Abba Eban

**Abba Eban** (hebraisk: אבא אבן; født **Abba Meir Solomon**, 2. februar 1915 i Cape Town i Sør-Afrika, død 17. november 2002 i Tel Aviv i Israel) var en israelsk diplomat og politiker.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Eban var sønn av Abraham Meir Solomon, en forretningsmann som hadde emigrert til Sør-Afrika fra Litauen (som var under russisk okkupasjon), og hans kone, Alida. Da Eban var syv måneder gammel, flyttet familien til England. Faren døde av kreft innen ett år var omme, og moren giftet seg på nytt etter noen år med Isaac Eban, en lege fra London hvis etternavn Eban tok. Han vokste opp som Aubrey Solomon Eban, etter at han fikk det engelske fornavnet i tillegg til det hebraiske «Abba».

Eban avsluttet sitt studium i klassiske og orientalske språk ved Queens' College i Cambridge i 1938 (eller i 1937) med utmerkede karakterer, og underviste deretter i arabisk, persisk og hebraisk ved Pembroke College fra 1938 til 1939. 

Ved utbruddet av annen verdenskrig dro Eban for å arbeide for Chaim Weizmann ved World Zionist Organization i London fra desember 1939. Få måneder senere gikk han inn i den britiske hæren som etterretningsoffiser, og steg etter hvert i gradene til major. Fra 1942 var han stasjonert i Jerusalem, først som liaisonoffiser ved hovedkvarteret til de allierte og deretter, fra 1944, som «chief instructor» ved Middle East Arab Centre. 

### Politiker
Eban flyttet tilbake til London for å arbeide i informasjonsavdelingen til Jewish Agency, og ble senere sendt til New York, der FNs generalforsamling var i ferd med å behandle «Palestinaspørsmålet». I 1947 ble han utnevnt som liaisonoffiser til FNs spesialkomité om Palestina, der han oppnådde å få godkjenning av en deling av Palestina i en jødisk og en arabisk del. På denne tiden endret han navnet sitt til det hebraiske ordet «Abba» (far). Eban tilbrakte et tiår i FN, og fungerte samtidig som landets ambassadør til USA. I 1952 ble han valgt til visepresident i FNs generalforsamling.

Eban forlot USA i 1959 og dro til Israel, der han ble valgt inn i Knesset (det israelske parlamentet) som medlem av Israels arbeiderparti. Han var utdannings- og kulturminister under David Ben-Gurion fra 1960 til 1963, deretter som sekretær for statsminister Levi Eshkol frem til 1966. Gjennom hele perioden (1959–1966) var han samtidig president for Weizmann-instituttet i Rehovot. 

Fra 1966 til 1974 var Eban Israels utenriksminister, blant annet under seksdagerskrigen. Han var likevel en sterk tilhenger av å gi bort områdene som ble okkupert under krigen for å oppnå fred. 

I 1988 mistet han sin plass i Knesset etter intern splittelse i Arbeiderpartiet. Resten av sitt liv arbeidet han med å skrive og undervise, blant annet som gjesteforeleser ved Princeton University og Columbia University. I 2001 mottok Eban Israel-prisen, landets høyeste æresbevisning. Han døde i 2002 og ble begravd i Kfar Shmaryahu, nord for Tel Aviv.

## Referanser


## Kilder
* *The Commentator*; «In Memoriam»; bind 67, nummer 5 – 25. november 2002

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* https://web.archive.org/web/20061001233031/http://www.jafi.org.il/education/100/people/BIOS/eban.html Biografi ved «The Department for Jewish Zionist Education»