsk sjeldenhetskomité for fugl** (**NSKF**) ble opprettet av BirdLife Norge i 1975. Komitéen arbeider med å kvalitetssikre observasjoner av sjeldne arter og underarter av fugler gjort i Norge. Årsrapporter over sjeldne funn publiseres i BirdLife Norge sin årbok *Fugleåret*. 

Fra 1975 til 1978 het komitéen *Norsk navne- og sjeldenhetskomite* (NNSK), men fra og med 1979 ble *Norsk sjeldenhetskomité for fugl* og Norsk navnekomité for fugl delt. NSKF består av seks medlemmer. I tillegg finnes det 19 lokale rapport og sjeldenhetskomitéer, som kvalitetssikrer regionalt sjeldne og uvanlige arter i sitt ansvarsområde. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Norsk sjeldenhetskomité for fugl
Eilert Sundts gate

**Eilert Sundts gate** finnes flere steder:

* Eilert Sundts gate (Oslo)
* Eilert Sundts gate (Trondheim)
* Eilert Sundts gate (Stavanger)
* Eilert Sundts gate (Kongsberg)
* Eilert Sundts gate Vest (Skien)
Tjumen oblast

**Tjumen oblast** (russisk: Тюменская область, *Tjumenskaja oblast*) er en stor russisk oblast som ligger på østsiden av uralfjellene og dekker brorparten av det vestsibirske lavland. En stor del av fylket utgjøres av de to autonome distriktene (okrug) Khanty-Mansia og Jamalo-Nenetsk, uten disse har oblasten et areal på nær 160 tusen km².

Den største elva er Irtysj som renner ut i Ob.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Artikkel fra Kommersant