open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Oberkommando der Wehrmacht

***Oberkommando der Wehrmacht*** (forkortet **OKW**, norsk: «Vernemaktens overkommando») var den øverste militære planleggings- og administrasjonsmyndigheten i Nazi-Tyskland fra februar 1938 til Tysklands kapitulasjon 8. mai 1945. Til tross for navnet, var ikke OKW en ren overkommando for *[[Wehrmacht]]*; hærens egen overkommando var *OKH* (*Oberkommando des Heeres*), som stod under general Franz Halder frem til 1942. OKW stod direkte under Adolf Hitler og hadde ansvar for overordnet strategi og koordinering mellom hæren, marinen og flyvåpenet.

OKW ble etablert etter at feltmarskalk og forsvarsminister Werner von Blomberg (1878–1946) måtte tre tilbake fra sitt embete. Frem til da hadde den tyske hæren vært underlagt Rikskrigsministeriet (*[[Reichswehr]]ministerium* fram til 1935, deretter *Reichskriegsministerium*, «rikskrigsdepartementet»). Grunnlaget for opprettelsen var en forordning utstedt av Adolf Hitler 4. februar 1938, som avskaffet krigsministeriet og overførte dets funksjoner til OKW.

Leder for OKW under hele krigen var generalfeltmarskalk Wilhelm Keitel (1882–1946), som fungerte som Hitlers nærmeste militære rådgiver. Keitel var beryktet for sin lojalitet overfor Hitler og ble etter krigen dømt til døden under Nürnbergprosessene.

OKWs hovedkvarter lå i Wünsdorf ved Zossen nær Berlin. Komplekset omfattet både administrative bygninger og underjordiske bunkeranlegg, og ble etter 1945 overtatt av Den røde armé som base for sovjetiske styrker i Øst-Tyskland.

Selv om OKW hadde formell myndighet over alle tre våpengrener – hæren, marinen og flyvåpenet – hadde de respektive overkommandoene stor grad av selvstendighet:
* *[[Oberkommando des Heeres]]* (OKH) – Hærens overkommando
* *Oberkommando der [[Kriegsmarine|Marine]]* (OKM) – Marinens overkommando
* *Oberkommando der [[Luftwaffe (Wehrmacht)|Luftwaffe]]* (OKL) – Flyvåpenets overkommando

I praksis ble OKWs rolle mer et strategisk koordinerings- og planleggingsorgan direkte under Hitler, mens de operative beslutningene ofte ble tatt av de enkelte våpengrenenes ledelse.

## Se også
* Tysklands generalstab
* Wehrmacht
* Nürnbergprosessene

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Das Oberkommando der Wehrmacht (OKW), fra Deutsches Historisches Museum
*  Das Oberkommando der Wehrmacht, fra Lexikon derWehrmacht
Édouard Daladier

**Édouard Daladier** (født 18. juni 1884 i Carpentras i Frankrike, død 10. oktober 1970 i Paris) var en fransk politiker (Parti Radical Socialiste).

## Bakgrunn og virke
Daladier var medlem av Parti Radical Socialiste og parlamentsmedlem fra 1919. Mellom 1927 og 1932 var han partiformann og medansvarlig for bruddene med det sosialistiske parti i 1926 og med den konservative statsminister Raymond Poincaré i november 1928. 

Fra 1924 var han flere ganger minister med forskjellige porteføljer, og på trettitallet (1933, 1934, 1938 – 1940) flere ganger statsminister for sentrum-høyre-koalisjoner. Under Folkefrontsregjeringen var han krigsminister. 

I 1938 tilsluttet han seg den britiske Appeasementpolitikk og hadde sammen med Arthur Neville Chamberlain en vesentlig andel i inngåelsen av Münchenavtalen som i løpet av sudetkrisen førte til at de sudetentyske områdene i Tsjekkoslovakia ble avstått til Det tyske rike. 

Den  3. september 1939, etter Hitlers invasjon i Polen den 1. september 1939, erklærte Daladier krig mot Tyskland, i pakt med Frankrikes bistandsavtale med Polen. Han gjorde dette nølende, i det han i det lengste hadde forsøkt å unngå en storkrig. 

I mars 1940 trådte Daladier tilbake fra statsministerembedet, fordi offentligheten mente at han hadde sviktet Finland ved ikke å sende landet hjelp mot de angripende sovjetrusserne under vinterkrigen. Hans etterfølger i embedet ble Paul Reynaud. 

Etter nederlaget mot Tyskland i slaget om Frankrike flyktet Daladier til Marokko. Der ble han imidlertid tatt til fange, og anklaget av Vichy-regjeringen for forræderi. Fra 1943 til 1945 var Daladier internert i Tyskland.

Fra 1946 til 1958 var han igjen parlamentsmedlem, og var Charles de Gaulles motspiller under Den fjerde republikk. Fra 1956 var han sitt partis fraksjonsleder i nasjonalforsamlingen. Daladier var ærespresident for sitt parti inntil det ble sammenslått med Parti socialiste français. Fra 1953 til 1958 var han også borgermester i Avignon.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Frankenstein’s Daughter

***Frankenstein's Daughter*** er en amerikansk film, hvor den opprinnelige historien om Frankensteins monster var basert på romanen *Frankenstein* av Mary Shelley.

Filmen var den tredje av fire klassiske drive-in-filmer av produsent Marc Frederic og regissør Richard Cunha.

## Handling
Trudy Morton er en tenåring som bor sammen med sin onkel Carter Morgan. Hun får mareritt hvor hun drømmer om at hun er et monster som løper rundt i gatene om natten. Trudy mener drømmene er ekte. Kjæresten hennes Johnny Bruder gjør ikke det. Det gjør heller ikke vennene hennes, Suzie Lawler eller Don. Det viser seg at Trudy faktisk blir et monster om natten, takket være Carters merkelige laboratorie-assistent Oliver Frank. Han bor sammen med dem, og arbeider i Carters laboratorium. Carters mål er å eliminere all sykdom, slik at folk kan leve evig. Men Olivers mål viser seg å være noe ganske annet.

Carter bryter seg inn i Rockwell Labs for å finne Digenerol, et kjemikalie han behøver for sine eksperimenter. Han vet ikke hvem Oliver egentlig er. Eller at Oliver, ved hjelp av en gartner Elsu, forsøker å skape et "perfekt vesen" og at Oliver faktisk heter Oliver Frankenstein, barnebarn av den opprinnelige Dr. Frankenstein. Politi-etterforsker Boyd og Bill Dillon undersøker en rapport fra en redd kvinne (spilt av Charlotte Portney) om at et kvinnelig monster i badedrakt angrep henne. Dette monsteret var selvfølgelig Trudy. Oliver finner henne, og tar henne med seg hjem igjen. Boyd og Dillon får besøk av Mr. Rockwell fra Rockwell Labs. Rockwell sier at deres stjålne Digenerol kan være relatert til monster-problemet.

Men samtidig mener Carter at han nå må stjele mer Digenerol. Oliver ønsker å skape et kvinnelig perfekt vesen, noe en Dr. Frankenstein aldri har forsøkt før. Skapningen blir levende, fryktelig arret og hun dreper en lager-arbeider. En annen arbeider, Mack, kontakter politiet. Oliver vil ha laboratoriet for seg selv, og bestemmer seg for å drepe Carter. Men når han begynner å kvele Carter, dukker Boyle og Dillon opp med spørsmål om Digenerol. Oliver forteller dem at Carter stjal stoffet, og Carter forteller dem at Oliver forsøkte å drepe ham.

Oliver overtaler dem om at Carter har psykiske problemer, og politiet arresterer Carter. Oliver avslører at etternavnet hans egentlig er Frankenstein, ikke Frank. Når han viser sin skapelse til Trudy, besvimer hun av skrekk. Men når hun våkner igjen. går hun til nærmeste politistasjon, hvor Boyle forteller henne at både Johnny og Carter er døde.

## Rolleliste

## Se også
* Liste over Frankenstein-filmer

## Eksterne lenker
*
Polsk riksdag

**Polsk riksdag** er en betegnelse på en kaotisk og støyende forsamling hvor det er tilnærmet umulig å fatte vedtak. Uttrykket brukes ofte på norsk i betydningen en «larmende forsamling, vilt spetakkelmøte».

I det polsk-litauiske samvelde (1569&ndash;1795) kunne ethvert medlem av parlamentet, Sejmen, nedlegge et liberum veto. Om et slikt veto ble nedlagt, måtte parlamentet oppløses. Alle lover og vedtak parlamentet hadde gjort, ble da opphevet.  

Polen-Litauen lå på denne tiden mellom tre stridige stormakter, Russland, Preussen og Østerrike, som alle gjorde sitt for å forverre enhver splittelse og uenighet i forsamlingen i håp om å destabilisere Polen-Litauen.

Bruken av uttrykket er for det meste begrenset til Skandinavia, skjønt uttrykket kjennes også fra de tyskspråklige land.

## Se også
* Konsensus

## Referanser
Danvik

**Danvik** kan sikte til
*Danvik Folkehøgskole i Drammen
*Danvik (bydel), en bydel i Drammen
*Danvik skole i Drammen
Urbino

**Urbino** er en by i Marche i Italia.

Urbino står på UNESCOs verdensarvliste på grunn av at byen representerer det aller fremste av arkitektur og kunst fra renessansen. Den tiltrakk seg eliten av humanistiske tenkere og kunstnere. Den betydeligste bygningen er *Palazzo Ducale*, som ble gjenoppbygget av Luciano Laurana, en arkitekt fra Dalmatia.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anadromi

**Anadromi** er et vandringsmønster hos fisk som gyter og har yngelstadiet i ferskvann, men som vanligvis lever hele sitt voksne liv i saltvann. Fisk som lever på denne måten blir kalt **anadrome**, og kan ofte gå gjennom til dels særs imponerende vandringer før de vender tilbake mot elven de ble klekket i.

Blant de mest kjente anadrome fiskene finnes laksefisk som laks, sjøørret og sjørøye. Det finnes også rene ferskvannsbestander av disse artene, men det vanlige er at de voksne lever i havet. Hos mange arter dør fisken rett etter at den har gytt, men noen (blant annet laks og sjøørret) kan svømme tilbake til havet og leve til neste gytesesong. Anadromi forekommer også hos andre fiskegrupper, for eksempel hos havniøye, maisild, stamsild, stør og trepigget stingsild.

Det motsatte av anadromi er katadromi. Eksempel på katadrom fisk er ål.

## Litteratur
*R. Borgstrøm og R. P. Hansen: *Fisk i ferskvann*. Landbruksforlaget 2000.

## Se også
* Ferskvannsfisk
Catilina (drama)

***Catilina*** er et drama av Henrik Ibsen som ble utgitt 12. april 1850. Verket ble skrevet i hans tid som apotekerlærling i Grimstad. Stykket var hans offisielle debutarbeid, skrevet under pseudonymet *[[Brynjolf Bjarme]]*. Catilina ble utgitt på kommisjon hos bokhandler P. F. Steensballe i Kristiania, men hadde premiere på Nya Teatern i Stockholm først 3. desember 1881. Stykket hadde norgespremiere på Det Nye Teater i Oslo 24. august 1935.

## Handlingen
Handler om Catilina, en romersk statsmann, som vil gjenreise Romas storhet, men hans "tøjlesløse glæder" (erotiske feiltrinn) i fortiden hindrer hans politiske ambisjoner.

## Referanser


## Litteratur
* Kirsti Boger og Inge S. Kristiansen:  Morgenstjernen og menneskets herskermakt. En analyse av Lucifer-/Venus-motivet i Henrik Ibsens Catilina
*
* Utgaven fra 1850, 1898 | 1993 hos Nasjonalbiblioteket.
Bocce

**Bocce** er et boulespill, og er beslektet med boccia og petanque. Disse spillene stammer fra kulespill som ble spilt i det gamle Roma. 

## Regler
Bocce spilles på en jordbane, 20-30 meter lang og 2,5-4 meter bred. Banen skal gjerdes inn med et ca. 15 cm høyt tregjerde. Kulene kan være lagd av metall, tre eller plast. De må ha samme tetthet i hele kulen, og ikke ha noen kjerne av tyngre materiale for å oppnå bedre skru. 

Spillet spilles med to lag á 1, 2 eller 4 spillere. Hvert lag har 4 kuler. 

Spillet startes med at en liten ball (norsk: *grisen*, engelsk *the Jack*, ellers *pallino* eller *boccino*) kastes inn i en sirkel i den andre enden av banen enn der spillerne står. Dersom spilleren som kaster "grisen" bommer på sirkelen to ganger, kan det andre laget plassere den hvor som helst innenfor sirkelen.

Det laget som plasserer "grisen" inne i sirkelen får også kaste først. Målet er å treffe så nær "grisen" som mulig. Det er ikke tillatt å treffe "grisen" på det første kastet. Det laget som *ikke* har sin kule nærmest "grisen" skal kaste, helt til dette laget ligger nærmest. Da skal det andre laget kaste. 

Spillet spilles til begge lagene har kastet alle sine kuler. 

Det laget som har kule(r) nærmest "grisen" får like mange poeng som det antall kuler de har som ligger nærmere "grisen" enn det andre laget, akkurat som i curling. 

Spillet spilles helt til et lag oppnår 13 eller 16 poeng, dette varierer litt. 

Man kan enten trille kulene langs bakken, eller kaste dem i en bue. Det er også tillatt å treffe motstanderens kule eller "grisen", slik at man kommer nærmest selv. 

## Mesterskap
Det arrangeres årlig VM i bocce, og sporten er også en del av World Games, som arrangeres hvert 4. år. 

## Eksterne lenker
* Den internasjonale bocce-organisasjonen
* Bocce Volo
Birger Dobloug

**Birger Dobloug** (1881&ndash;1944) var en norsk forretningsmann og filantrop.

Han var sønn av venstrepolitiker og grosserer Mikkel Dobloug. Birger Dobloug gikk ut av tekstilhuset Brødrene Dobloug etter uoverensstemmelse med sin bror Ingar Dobloug sr. 

Birger Dobloug opprettet med tiden en rekke legater og stiftelser. Han opprettet blant annet Doblougprisen.

## Referanser
Thomas Wegner

**Thomas Wegner** (født 31. januar 1695 i Stavanger, død 22. januar 1758) var en norsk prest.

Thomas Wegners foreldre var kongelig translatør Valentin Wegner og Christiane Sørensdatter (født Wendelboe). Han gikk først på skole i sin fødeby, senere i Christiania. 1721 ble han kapellan i Stavanger, og etter å ha tjent som sådan i 10 år, drog han til København, fikk preke for Christian VI, ble sjelesørger for prinsesse Sofie Hedvig av Danmark og fikk 1731 Spjellerups kall på Sjælland; herfra ble han 1732 eller 1733 forflyttet til Vemmetofte. Da prinsessen var død 1735, søkte han bort og ble samme år sogneprest til Ås, den gang et dårlig kall. Her satt han i 16 år, til 1751, da han hadde den lykke å få være vert for Frederik V, som forhørte seg om hans liv og forhold og lovet ham det første ledige embede, som passet for ham. Han ble da samme år stiftsprost i Christiania, hvor hans virksomhet må ha vært meget stille, siden hans samtidige, slottsprest Otto Holmboe, i sin dagbok kun nevner hans ankomst og hans død. Han har åpenbart vært av den pietistiske tids tilbakeholdne og stillferdige menn. Et legat til de fattige bærer hans og hans hustrus minne. Han ble gift 1724 med Sara Godtzen (1692–1768).

## Kilder
**Dansk biografisk Lexikon*
Boule

**Boule** er en fellesbenevnelse på spill som spilles ved at kuler kastes mot en mindre målkule. 

## Boccia

Boccia er et boulespill, og er beslektet med bocce og petanque. Disse spillene stammer fra kulespill som ble spilt det gamle Roma.
Spillets nåværende form er utviklet særlig i Italia, og spilles mest i Europa. Men også i USA, Canada, Australia og Argentina spilles dette en del, på grunn av immigranter som har flyttet hit.
Boccia er spesielt tilpasset funksjonshemmede.

## Bocce

Bocce er et boulespill, og er beslektet med boccia og petanque. Disse spillene stammer fra kulespill som ble spilt i det gamle Roma. Bocce spilles på en jordbane, 20-30 meter lang og 2,5-4 meter bred. Banen skal gjerdes inn med et ca. 15 cm høyt tregjerde. Kulene kan være lagd av metall, tre eller plast. De må ha samme tetthet i hele kulen, og ikke ha noen kjerne av tyngre materiale for å oppnå bedre skru.
Spillet spilles med to lag á 1, 2 eller 4 spillere. Hvert lag har 4 kuler.

## Petanque

Petanque «(peta:nk)» er et boulespill, som spilles med stålkuler på grus. En kamp går til 13 poeng. Målet med en kamp er å komme nærmest «grisen», som ofte kalles målkulen, slik at du til slutt oppnår de nødvendige 13 poeng. På lik linje med curling, teller man poeng når alle kulene er kastet. Det antallet kuler du har nærmere «grisen» enn motstanderen gir deg poeng. Har du tre kuler nærmere «grisen» enn motstanderen får du tre poeng. Petanque er ikke det samme som boccia. En forskjell er f.eks. at Boccia spilles med trekuler på hard og slett sand. De fleste aviser som skriver om Petanque, bruker feil ord på spillet. 

Petanque spilles ofte i parker, og er mest utbredt i Sør-Frankrike. Petanque spilles 3 mot 3, 2 mot 2 eller 1 mot 1. En klassisk kamp er 3 mot 3. Likevel finnes det mange varianter av spillet, basert på om det er konkurranse eller «parkspill». I tillegg til kamper der man spiller mot hverandre, finnes det varianter som skytekonkurranse, leggekonkurranse osv.

## Bowls

Bowls eller lawn bowls er en britisk presisjonssport som minner om boccia og boule og som likesom disse har sine røtter i gamle stein- og kjeglespill. Bowls spilles på gress (eventuelt kunstgress). Spillet spilles med asymmetriske kuler med en diameter på knapt femten centimeter, som på grunn av sin ujevne vektfordeling ikke ruller rett. Det gjelder å komme så tett som mulig på en mindre målkule (kalt Jack eller Kitty).
Spillet er kjent helt tilbake til 1200-tallet.
ADHD Norge

**ADHD Norge**, tidligere kalt **Foreldreforeningen for MBD-barn** og **ADHD-foreningen**, er en norsk medlems. og interesseorganisasjon for mennesker med ADHD (oppmerksomhetssvikt, impulsivitet og hyperaktivitet) og deres pårørende.

Foreningens visjon er at alle som har ADHD skal ha muligheter til å utnytte sine ressurser og leve et godt liv. Videre har foreningen som formål å:
* spre kunnskap og forståelse for ADHD 
* holde medlemmene orientert om rettigheter og  muligheter for støtte 
* fremme likestilling for mennesker med ADHD

Organisasjonen arrangerer blant annet sommerleirer og familie-seminarer. Organisasjonen har et fagråd til støtte for arbeidet med ADHD og et nettverk av likepersoner over hele landet. Organisasjonen har fylkes- og lokallag over hele Norge. Organisasjonen har omkring 1 medlemmer. Den ledes av et landsstyre bestående av 5 medlemmer og 3 varamedlemmer. Landsmøtet er organisasjonens øverste organ og avholdes hvert andre år. ADHD Norge ung er et rådgivende organ for utvikling av saker som gjelder ungdomsarbeid.

ADHD Norge har kontor i Oslo. Foreningens medlemsblad *Stå På!* gis ut fire ganger i året.

## Historikk
Foreningen ble stiftet som *Foreldreforeningen for MBD-barn* i 1979, og ble medlem av FFO i 1986. Foreningen skiftet navn til *ADHD-foreningen* i 2001. På landsmøtet i Tromsø 16. juni 2007 vedtok foreningen at organisasjonen endrer navn til ADHD Norge som da ble blant de største brukerorganisasjonene innenfor psykisk helsefeltet i Norge med over 9 300 medlemmer. I september 2006 hadde ADHD- foreningen  medlemmer og gjennom årene har organisasjonen vokst og hadde pr 31.12.2024 18888 medlemmer. 

Litteraturprofessor Otto Hageberg var foreningens første leder, fra den ble stiftet i 1979 til 1985.

### Æresmedlemmer

* 1987: Anna Marie Stovner
* 1996: Egil Ruud
* 1999: Berit Langlete
* 1999: Gerd Strand
* 2009: Harald Åsheim
* 2013: Brita Drabitzius
* 2018: Arthur Mandahl
* 2018: Ragnhild Mandahl
* 2024: Trond Løvdok

## Se også
* ADHD

## Eksterne lenker
* Offisiell hjemmeside for ADHD Norge
* ADHD/hyperkinetisk forstyrrelse – Nasjonal faglig retningslinje for utredning,behandling og oppfølging
* ADHD dietterapi for barn (på engelsk)
Kjæmpehøjen

**Kjæmpehøjen** er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1850. Stykket hadde
premiere på Christiania Theater 26. september 1850. 

## Sitater

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Fakta om Kjæmpehøien på Ibsen.net
* Kjæmpehøien-manuskripter hos Dokumentasjonsprosjektet.
De unges Forbund

***De unges Forbund*** er en komedie av Henrik Ibsen utgitt i 1869, og med urpremiere på Christiania Theater 18. oktober 1869. 

Stykket var delvis et angrep på daværende statsminister Ole Richter, så Bjørnstjerne Bjørnson fikk igjennom at *[[Norsk Folkeblad]]* trykket en rosende artikkel om Richter som motvekt. 

## Rollene
* Kammerherre Bratsberg, jernverkseier
* Erik Bratsberg, hans sønn, juridisk kandidat og grosserer
* Thora, hans datter
* Selma, grossererens frue:
* Doktor Fjeldbo, verkslege
* Sakførerer Stensgård
* Proprietær Monsen på Storli
* Bastian Monsen, hans sønn
* Verksforvalter Ringdal
* Gårdbruker Anders Lundestad
* Daniel Hejre
* Madam Rundholmen, landhandlerenke
* Boktrykker Aslaksen
* En tjenestepike hos kammerherren
* En pike hos madam Rundholmen

## Bakgrunn
Daniel Hejre, som er en kvikk, ful kar, som har mistet sin formue, anses å være basert på Knud Ibsen, Ibsens far.

## Handlingen
Sakfører Stensgård er en ambisiøs ung mann som ønsker å gjøre politisk karriere i en liten norsk by. På en 17. mai-feiring holder han en flammende politisk tale og angriper den lokale jernverkseier, kammerherre Bratsberg. Han erklærer at han vil stifte et nytt radikalt parti, De unges forbund. Bratsberg tror imidlertid at angrepene i talen er rettet mot hans konkurrent og motstander, proprietær Monsen. Stensgård blir derfor til å begynne med en velkommen gjest i kammerherrens hus. 

Stensgård har tidligere beilet til Monsens datter Ragna, men bestemmer seg nå for at han vil gifte seg med Bratsbergs datter Thora i stedet. Han gir Bratsberg en storslagen offentlig unnskyldning, men kammerherren blir rasende og viser ham døren. 

Når Stensgård får rede på at Bratsbergs sønn Erik har forfalsket en veksel med farens underskrift for å skaffe penger til noen risikable forretninger han har med Monsen, vender han for et øyeblikk oppmerksomheten tilbake til Ragna, og planlegger å fri til henne. Men siden også Monsen risikerer å bli skandalisert gjennom disse forretningene, frir Stensgård i stedet, for sikkerhets skyld, til den rike enken madam Rundholmen. 

Det viser seg imidlertid at det bare var Monsen og ikke Bratsberg som var involvert i vekselfalskneriet, og Stensgård flytter igjen oppmerksomheten og planene om frieri tilbake til Thora. Men nå vil hun ikke lenger ha ham, og madam Rundholmen har også, på grunn av et kjærlighetsbrev som ble forbyttet, valgt å forlove seg med Monsens sønn, Bastian. Resultatet blir at Stensgård står tilbake uten noen ekteskapspartner. Han forlater byen, og alt faller tilbake til sine vante former, bare med den forskjell at byen nå har en rekke nyforlovede og lykkelige par.

## Sitater
* «Vi ejer Tiden, men Tiden ejer ogsaa os.»

## Visningshistorie
### TV-serie
**[[De unges forbund (TV-serie)|De unges forbund]]*

## Referanser


## Litteratur
* Utgaven fra 1895 hos Nasjonalbiblioteket.
* ''De unges Forbund'' (1869), *[[online]]* oppsetning.

## Eksterne lenker
* *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2013050224047 De unges Forbund]* (førsteutgave, 1869, Gyldendalske Boghandel)
* NRK Fjernsynsteatret: ''De unges forbund'' i NRK Nett-TV (tilgjengelig for norske IP-adresser).
Skogsøya

**Skogsøya** er ei øy i Øksnes kommune i Nordland. Skogsøya er den største av øyene i den vestre delen av kommunen, med et areal på . Høyeste punkt på øya er Stigkollen på 707 moh. Øya hadde 41 innbyggere i 2001.

Skogsøya var tidligere sentrum i Øksnes kommune. Stedet Øksnes ligger på Skogsøya, og øya hadde på 1930-tallet mellom 400 og 700 fastboende. Da mer og mer kommunikasjon begynte å gå på landeveien framfor med båt, flyttet administrasjonen over til Myre. Da kommunene Øksnes og Langenes ble slått sammen igjen i 1964, beholdt storkommunen navnet Øksnes etter kirkestedet på Skogsøya.

Sør på Skogsøya går det 4,5 km fylkesvei mellom Hjellsand og Øksnes. Fra Øksnes er det hurtigbåtforbindelse til Myre, Smines og Skjellfjord på Langøya.

12. november 1988 strandet den utrangerte russiske jageren «Boiki» på grunt vann utenfor Hjellsand på Skogsøya mens det var under slep fra Murmansk til Spania for opphugging. Vraket lå lenge delvis synlig utenfor øya, og det ble en lokal turistattraksjon. Men vraket ble endelig hugget opp og fjernet i 2001.

Forfatteren Herbjørg Wassmo ble født og vokste opp på Skogsøya. Salmedikter Magnus Brostrup Landstad har også bodd på øya.

25. januar 1893 omkom 26 fiskere fra Skogsøya i en storm. Over 100 andre fiskere omkom i uværet ellers i Vesterålen og Lofoten samme dag.

## Se også
*Øksnes kirke

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vesterålen Regionråds side om Skogsøya  (fungerer bare i Internet Explorer...)
* Bent Svinnungs side om Våge på Skogsøya
* Bent Svinnungs side om Sørsand på Skogsøya
* Johan Borgos' hjemmeside (Flere undersider med tekst og bilder fra Skogsøya. Delvis engelsk tekst.)
* Statens Forurensningstilsyn om fjerningen av "Boiky" ("Boiki")
* Johan Borgos' side om Boiki (engelsk tekst)
* Johan Borgos' side om ulykkesdagen 25. januar 1893 (zip-fil med rtf-fil)
Fylkesvei 456

**Fylkesvei 456** (**Fv456**) går mellom Tangvall og Hannevika i Kristiansand.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei; etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Tunnelen Vågsbygdporten leder veien under Slettheia. Den går fra Kolsdalen til Trekanten. Tunnelen har 2 løp og løser køproblematikken til/fra Vågsbygd.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
* Vegliste Vest-Agder gjeldende fra 15. mai 2015
*
Øksnes kirke

**Øksnes kirke** ligger på stedet Øksnes på Skogsøya i Øksnes kommune i Nordland. Kirka er ei korskirke med 450 plasser. Kirka ble bygd i 1703 med tømmer fra 1500-tallet. Den ble restaurert i 1796 og 1900.

## Andre kirker i Øksnes
*Alsvåg kirke
*Langenes kirke
*Myre kirke

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Johan Borgos' side om Øksnes kirke
* Øksnes kommunes side om Øksnes kirke
*
Ilen kirke

**Ilen kirke** (ofte omtalt som *Ila kirke*) ligger ved Skansen og Nidareid vest for Trondheim sentrum og øst for Ila, der eidet mellom Nidelva og Trondheimsfjorden er på det smaleste. Kirken ble tegnet av arkitekt Eugene Sissenére i nygotisk stil, bygget i stein med tretak og innviet 7. juni 1889.

Orgelet er fra samme år som kirken, og ble bygget av dansken Claus Jensen fra Schleswig-Holstein.

Kirken har en kirkegård/urnelund ved Ilen kirkegård ved Ilsvika lenger vest, som ble ferdig rehabilitert til desember 2007. Det er sannsynligvis første gang i Trondheim bys historie at en nedlagt kirkegård taes i bruk igjen. Kirkegården er rehabilitert med henblikk på at det der kun skal være urnenedsettinger.

Ilen kirke er en del av Ilen menighet og Trondheim prosti. 

## Bilder
### Trondheim før og etter byggingen av Ilen kirke

Fil:970. Trondhjem, Panorama I panorama - no-nb digifoto 20160115 00006 bldsa AL0970 P I.jpg
Fil:973. Trondhjem I panorama - no-nb digifoto 20160104 00038 bldsa AL0973.jpg


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ilen menighet 
* Orgelet i Ilen kirke 
* 
*
Lille Eyolf

***Lille Eyolf*** er et drama av Henrik Ibsen utgitt i 1894. Stykket hadde
premiere på Deutsches Theater i Berlin 12. januar 1895. 

## Rollene
*Alfred Allmers, ejendomsbesidder, literat, forhen timelærer. 
*Fru Rita Allmers, hans hustru.
*Eyolf, deres barn; ni år gammel.
*Frøken Asta Allmers, Alfreds yngre halvsøster.
*Ingeniør Borghejm.
*Rottejomfruen

## Handlingen

Stykket foregår i løpet av halvannet døgn på ekteparet Rita og Alfred Allmers eiendom, ikke langt fra fjorden, noen mil fra nærmeste by. De to har en delvis lam sønn på ni år, Eyolf. Guttens handikap er et resultat av at han som spedbarn falt ned fra bordet etter å ha blitt overlatt til seg selv under foreldrenes heftige elskovsakt. Etter denne ulykken ser det ut til at Alfred Allmers har fjernet seg fra Rita både seksuelt og emosjonelt, og begravd seg i arbeidet med en filosofisk avhandling om «det menneskelige ansvar», som han har sett på som sitt store kall og livsverk. Rita føler seg avvist av ektemannen, og det gir seg utslag i utbrudd av voldsom sjalusi overfor sønnen og Alfreds halvsøster Asta, som han er sterkt knyttet til. Handlingen tar til etter at Alfred er kommet tilbake fra en tur i fjellene, der han har bestemt seg for å gi opp arbeidet med avhandlingen og helt ofre seg for Eyolfs lykke og utvikling. En gammel kone, Rottejomfruen, kommer til huset for å spørre om de har «noe som gnager i huset» og tilbyr seg å lokke rottene med seg ut på fjorden så de drukner, men ingen i huset mener de har noe slikt gnagende å kvitte seg med. Lille Eyolf er imidlertid fascinert av den uhyggelige Rottejomfruen, og trekkes etter henne ned mot vannet, hvor han drukner. Guttens død utløser kriser hos de som er tilbake. Alfred er forelsket i Asta, som på sin side gjennom noen gamle brev etter moren har funnet ut at de to faktisk ikke er i slekt i det hele tatt. Hun reiser avgårde med Borgheim, en ingeniør som vil gifte seg med henne. 

Etter oppgjør og selvransakelse beslutter Rita og Alfred seg for å holde ut med hverandre tross alt. De vil innlede et nytt liv i omsorg for stedets fattige barn. Skyldfølelsen, sorgen og savnet etter Eyolf skal omdannes til sosial samvittighet.

## Bakgrunn

Jørgen Haave skriver at det ser ut til å eksistere en konvensjon i (eldre) Ibsenbiografier for å fremstille Kristine Cathrine Ploug («faster Ploug») som inspirasjon for Rottejomfruen. Haave er kritisk til denne tradisjonen, og mener den bygger på et misforstått intervju Ibsen ga, samt en for tett og ukritisk sammenveving av Ibsens verk og hans biografi.

## Referanser


## Litteratur
*HTML- og PDF-versjon av *Lille Eyolf* basert på 1898-utgaven

## Eksterne lenker
* *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2013050224058 Lille Eyolf]* (førsteutgave, 1894, Gyldendalske Boghandels Forlag; med personlig hilsen fra Ibsen til Sofie Cappelen)
Tilgjengelig for norske IP-adresser: 
* NRK TV: Lille Eyolf Fjernsynsteatret (versjon 1983)
* NRK TV: Lille Eyolf Fjernsynsteatret (versjon 1968)
Fylkesvei 455

**Fylkesvei 455** (**Fv455**) går mellom Kyrkjebygdi i Åseral og Ime i Lindesnes. Stort sett følger hele traséen Mandalselva.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Frem til 2019 var armen over Møll bru del av fylkesvei 459.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

----Erstattet av E39 forbindelsesarm, fra 2027 del av Fv455

## Trafikktall og utvikling
Nye Veier bygger ny E-39 gjennom Lindesnes, og en ny tilførselsvei for denne som ligger parallelt med Fylkesvei 455 ca. 100-200 meter lenger øst. Nye veier skriver: 
*«Den trafikksikkerhetsmessige effekten av å bygge ny E39 Mandal øst – [[Mandalskrysset]], samt ny tilførselsvei til Mandal, er positiv. Med ny tilførselsvei, blir dagens fv. 455 og dagens E39 avlastet, og trafikken flyttes over på en vei med høyere grad av trafikksikkerhet. Hastigheten er høyere på den nye veien og trafikkarbeidet øker, men totalt sett reduseres ulykkesrisikoen bl.a. som følge av midtrekkverk på deler av strekningen (vei i dagen), bedre kurvatur, planskilte kryss, separering fra gående og syklende, viltgjerder og belysning.»*

*«Dagens fv. 455 starter på Ime og følger elva Marna nordover helt til Åseral og Setesdalsheiene. Trafikkmengden på strekningen mellom Ime og Greipsland ligger rett under 3000 kjt/d og andelen lange kjøretøy er 7 % (NVDB 2018). Den sørlige delen av strekningen, fra Ime til Vik, har fartsgrense 60 km/t, mens fra Vik og nordover er fartsgrensen 80 km/t. Veien har to kjørefelt. Mye av bebyggelsen i sør ligger tett til veien.»*

*«Resttrafikken på fv. 455 er vurdert å ligge i størrelsesorden 200 – 400 kjt/d (ÅDT) i åpningsåret. De planlagte boligområdene Sandnesheia og Elvehøgda får utkjøring til fv. 455 og vil etterhvert bidra til økt trafikk slik at trafikkmengden på fv. 455 sør for Vik blir omtrent som i dag, med ÅDT rundt 3000 kjt/d. Det planlegges ny gang- og sykkelvei langs fv. 455. Når denne bygges, blir trafikksikkerheten for gående og syklende langs fv. 455 bedre enn i dag.»*

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Fylkesvei 459

**Fylkesvei 459** (**Fv459**) går mellom Nøding og Hanevann i Lindesnes.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

Veiens østre ende ved Hanevann ble tidligere betegnet som Døle bru av Vegvesenet. Brua, som var 14,2 m lang, har imidlertid blitt erstattet av en rørkulvert og er ikke lenger del av offentlig vei.

2019 ble den tidligere delstrekningen over Møll bru overført til fylkesvei 455.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Tony Banks

**Anthony George «Tony» Banks** (født 27. mars 1950) er en engelsk pianist, keyboardist, låtskriver og sanger. På noen soloplater spiller han også selv gitar, bass og trommer. Han er mest kjent som medlem i bandet Genesis, der han var medlem fra starten i 1967 og gjennom hele bandets karriere. I Genesis var han viktig som låtskriver, kanskje vel så viktig som de mer kjente sangerne Peter Gabriel og Phil Collins.

Som soloartist har han gitt ut flere album, uten å oppnå den samme suksessen som de andre medlemmene i Genesis har nådd med sine solo-prosjekter.

## Solo-diskografi
* 1979 – *A Curious Feeling*
* 1983 – *The Fugitive*
* 1983 – *The Wicked Lady* (filmmusikk)
* 1986 – *Soundtracks*
* 1989 – *Bankstatement*
* 1991 – *Still*
* 1995 – *Strictly Inc.*
* 2004 – *Seven* (klassisk musikk)
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Județ

Et **județ**  er en administrativ-geografisk enhet i Romania, og ble i en periode også brukt i Moldova. Ordet kan oversettes til norsk som fylke.

Ordet er avledet fra det romerske «jude» (Latin: *judicis*), hvilket var en funksjon i antikkens Roma, med administrativ og juridisk makt, som grovt kan beskrives å tilsvare dommer og ordfører.

## Se også
*Romanias administrative inndeling
*Romanias fylker
Harald Thaulow (1887–1971)

**Harald Thaulow** (1887–1971), med pseudonymet **Jon Hell**, var en norsk forfatter, skribent og hage-entusiast.

## Liv og virke
Han var født i Bærum som sønn av maleren Frits Thaulow (1847–1906) og Alexandra Lasson (1862–1956). Fra 1894 til farens død i 1906 bodde Harald  i kunstnerkolonier i Dieppe og Paris i Frankrike, og i London. Foreldrene var gode venner av Grieg, Bjørnson og statsministeren, noe Harald Thaulow beskrev slik senere i livet: 

Harald Thaulow tok examen artium ved Halling skole – der kronprins Olav senere gikk – og fikk jobb som  privatsekretær for Sam Eyde, samtidig som han studerte økonomi. I 1911 tok han embetseksamen i økonomi. Med anbefaling fra Fridtjof Nansen fikk han bli med Christian Leden på eskimofart i Canada og var fire år i Edmonton, det siste (1913) som honorær konsul for Norge i provinsen Alberta. Etter noen år i Stockholm arbeidet han fra 1921 som tekstforfatter i Fabritius grafiske. I 1923 etablerte han et reklamebyrå (som senere fikk navnet Thau Reklamebyrå), som han solgte i 1937 til Hans Chr. Seeberg (1904–1984).

Han var først gift 1916 til 1921 med svenske Sonja Granberg (1896–1967). Han giftet seg for annen gang i 1928 gift med Erna Wadel (kjent som Pus Thaulow (1895–1985), som var matskribent og spaltist i Aftenposten. Ekteparet flyttet i 1945 til gården Hasla på Fevik ved Grimstad og fikk to barn. De skrev meget fra Hasla, og var blant de første som engasjerte Ulf Aas (1919–2011) som illustratør.

Han holdt en rekke kåserier i NRK Radio gjennom 1940- og 50-årene. Han ble kåret til ridder av Røde Kors på Cuba.
:*Se også [[Thaulow]] for mer om slekten.

== Bibliografi ==
* 1940: *Til Herr Politimesteren* (roman) – under pseudonymet Jon Hell
* 1941: *Manitous folk* (roman)
* 1947: *Erigerons have* (hagebruksbok)
* 1947: *Tilbake til naturen*
* 1948: *Mine roser*
* 1954: *Min sørlandshave fra vår til høst*
* 1958: *På vidvanke gjennom livet* (memoarer)
* 1960: *Av jord er du kommet* (roman)
* 1962: *Erigerons jordglede* (hagebruksbok)

== Litteratur ==
* *Gjennom hageporten til hundre års hageglede'', Oslo 2000, p.&nbsp;116-131 (Harald Thaulow, av Knut Langeland)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Romanias administrative inndeling

Romanias administrasjon er forholdvis sentralisert, og den geografisk-administrative inndeling av landet er ganske enkel og oversiktlig.

*Romanias myndigheter har definert åtte regionale utviklingsområder, som ikke per se er egne administrative enheter, men som snarere koordinerer regional utvikling.
*De regionale utviklingsområdene inneholder 41 **[[Romanias fylker|județ]]er** og ett byområde.
*Județene er inndelt i 2686 kommuner (for landkommuner) og 265 byområder.

Utover kommunene og byområdene, finnes det ingen ytterligere administrativ underinndeling, selv om det i hver enkelt kommune kan være flere landsbyer (totalt 13.092 landsbyer). Disse har imidlertid ingen individuell administrasjon.

Et unntak i forhold til denne strukturen er București, som administrativt er plassert i nivå med județene, som er inndelt i seks sektorer, hvor hver enkelt sektor har lokalt selvstyre og administrasjon.

## Kilder
*Lov 151/1998 vedrørende den regionale utvikling i Romania, utgitt “Monitorul Oficial”  16. juli 1998, under godkjennelse av Romanias parlament. MIE Chapter 21
Liste over byområder i Romania

De rumenske *municipiu* (kan oversettes som by eller område med bystatus) er plassert som den laveste geografisk-administrative enhet i Romania, på linke med kommunene. Denne status blir gitt til byer, eller mer presist urbane områder innenfor et județ (fylke). Det foreligger ingen klar definisjon på hva som utgjør et *municipiu* (by), men det dreier seg hovedsakelig om områder med betydelig urbanisering og befolkningsstørrelse vanligvis over 15&nbsp;000. Områder som ikke faller innenfor denne kategorien, karakteriseres som kommuner. De rumenske *municipiu* ledes av en ordfører.
Michael Kamen

**Michael Arnold Kamen** (1948–2003) var en amerikansk komponist, spesielt innenfor filmmusikk, orkesterarrangør, orkesterleder, låtskriver og studiomusiker.

Kamen ble født i New York, USA og studerte ved New York High School of Music & Art, deretter The Juilliard School for Music Dance and Drama, hvor han lærte å spille obo. Han grunnla New York Rock & Roll Ensemble på slutten av 1960-tallet, som spilte klassisk rock lik det *[[Electric Light Orchestra]]* kom til å fremføre senere. Kamen spilte obo og tangentinstrumenter foruten også å komponere. Sangen «Sing Lady Sing» som han skrev, ble en hit med Buddy Miles under en annen tittel.

Hans arbeid med musikere er omfattende og omfatter blant annet David Gilmour og Roger Waters. Han var en av de få som ble invitert til å arbeide med begge Pink Floyd-medlemmene etter bruddet. I 1990 ble han med flere andre gjester på Roger Waters massive forestilling av *[[The Wall]]* i Berlin. 

Kamen har skrevet elleve balletter og filmmusikk for en rekke filmer. Han var nominert for to Grammypriser, to Golden Globepriser og en Emmypris. Han fikk BAFTA-prisen sammen med Eric Clapton for beste originalmusikk til TV-serien *Edge of Darkness* som gikk på BBC i 1985.

Kamen ble diagnostisert med multippel sklerose i 1997, men døde av et hjerteinfarkt. Hans siste innspilte verk er på Kate Bushs album *Aerial* som kom ut November 2005.

## Utvalg av musikere
* Pink Floyd
* David Gilmour
* Roger Waters
* Eric Clapton
* David Bowie
* Eurythmics
* Metallica (S&M) 
* Queen
* Herbie Hancock
* Bryan Adams 
* Sting

## Utvalg av filmmusikk
* 1982 – *[[Pink Floyd: The Wall]]*
* 1985 – *Brazil*
* 1983 - The Dead Zone
* 1985 – *[[Edge of Darkness (miniserie)|Edge of Darkness]]* (TV-serie, samarbeid med Eric Clapton)
* 1986 – *Highlander*
* 1987 – *[[Lethal Weapon]] (Dødelig våpen)*
* 1988 – *[[Die Hard]]*
* 1989 – *[[James Bond]] – Lisence to kill (Med rett til å drepe)*
* 1989 – *Lethal Weapon 2 (Dødelig våpen)*
* 1990 – *[[Die Hard 2]]*
* 1991 – *Robin Hood: Prince of Thieves (Tyvenes prins)*
* 1992 – *Lethal Weapon 3 (Dødelig våpen)*
* 1995 – *[[Die Hard i New York]]* (*Die Hard: With a Vengeance*)
* 1998 – *Lethal Weapon 4 (Dødelig våpen)*
* 1998 – *From the Earth to the Moon* (TV-serie)
* 1999 - *The Iron Giant (Gutten og jernkjempen)*
* 2000 – *[[X-Men]]*
* 2001 – *Band of Brothers* (TV-serie)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Honoré Daumier

**Honoré Daumier** (født 26. februar 1808, død 10. februar 1879) var en fransk maler og karikaturtegner. Han regnes som en pioner innen den kunstneriske realismen på midten av 1800-tallet.

Han var født i Marseille og visste fra tidlig at han ville bli kunstner. Faren var ikke for dette og satte ham først i arbeid hos en rettsskriver og deretter hos en bokhandler. Gutten klarte likevel å skaffe seg kunnskaper om litografisk teknikk, og startet med å lage klisjeer til musikkforleggere og reklameillustrasjoner. Etter hvert fikk han levere bokillustrasjoner anonymt.

Han ble lagt merke til og fikk plass i staben til vittighetsbladet *[[La Caricature]]* ledet av Charles Philipon. I tillegg til Daumier var der dyktige kunstnere som Devéria, Raffet og Grandville. Karrieren hans startet dermed med beske satirer over borgerskapets svakheter, politikorrupsjon og udugelighet og regjeringens mangel på kompetanse.

Hans karikatur av kongen som *[[Gargantua]]* førte til at Daumier måtte i fengsel i 6 måneder i 1832. Ikke lenge etter var det slutt for *La Caricature*, men redaktøren var raskt tilbake med et nytt blad, *[[Le Charivari]]*. Der fortsatte han med å latterliggjøre borgerskapet, og tok i bruk sekvenser, slik at den ene utgavens tegning bygget opp under neste, nær opp til dagens seriestriper. I alt omfatter oversikten over disse litografiene 3958 plater.

Han laget også malerier, og da i en helt annen stil. Bilder som *Kristus og hans apostler* (Rijksmuseum, Amsterdam), *Den gode samaritan*, *Don Quixote og Sancho Panza*, *Kristus blir spottet*, viser en helt annen side av kunstneren.

Som maler fikk han først gjennombrudd året før han døde. Da samlet galleristen *M. Durand Ruel* en utstilling som viste at han var på høyde med de bedre i sin samtid. Daumier var da blitt blind og bodde i en hytte i Valmondois, som Corot hadde stilt til rådighet for ham. Han døde der.

En utstilling av hans verker ble holdt på École des Beaux-Arts i 1900.

## Galleri
*Klikk på bildet for å få det større.*

Fil:Honoré Daumier - Gargantua.jpg|*[[Gargantua]]*. Litografi, 1831.
Fil:Honoré Daumier 003.jpg|*Crispin and Scapin*, 1858-1860.
Fil:1858 comediens 280.jpg|*Les Comediens de Société*. Lithografi utgitt i *Le Charivari*, 1858.
Fil:Honoré Daumier 032.jpg|*Les Joueurs d'échecs* (Sjakkspillerne), 1863.
Fil:1864 trains 200.jpg|*Les Trains de Plaisir* (Forlystelsenes tog). Lithograph published in *Le Charivari*, 1864.
Fil:1864 0227 discussion 280.jpg|*Une discussion littéraire à la deuxième Galerie* (En litterær diskusjon i andre galleri). Lithografi fra *Le Charivari*, 1864.
Fil:Honoré_Daumier_034.jpg|*Le Wagon de troisième classe* (Tredjeklassevogn), 1864.
Fil:Le Malade imaginaire.jpg|*Den innbilt syke*.


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Norsk Presseforbund

**Norsk Presseforbund** (**NP**) er et fellesorgan for norske medieorganisasjoner og bedrifter. Det ble etablert 28. oktober 1910, og har vært fellesorganisasjon for presseorganisasjonene fra 1971. Forbundets to viktigste utvalg er Pressens Faglige Utvalg og Offentlighetsutvalget. 

Medlemmer fra 1971 er Norsk Journalistlag, Norsk Redaktørforening, Mediebedriftenes Landsforening. Av andre medlemmer er NRK, TV 2, Landslaget for Lokalaviser og sju andre organisasjoner og bedrifter.

NP opptrer på vegne av medlemmene når dette er nødvendig, som er i prinsipielle saker, eller i saker der ytringsfriheten settes på prøve eller utfordres.

Organisasjonen skal fremme den etiske standard, yrkesetikken og integriteten i norske massemedier, og styrke og verne ytringsfriheten, pressefriheten og informasjonsfriheten. Dette skjer blant annet gjennom oppdatering av pressens egne retningslinjer i Vær Varsom-plakaten.

Det er NP som utsteder pressekort i Norge, via medlemsorganisasjonene basert på disses medlemskriterier. 

Generalsekretær i Norsk Presseforbund har siden 2016 vært Elin Floberghagen. Styreleder er fra sommeren 2021 til sommeren 2023 er Siv Juvik Tveitnes fra MBL.  

## Medlemmer
NP har 12 medlemsorganisasjoner:
* Fagpressen
* Landslaget for lokalaviser
* Mediebedriftenes Landsforening
* Norsk Journalistlag
* Norsk Lokalradioforbund
* Norsk Redaktørforening
* Norsk rikskringkasting
* P4 Radio Hele Norge
* SBS Radio Norge
* TV 2
* TV3
* TVNorge

## Generalsekretærer
*Elin Floberghagen (2017–)
*Nils E. Øy (fungerende) (2016–2017)
*Kjersti Løken Stavrum (2013–2016)
*Per Edgar Kokkvold (1996–2013)
*Gunnar Gran (1990–1996)
*Hans Andreas Ihlebæk (1972–1990)

## Priser
Norsk Presseforbund deler ut Den store journalistprisen og Norsk Presseforbunds åpenhetspris Flaviusprisen.

## Se også
* Æresretten i Norsk Presseforbund

## Referanser


## Litteratur
* Rolv Werner Erichsen: *For ytringsfrihet under ansvar. Norsk Presseforbund 1910–1935–1960*, utgitt i 1960 

## Eksterne lenker
* Norsk Presseforbund
Børøybrua

**Børøybrua** (nordsamisk: *Bieráidrovvi*) er en platebro som går over Børøysundet mellom Børøya og Stokmarknes på Hadseløya i Nordland. Sammen med Hadselbrua knytter den Hadseløya til Langøya. Børøybrua er 326 meter lang og har 15 meter seilingshøyde. Den er en del av fylkesvei 82, og var frem til Lofast ble åpnet en del av europavei 10.

Børøybrua ble offisielt åpnet 1. juli 1967, som den første av de lengre bruene i Vesterålen. Hadsel kommune finansierte og bygde brua, etter at kommunen hadde kjøpt Børøya i 1963. Børøybrua fikk påbygd fortau på 1980-tallet.

## Se også
*Hadselbrua
*Liste over broer i Norge
*Liste over broer i Norge etter lengde

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bilde av brua sett fra sør.
* Bilde av brua sett fra sør.
Børøya

**Børøya** (nordsamisk: **) er ei lita øy i Hadsel kommune i Nordland. Øya ligger i Langøysundet, mellom Langøya og Stokmarknes på Hadseløya. Mellom Børøya og Hadseløya går Børøysundet. Børøya har et areal på 1,4 km² og høyeste punkt er 52 moh.

Fylkesvei 82 (tidligere europavei 10) går over øya. I øst går Hadselbrua over til Langøya (med veien på lang fylling på hver side av brua). I vest krysser Børøybrua det smale Børøysundet over til Stokmarknes.

På Børøya finnes et stort boligområde, men også flere bedrifter. Skretting AS fòrfabrikk og Nordlaks AS lakseslakteri og produksjonsanlegg ligger på øya. Det gjør også et mindre skipsverft med slipp, og en bensinstasjon. Miljøselskapet Reno-Vest IKS har en gjenvinningsstasjon på øya. I tillegg finnes flere andre bedrifter på øya. I mange år lå et kjøpesenter på Børøya, men bygget er nå tatt i bruk av NorEngros Helseservice Engros. Et turistsenter ligger på vestsiden av øya, like ved Børøybrua. Børøya har også småbåthavn og barnehage.

## Historie
Hadsel kommune kjøpte Børøya i 1963, og prosjekterte bolig- og industriområder på øya. Kommunen finansierte og bygde brua over til øya; den ble offisielt åpnet 1. juli 1967. Et dagligvaresenter ble etablert på Børøya i 1971.

### Strid om brutrasé
Da bruforbindelsen mellom Hadseløya og Langøya skulle planlegges, ønsket Hadsel kommune at brua skulle bygges rett over Langøysundet fra Børøya til Hov ved Sandnes på Langøya. Et annet alternativ var å bygge bru fra Skagen eller Bitterstad lenger øst på Langøya, til Hadselhamn eller Andvågen øst for Stokmarknes. Hadsel kommune var negative til det forslaget, siden det ville lede trafikken utenom både Stokmarknes og Børøya. Traséen som til slutt ble valgt, etter het debatt i Hadsel kommunestyre, gikk fra Bitterstad på Langøya til Børøyas østside, og med vei over Børøya fram til Børøybrua. Striden om trasévalget forsinket byggingen av Hadselbrua, men brua ble åpnet 1. juli 1978.

## Kjentfolk fra Børøya
*Frode Jacobsen, bassist i Madrugada

## Referanser
Norsk Redaktørforening

**Norsk Redaktørforening** (**NR**) er en interesseorganisasjon for redaktører og mellomledere i norske mediebedrifter. Dens formål er «å verne om ytringsfriheten og trykkefriheten som rettsstatens og demokratiets grunnpilarer». 

Norsk Redaktørforening ble etablert i 1950 og har vel 750 medlemmer (2011). Sekretariatet ligger i Oslo. Organisasjonen er medlem av Norsk Presseforbund. Organisasjonen er ikke en fagforening. 

Reidun Kjelling Nybø ble fra 2022 generalsekretær etter Arne Jensen, etter at hun tidligere hadde vært assisterende generalsekretær. 

Torolv Kandahl var formann 1950–1956, Einar Diesen 1956–1966, Roald Storsletten 1966–1971, og Reidar Hirsti var formann 1971–1974. Harald Stanghelle var styreleder fra 2009 til 2018.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
*