open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
C.F. Martin & Co.

**C.F. Martin & Company** eller bare **Martin** er en amerikansk gitarprodusent, etablert i 1833 av Christian Frederick Martin d.e. (født 31. januar 1796, død 16. februar 1867). Firmaet er en høyt respektert produsent av akustiske gitarer, og lager også ukuleler og gitarstrenger.

Gitarene fra Martin er kjent for å holde en høy standard og befinner seg vanligvis i en høy prisklasse. *Vintage*-gitarer kan komme opp i 100&nbsp;000-kronersklassen. Firmaet har tidligere laget elektriske gitarer, mandoliner og bassgitarer, men disse instrumentene er ikke i produksjon per 2015.

## Historie

C.F.&nbsp;Martin ble født i Tyskland, der han hadde lært seg å bygge gitarer som del av en lang familietradisjon. 1833 emigrerte han til USA og etablerte først et relativt beskjedent gitarmakeri i New York. I 1858 hadde virksomheten ekspandert, og en fabrikk med ansatte gitarmakere ble etablert i Nazareth, Pennsylvania. Etter gründerens død overtok sønnen C.F. Martin d.y. og ledet foretaket videre til han plutselig døde i 1888, og hans sønn, Frank Henry Martin, fikk oppgaven med å føre familieforetaket videre. Han utvidet produksjonen med mandoliner hvilket ledet til en markant økning av foretakets inntekter.

Neste skritt i utviklingen ble karakterisert av opp- og nedgang i takt med landets økonomiske svingninger samt, til å begynne med, visse problemer med utvikling og salg av ukulele. I 1948 døde F.H. Martin, og sønnen C.F. Martin III ledet foretaket videre i flere årtier med positive resultater.

På 70-tallet ble flere instrumentmakere kjøpt opp av Martin & Co. under ledelse av neste arvtaker, Frank Herbert Martin. Blant de oppkjøpte foretakene kan nevnes den svenske, velrenomerte gitarprodusenten AB Herman Carlson Levin. C.F. Martin IV overtok ledelsen av virksomheten i 1986 etter sin farfars død.

## Signaturgitarer
Martin har gjennom årene designet en rekke signaturgitarer for å hedre kjente artister og dyktige gitarister som Johnny Cash, Eric Clapton, David Gilmour, Steve Howe, Joan Jett, B.B. King, Brian May har fått 5 gitarer oppkalt etter seg, John Mayer 3 gitarer, Jimmy Page, Elvis Presley, Prince, Bonnie Raitt, Stevie Ray Vaughan, Carlos Santana, Joe Satriani 8 gitarer, Ed Sheeran, Nancy Wilson og Ronnie Wood 2 gitarer for å nevne noen. I 2009 fikk Øystein Sunde en signaturgitarer, som den eneste norske gitaristen så langt. Sundes gitar ble kun produsert i åtte eksemplarer.

## Galleri

Fil:Stauffer Style Guitar (1834) Christian Frederick Martin - Martin and Coupa Guitar (c.1835-1839) neck - C.F. Martin Guitar Factory 2012-08-06 - 006.jpg
Fil:Stauffer Guitars & early Martin Guitars - C.F. Martin Guitar Factory 2012-08-06 - 004.jpg
Fil:C. F. Martin - Cherry Hill era (1839-1859), Nazareth (1859-1874), The Guitar Wars (mid-1850s) - C.F. Martin Guitar Factory 2012-08-06 - 005.jpg
Fil:Earliest X-braced Guitar (July 1842), Martin & Schatz Label, for Delores Nevares de Goñi - C.F. Martin Guitar Factory 2012-08-06 - 013.jpg
Fil:C.F. Martin 000-28EC Eric Clapton model Acoustic Guitar.jpg


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sigurd Ribbung

**Sigurd Ribbung** (født 1203/1204, død 1226) var i borgerkrigstiden tronpretendent til den norske tronen. 

Gudolf av Blakstad var uenig med kong Håkon Håkonsson og organiserte opprettelsen av ribbung-partiet. Ribbungene ville ha Sigurd Ribbung til konge. Ribbungene kjempet mot birkebeinerne og kan ses på som en slags fortsettelse av baglerne. Sigurd Ribbung ble regnet for å være sønn av Erling Steinvegg, og dermed sønnesønn av kong Magnus Erlingsson. Ribbungene fikk i realiteten bare makt på Østlandet. Sigurd Ribbung ble drept i Oslo, men ribbungene prøvde å holde dette hemmelig. Året etter tapte ribbungene flere trefninger mot kongsmennene, og ble til slutt nedkjempet. 

## Se også
* Frognøya

## Eksterne lenker
* Håkon Håkonssons saga om kampen mot ribbungene
* Konger i de norske ættetavlene
V2

**V2** (*Vergeltungswaffe 2*, «gjengjeldelsesvåpen 2»), egentlig **A4** (*Aggregat 4*), var et tidlig ballistisk missil utviklet av tyske Luftwaffe i den sene fasen av annen verdenskrig, og brukt mot mål i Storbritannia og senere Belgia. I mars 1945 ble V2 brukt i et forsøk på å sprenge Ludendorff-broen ved Remagen for å hindre vestmaktenes i å komme seg over Rhinen. Ett av brospennene ble ødelagt, antagelig fordi det var svekket etter tidligere flyangrep – men da hadde allerede betydelige styrker kommet seg over og dessuten slått to pongtongbroer over Rhinen..

V2 var forløperen til alle senere raketter utviklet under den kalde krigen, og teknologien ble senere brukt til å sende mennesker til månen og sonder utenfor solsystemet.

V2 var et langt mer sofistikert våpen enn sin forløper V1. Det ble utviklet ved Luftwaffes forskningsstasjon i Peenemünde. Utviklingen ble ledet av Wernher von Braun, som senere ledet USAs romfartsprogram og ble direktør for NASA. V1 og også V2-rakettene ble mot slutten av krigen produsert i Nordhausen ved Mittelwerke/Mittelbau. Fanger fra konsentrasjonsleiren Dora bygde anlegget der rakettene/rakettmotorene ble produsert og sammensatt.

Sverre Bergh og Paul Rosbaud sendte høsten 1941 detaljert beskrivelse av V2-anlegget i Peenemünde, inkludert eksakt beliggenhet og rakettenes omtrentlige størrelse og form. Britisk etterretning la ikke noe vekt på rapporten før i 1943 og anlegget i Peenemünde ble bombet i august 1943.


Fil:Fusée V2.jpg|Rakett i museet i Peenemünde
Fil:Bundesarchiv Bild 141-1880, Peenemünde, Start einer V2.jpg|En V2 tar av i 1943


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «The V2 rocket was pointless, and here's why», av Imperial War Museums, fra YouTube, lengde 0:12:51
Peenemünde

**Peenemünde** er en kommune og landsby på den tyske øya Usedom helt øst på den tyske østersjøkysten, nesten ved grensen til Polen. Peenemünde er mest kjent for sin rolle for den tyske rakettuviklingen. Fra 1936 til 1945 lå Heeresversuchsanstalt Peenemünde, som senere ble utvidet med en forskningsstasjon for Luftwaffe, i Peenemünde. Blant annet ble både V-1 og V-2 rakettene utviklet her. 

Etter krigen ble mesteparten av lokalene sprengt av Den røde armé i henhold til avtaler mellom okkupasjonsmaktene, og frem til 1952 brukte sovjetiske okkupasjonsstyrker stedet som militært støttepunkt. I 1952 ble støttepunktet overlevert til hæren i DDR, og hele den nordlige delen av Usedom var militært område frem til 1990. Flyplassen i Peenemünde, som hadde vært en del av Heeresversuchsanstalt Peenemünde, ble utvidet i 1961. I 1993 ble de militære forlegningene nedlagt. Det er i dag et militært-teknisk museum i Peenemünde.

## Bilder

Pruefstand-VII-Peenemuende.jpg|Modell av militært testfelt


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Martin

**Martin** kan vise til:

## Navn
*Martin (fornavn) – et fornavn for menn
*Martin (etternavn) – et etternavn

## Kjente personer
*Martin Andresen – en fotballtrener
*Martin Henriksen – en politiker, leder i Arbeidernes Ungdomsfylking (AUF).
*Martin Kolberg – en politiker for Arbeiderpartiet
*Martin Luther – reformator
*Martin Luther King jr. – borgerretsforkjemper
*Martin Tranmæl – tidligere redaktør av *Arbeiderbladet*
*Martin I – pave på 600-tallet.

## Bedrifter
*C.F. Martin & Co. – en gitarfabrikk
*Aston Martin – en engelsk bilprodusent

## Steder
### Karibia
*Saint Martin – en fransk-nederlandsk øy

### Australia
*Martin (Vest-Australia)

### Antarktika
*Martin Peninsula

### Storbritannia
*Martin (Hampshire)
*Martin (Kent)
*Martin (Lincolnshire)
*Martin (Clunes)

### Slovakia
*Martin (Slovakia)

### USA
*Martin (Kentucky)
*Martin (Louisiana)
*Martin (Michigan)
*Martin (Nord-Dakota)
*Martin (Tennessee)
*Martin City (Montana)
*Martin County (Florida)
*Martin County (Indiana)
*Martin County (Kentucky)
*Martin County (Nord-Carolina)

## Annet
**[[Martin (film)]]* – en norsk spillefilm fra 1981
*Hos Martin – en norsk situasjonskomedie
Bob Fitzsimmons

**Robert James «Bob» Fitzsimmons** (født 26. mai 1863 i Helston i Cornwall, Storbritannia, død 22. oktober 1917 i Chicago, USA) var verdensmester i tungvektsboksing 1897&ndash;1899.

Bob Fitzsimmons emigrerte til New Zealand som niåring sammen med sine foreldre og søsken.
Familien slo seg ned i Timaru, der Bob arbeidet som smed i broren Jarrets smie.

Fitzsimmons ble verdensmester i tungvekt 17. mars 1897 gjennom å beseire verdensmester James J. Corbett på knockout i 14. runde, kampen gikk i Carson City, Nevada.

Det var planlagt en kamp i 1898 mellom tidligere verdensmester John L. Sullivan og Fitzsimmons i New York men kampen fant aldri sted på grunn av at det var innført forbud mot boksing i New York. 

Men i 1899 bokset Fitzsimmons og James J. Jeffries om verdensmestertittelen i New York, uten innblanding av politiet, sannsynligvis  på en «underground»-klubb. Jeffries vant kampen, til tross for at Fitzsimmons var storfavoritt, han slo knockout i runde 11 og ble dermed ny verdensmester.

1902, var det returkamp om verdensmestertittelen mellom Jeffries og Fitzsimmons. I et forsøk på å bli den første bokseren som gjenerobret tungvektstittelen, gikk Fitzsimmons hardt ut og bombarderte Jeffries med slag. James fikk både nese- og kjevebenet brukket, men han kom tilbake, og i runde åtte ble kampen avgjort ved at Jeffries vant på knockout.

Bob Fitzsimmons er medlem av International Boxing Hall of Fame.

## Se også
* Tungvekt
* Boksingens Hall of Fame
* Bob Fitzsimmons vs. James J. Corbett
* Verdensmestere i tungvektsboksing
* «Årets Bokser» &ndash; Ring Magazine
* «Årets Kamp» &ndash; Ring Magazine

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Paul Robeson

**Paul Leroy Robeson** (født 9. april 1898 i Princeton i USA, død 23. januar 1976 i Philadelphia) var en amerikansk jurist, fotballspiller, bass-sanger og skuespiller. Han var kjent for sin dype stemme og ble verdenskjent som forkjemper for menneskerettighetene i 1930- og 1940-årene.

## Liv og virke

### Bakgrunn
Robeson var sønn av en frigitt slave og presbyterianer. Han ble den tredje svarte student som ble tatt opp ved Rutgers University og var på den tiden den eneste svarte studenten på universitetet.  Der utmerket han seg innen idretter som amerikansk fotball, baseball, basketball og friidrett (1916–1919). Rutgers University har oppkalt biblioteket sitt på universitetsområdet i Camden, New Jersey etter Paul Robeson.

Derpå studerte han juss ved Columbia University i New York (1920–23), som han delvis finansierte med profesjonell fotball ved å spille for National Football League-lagene Akron Pros og Milwaukee Badgers.

### Karriere
Han ble kjent i oppsetninger som *Taboo* (New York og London, 1922), flyttet til London (1928) og ble med i *Othello* (London, 1930), som ble fortsatt på Broadway, ga ham Spingarn-medaljen (1945), og etterhvert det mest langvarige hva angår oppsetninger av Shakespeare. Han spilte i elleve spillefilmer, og var «Porgy» i George Gershwins *Porgy and Bess* (1936). Hans repertoar av afroamerikanske folkesanger ga ham verdensberømmelse, spesielt gjennom *Go Down Moses*. I Norge var det særlig filmen «Show Boat» fra 1936 og sangen «Ol' Man River» som gjorde han kjent. Han har også spilt inn sanger på en rekke ulike språk, deriblant norsk.

Robeson ville ikke signere en erklæring om at han ikke var medlem av kommunistpartiet og han var positivt innstilt til Sovjetunionen og av panafrikansk ideologi. Han tok aktivt del i borgerrettighetsbevegelsen i USA, selv om hans politiske grunnsyn gjorde at han aldri ble noen frontfigur. Han ble i perioden 1950&ndash;1958 nektet utreise og pass av myndighetene i USA for det som ble kalt *u-amerikanske meninger*, det vil si meninger som amerikanske myndigheter oppfattet som uønskede. Etter dette bosatte han seg noen år i Storbritannia før han i 1963 vendte tilbake til USA. Paul Robeson ble tildelt Stalins fredspris i 1953. Han har fått en stjerne på Hollywood Walk of Fame.

### Norges-besøk i 1949
I begynnelsen av mai 1949 besøkte Robeson Oslo. Etter konserter og foredrag i Folkets Hus og i Samfundshuset, holdt han utendørskonsert på Youngstorget den 4. mai 1949. Friluftskonserten ble arrangert av avisen *[[Friheten]]*, hovedorganet til Norges Kommunistiske Parti. Ifølge avisen hadde Robeson også tatt i mot invitasjoner fra arbeidstagerorganisasjonene ved henholdsvis Akers Mekaniske Verksted og Standard Telefon og Kabelfabrik til å møte arbeidere ved fabrikken. I begge tilfellene skulle møtene skje på formiddagen 4. mai, like utenfor bedriftsområdene.

## Biografi
* *Paul Robeson, verdensborger* av Shirley Graham (norsk utgave kom i 1948).

## Se også
* Paul Robeson-prisen, deles ut i Norge av Antirasistisk Senter.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Tommy Burns

**Tommy Burns** (døpt *Noah Brusso*; født 17. juni 1881 i Chelsey, Ontario, Canada, død 10. mai 1955) var verdensmester i tungvektsboksing 1906–1908.

På grunn av hans italienske mor som var romersk-katolsk og ville forby han å bokse, brukte han det irskklingende navnet Tommy Burns framfor sitt egentlige navn Noah Brusso. Han kom fra en fattig familie med 13 barn. Burns drog til USA og startet sin karriere som prisbokser. Til tross for han var kun 170 cm høy klarte han å bli verdensmester i tungvektsboksing.

I tittelkampen mot Marvin Hart 23. februar 1906 var oddsen 17:1 mot Burns og 10:7 at han ikke skulle klare ti runder. Tommy Burns vant kampen og forsvarte tittelen hele elleve ganger i løpet av snaue to år.

I desember 1908 ble Tommy Burns den første bokseren som gikk med på en tittelkamp mot en farget bokser, Jack Johnson. Burns tapte tittelen i en omdiskutert kamp i Sydney, Australia. Politiet stoppet kampen etter 14 runder. Jack Johnson ble erklært som vinner av kampen på teknisk knockout av dommeren og ble ny verdensmester i tungvektsboksing.

I et filmet intervju sier Burns at Johnson er den nest beste bokseren fram til hans tid etter James J. Jeffries.

Tommy Burns døde lutfattig i Vancouver i Britisk Columbia. Kun fire personer møtte opp i hans begravelse på gravlunden Ocean View Cemetery i Burnaby i Britisk Columbia. Fram til 1961 lå han i en umerket, stusselig grav, men en sportsjournalist fra Vancouver samlet inn midler til et minnesmerke. 

Han ble i 1955 posthumt innvalgt i Canadian Boxing Hall of Fame og Canadian Sports Hall of Fame og den 9. juni 1996 i International Boxing Hall of Fame.

## Se også
* Tungvekt
* Boksingens Hall of Fame
* Jack Johnson vs. Tommy Burns
* Boksing
* Verdensmestere i tungvektsboksing
* «Årets Bokser» &ndash; Ring Magazine
* «Årets Kamp» &ndash; Ring Magazine

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Adin Brown

**Adin Brown** (født 1978) er en amerikansk tidligere fotballspiller. Han var målvakt, og har spilt på det amerikanske U23-landslaget.

Han debuterte for Aalesund FK den 10. april 2005 mot Rosenborg.
Brown blir karakterisert som svært god på streken og har samtidig en god rekkevidde. Brown skåret også sitt første mål i norsk Tippeliga for Aalesunds Fotballklubb borte mot Rosenborg 2. juli 2007 da han på overtid headet inn utligningen for «Tangotrøyene». Kontrakten med Aalesund løp ut etter 2009-sesongen og ble ikke fornyet. Han spilte sist for Portland Timbers i USA, hvor han deretter ble keepertrener. Han ble keepertrener for Chicago Fire i 2020, og i 2022 gikk han videre til San Jose Earthquakes.

## Karriere som spiller

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Homoikon

**Homoikon** er et uttrykk brukt om en artist, gruppe eller offentlig person som har spesielt stor oppslutning i homomiljøer, og i mange tilfeller omfavner sine homofile fans spesielt, offentlig viser støttende holdninger overfor homofile, eller aktivt kjemper for homofiles rettigheter. Homoikoner er *ikke* nødvendigvis homofile selv.

Uttrykket blir kritisert av mange for å hovedsakelig inkludere artister, og ikke politikere og aktivister som har gjort mye for homofiles rettigheter, og i den forbindelse også å underbygge den feilaktige antagelsen at en egenskap som seksuell orientering dikterer eller påvirker en persons estetiske og kulturelle preferanser.

## Saint Sebastian

Den kristne martyren fra det 3. århundre, Saint Sebastian, er et av de første kjente homofile ikonene, på grunn av hans skildring i kunstverk som en vakker, smertefull ung mann.

## Noen profilerte homoikoner
* Ellen DeGeneres
* Wenche Foss
* Kim Friele
* Greta Garbo
* Judy Garland
* Elton John
* Angelina Jolie
* Madonna
* Freddie Mercury
* Marilyn Monroe
* Wenche Myhre
* Dolly Parton
* P!nk
* Elizabeth Taylor
* Lady Gaga
* Liza Minnelli
* Troye Sivan

## Referanser


## Eksterne lenker
* http://www.fordham.edu/halsall/pwh/index-icons.html
Messenger (sonde)

**Messenger** var en amerikansk romsonde som utforsket solsystemets innerste planet, Merkur. Planeten ble kartlagt med en rekke vitenskapelige instrumenter.

Messenger ble skutt opp fra Cape Canaveral i USA 3. august 2004. Den sendte i 2005 et lasersignal tilbake til jorden fra en avstand på 24 millioner km (omtalt i det amerikanske bladet *[[Science]]*). Etter en kronglete reiserute på 7,9 milliarder kilometer ble Messenger i mars 2011 den første sonden som ble satt i bane rundt Merkur. Den gikk i bane rundt Merkur til 30. april 2015 da den krasjet mot Merkur på baksiden av Merkur sett fra Jorden.

Omkostningene er beregnet til ca. 446 millioner amerikanske dollar. Denne summen inkluderer bæreraketten, utviklingskostnader, ferd-operasjoner og databearbeiding.

## Navn
Messenger er en forkortelse *MErcury Surface, Space ENvironment, GEochemistry, and Ranging* (ordrett oversatt: Merkurs overflate, rom-miljø, geokjemi og avstandsmåling). I tillegg til å være et akronym, spiller navnet også på at guden Merkur var budbringeren (engelsk: *messenger*) i romersk mytologi.

## Sonden
* Mål: 1,42 m x 1,85 m x 1,27 m uten solcellepanelene og solskjermen.
* Masse ved oppskyting: ca. 1 107 kg inkludert 599,4 kg drivstoff
* Masse (uten drivstoff): 507,9 kg.
* Solskjerm av keramisk stoff: 2 m x 2,5 m.
* Solcellepanel: 2 roterbare og vribare paneler som måler ca. 6 m fra ende til ende. Gir 390 watt ved jordbanen og 640 watt ved Merkurs bane.
* **Fremdrift**
** En rakettmotor med to-komponents drivstoff (hydrazin og nitrogentetraoksid) for større manøvreringer.
** 16 rakettmotorer med en-komponents drivstoff (hydrazin) for mindre justering av sondens bane og vinkling.
* **Instrumenter**
** 2 kameraer, et med vidvinkel og et med telelinse. Både sort/hvitt og farger.
** Gamma- og nøytron-spektrometer.
** Røntgen-spektrometer.
** Partikkel- og plasma-spektrometer
** Atmosfære- og bakke-spektrometer.
** Laser-høydemåler.
** Magnetometer.
** Radio eksperiment.

## Tidslinje
* 3. august 2004: Oppskyting fra Jorden
* 2. august 2005: Passering av Jorden
* 24. oktober 2006: 1. passering av Venus
* 5. juni 2007: 2. passering av Venus
* 14. januar 2008: 1. passering av Merkur
* 6. oktober 2008: 2. passering av Merkur
* 29. september 2009: 3. passering av Merkur
* 18. mars 2011: I bane rundt Merkur
* 30. april 2015: Krasj mot Merkur

## Eksterne lenker
* 
* Erik Tandberg om Messenger – SNL
* MESSENGER – NASA
* MESSENGER – Johns Hopkins University Applied Physics Laboratory
* MESSENGER’s first picture from Mercury orbit! – Bad Astronomy
Marvin Hart

**Marvin Hart** (født 16. september 1876 i Fern Creek, Kentucky, USA, død 17. september 1931)  var verdensmester i tungvektsboksing 1905 -1906.

I 1905 var tungvektstittelen ledig etter at verdensmesteren James J. Jeffries hadde trukket seg tilbake. Marvin Hart fikk en tittelkamp mot den topprankede Jack Root (1876–1963), en bokser som Hart hadde tapt for tidligere, i november 1902.

Men i deres andre kamp, den 3. juli 1905 i Reno, Nevada, en kamp om den ledige verdensmestertittelen, beseiret Marvin Hart Jack Root på knockout i tolvte runden.

I Los Angeles, California, den 23. februar 1906 tapte Hart verdensmestertittelen til Tommy Burns fra Canada.

## Se også
* Tungvekt
* Boksingens Hall of Fame
* Boksing
* Verdensmestere i tungvektsboksing
* «Årets Bokser» &ndash; Ring Magazine
* «Årets Kamp» &ndash; Ring Magazine

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lenauheim

**Lenauheim** er en landsby i Banat i Romania. Den ligger i fylket Timiș, ca. 45 km. fra provinshovedstaden Timișoara. Landsbyen ble grunnlagt av tyske (banat-schwabiske) nybyggere i 1767, og het frem til 1926 offisielt *Csatád*. Fra 1920 ble navnet Lenauheim, etter poeten Nikolaus Lenau som var født i landsbyen, brukt på tysk. Dette navnet ble offisielt i Romania i 1926.

I 1865 hadde landsbyen ca. 3 200 innbyggere, i 1940 var folketallet 2 400, derav 95 % tyskere. Som følge av utvandring etter annen verdenskrig sank antallet tyskere først til ca. 50 %, og i 1992 bodde det bare rundt 100 tyskere av en befolkning på 1&nbsp;400.

Lenaus fødehus huser *Heimatmuseum Nikolaus Lenau*, som omfatter et minnesmerke for Lenau og en etnografisk avdeling, i tillegg til en dukkesamling, hvor dukker vises i banat-schwabiske folkedrakter.

## Eksterne lenker
*
Barbara Joyce West Dainton

**Barbara Joyce West Dainton** (født 24. mai 1911 i Bournemouth, Dorset, død 16. oktober 2007 i Cornwall) var den nest siste gjenlevende av de overlevende fra «Titanic»-forliset. (Den siste var Millvina Dean fra Southampton, som døde 31. mai 2009).

Hun var det ene av tre barn av Edwy Arthur West og Ada Mary West. Sammen med sine foreldre og sin eldre søster Constance Mirium West reiste hun som passasjer på 2. klasse med «Titanic». Hun, hennes søster og hennes gravide mor overlevde forliset med redningsbåt 10, mens faren omkom. Familien reiste etter katastrofen tilbake til Dorset.

West ble i 1952 gift med William Ernest B. Dainton og bodde i Truro, England.

Ettersom hun bare var 10 måneder gammel da «Titanic» forliste hadde hun ingen erindringer fra katastrofen.

Hun avskydde publisitet, og ønsket at opplysningene om hennes død skulle holdes tilbake til etter begravelsen, som fant sted i november 2007.

## Referanser


## Kilder
* Nekrolog i ''Daily Telegraph''
Tante Augusta

***Tante Augusta*** (engelsk: *Travels with My Aunt*) er en humoristisk roman av Graham Greene fra 1969. Den ble filmatisert av George Cukor i 1972, men avvek i stor grad fra romanen. Giles Havergal skrev en dramatisering for scenen med premiere i Glasgow i 1989.

Romanens hovedperson, den pensjonerte banksjefen «Henry Pulling», møter i sin mors begravelse sin tante «Augusta», som han ikke har sett på over femti år. Etterhvert som han blir kjent med tanten lærer han også hennes livshistorie å kjenne, og gir til slutt opp sin tidligere «kjedelige» tilværelse i England. Romanen begynner med at Pulling møter sin tante og hun forteller ham at hans mor ikke var hans mor og hans far har vært død for mer enn førti år. Han reiser med henne, først til Brighton, deretter fra Paris til Istanbul, og blir trukket inn i tantens levevis og får vite mer om hennes fortid.

## Eksterne lenker
* Boston, Richard: (25. januar 1970): «Travels with My Aunt» i: *The New York Times*.
Divine

**Harris Glenn Milstead** (født 19. oktober 1945 i Towson i Baltimore i Maryland, død 7. mars 1988 i Los Angeles i California), bedre kjent under dragartistnavnet **Divine**, var en artist og skuespiller med flere hi-energy-hits tidlig og midten av 1980-årene.  

En av hans største hits var produsert av 1980-årenes superprodusenter Stock, Aitken, Waterman og het *You Think You're a Man*, og den nådde en 16.-plass i England. Divine var stjerne i flere av John Waters Baltimore-filmer, hvorav den kanskje mest kjente er *[[Pink Flamingos]]*. 

Divine døde av søvnapné i 1988, i en alder av 42 år.

## De mest kjente låtene
* «Love Reaction» 1983 #65 England
* «You Think You're A Man» 1984 #16 England
* «I'm So Beautiful» 1984 #52 England
* «Walk Like A Man» 1985 #23 England

## Musikkalbum
* *My First Album* (1982)
* *Jungle Jezebel* (1982)
* *The Story So Far* (1984)
* *Maid in England* (1988)
* *The Best of and the Rest of* (1989) (samlealbum)
* *The 12" Collection* (1993) (compilation)
* *Born to Be Cheap* (1995) (live)
* *Shoot Your Shot* (1995)
* *The Originals and the Remixes* (1996) (2 CD samlealbum)
* *The Best of Divine* (1997) (samlealbum)

## Filmer
* *Roman Candles* (1966) – The Smoking Nun
* *Eat Your Makeup* (1968) – Jacqueline Kennedy
* *The Diane Linkletter Story* (1969) – Diane Linkletter
* *Mondo Trasho* (1969) – Divine
* *Multiple Maniacs* (1970) – Lady Divine
* *[[Pink Flamingos]]* (1972) – Divine / Babs Johnson
* *Female Trouble* (1974) – Dawn Davenport / Earl Peterson
* *Polyester* (1981) – Francine Fishpaw
* *Lust in the Dust* (1985) – Rosie Velez
* *Trouble in Mind* (1985) – Hilly Blue
* *Hairspray* (1988) – Edna Turnblad/Arvin Hodgepile
* *Out of the Dark* (1989) – Det. Langella

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* http://www.dreamlandnews.com/divine/
* 
*
John Howard (andre betydninger)

**John Howard** er navnet til flere personer:

*John Winston Howard, en australsk politiker
*John Eager Howard, en amerikansk politiker
*John Howard (1913–1995), en amerikansk skuespiller
*John Howard (1726–1790), en engelsk fengselsreformator
*John Howard (friidrettsutøver), en canadisk friidrettsutøver
*John Howard (sprinter), en mikronesisk sprinter
John Mikaelsson

**John Mikaelsson** (født 6. desember 1913, død 1987) var en svensk friidrettsutøver som konkurrerte i kappgang.

Han hadde den lengstvarende verdensrekord i 20&nbsp;km kappgang. I 1942 satte han rekorden med tiden 1.32.28,4. Denne rekorden sto i 11 år.

John Mikaelsson vant olympisk gull i 10&nbsp;km kappgang i 1948 og 1952.

## OL-medaljer
* 1948  London –  **gull** på 10&nbsp;km kappgang
* 1952  Helsingfors –  **gull** på 10&nbsp;km kappgang

## Eksterne lenker
*
Svein Folkvord

**Svein Folkvord** (født 1967) er en norsk jazzmusiker (kontrabass), lydingeniør og komponist. Han har hovedfag i musikkvitenskap fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet og er siv.ing. i akustikk (1987–1992).

I Trondheim var han bl.a. med i Kjellerbandet, Trøndelag Teater samt med Sverre Gjørvad og Nils-Olav Johansen i «Storytellers» (*Enjoy Storytellers!*, 1994). Frem til 1998 var han landsdelsmusiker i Nord-Norge, blant annet i samarbeid med Knut Kristiansen. I cooljazz- og frijazz-bandet «Subtrio» (etablert 1999) spiller han med John Pål Inderberg sax og Stein Inge Brækhus trommer.  Trioen turnerte nasjonalt, blant annet med Paolo Fresu trompet.

Folkvord fikk stor oppmerksomhet gjennom bestillingsverket til Vossajazz 2004, som også utkom på albumet *Across* (Vossajazz Records, 2004).  Musikanter her var Andy Sheppard og John Pål Inderberg på saksofon, Andreas Aase på gitar, Per Jørgensen og Staffan Svensson på trompet,  samt det danske trommeensemblet Drums Across.

Senere turnerte han med Phil McDermott og Jack Wilkins.  På MaiJazz 2005 opptrådte han i saksofonisten Tor Yttredals «Cucumber» med Wayne Brasel på gitar,  Alan Jones på trommer og Vigleik Storaas på piano. Folkvord underviser i jazzbass på Institutt for musikk og dans ved Universitetet i Stavanger.

## Referanser
Hunkpapa

**Hunkpapa** er en urbefolkningsgruppe i USA, en av de syv grener av sioux-stammen. På 1870-tallet, da indianerne i Midtvesten kjempet mot USA, deltok hunkpapa i kampene sammen med indianerhøvdingen Sitting Bull. Hunkpapastammen tok blant annet del i slaget ved Little Bighorn der de kjempet mot George A. Custer og hans menn.

Hunkpapa-stammen, og de andre sioux-stammene bor/lever i Nord-Amerika, og de snakker språket *[[Lakota (språk)|lakota]]*.

Sioux er det samme som lakota, nakota og dakota (som betyr allierte), sioux er det franske navnet på disse. Lakota, nakota og dakota er samme folk/språk med dialektforskjeller, og da i særdeleshet lakota og dakota. Hunkpapa var og er en av de syv grenene innenfor siouxfamilien. Sitting Bull var hunkpapa (uncpapa), men skrev av og til under for oglala-siouxene ved avtaler. Han var da også siouxenes øverste åndelige leder. Gall var hunkpapaenes militære leder og sloss djervt og heltemodig ved Crazy Horses' side i slaget ved Little Big Horn i 1876. Her var de fleste sioux-grenene til stede (oglala, hunkpapa, sans arcs, minneconnju, santee), men også cheyenner og arapaho var med i kampene. Hovedstyrken besto av oglalasioux, hunkpapasioux og cheyenner. I dag lever mange av disse i Standing Rock-reservatet. Beretninger om hunkpapa-grenen går tilbake til 1830-tallet da de ble estimert til 900 individer fordelt på 120 tipier. Rundt 1855 var de ca. 3&nbsp;000 individ.

## Eksterne lenker

* Amerikanske indianerstammer
Larsens åpning

**Larsens åpning** (også kalt Nimzowitsch/Larsen-angrepet eller dronningfløy-fianchetto) er en sjakkåpning som defineres av åpningstrekket 
*1.b3 (diagram 1). 

Den er oppkalt etter den danske stormesteren Bent Larsen som ble inspirert til å spille dette av den latviske og danske spilleren Aaron Nimzowitsch, som ofte spilte 1.Sf3 fulgt av 2.b3, en variant som gjerne kalles Nimzowitsch-Larsen angrepet (se nedenfor under hovedvarianter).

Åpningstrekket 1.b3 gjør klar for fianchetto-utvikling av løperen på c1, der den vil kjempe om sentrumsfelt og peke mot svarts kongefløy. Likevel er 1.b3 ikke like populært som 1.g3 (Benkös åpning), som også forbereder en rask kort rokade. Ifølge databasen ChessBase er 1.b3 det sjette mest populære åpningstrekket, mens 1.g3 på femteplass er om lag tre ganger vanligere.

Bent Larsen hadde flere gode resultater i begynnelsen med denne åpningen, men gikk på en smell i 1970 under lagkampen Sovjetunionen mot resten av verden. Da tapte Larsen mot Boris Spasskij i kun 17 trekk, et svært raskt tap, spesielt når man spiller hvit. Larsen gikk på enda et tap mot Rosendo Balinas i Manila i 1975.

I åpningsleksikonet «Encyclopedia of Chess Openings» utgjør Larsens åpning kode A01.

## Hovedvarianter

Svart har flere mulige svartrekk,
*1...e5 (moderne variant) er det vanligste, da det setter krav på sentrum og demmer opp den lange a1-h8 diagonalen.
*1...d5 (klassisk variant) er det nest vanligste, trekket setter krav på sentrum samtidig som svart bevarer muligheten til å sette *sin* løper på g7 til å opponere hvits løper på b2.
*1...Sf6 (indisk variant) er et naturlig utviklingstrekk uten at man binder seg til en bestemt bondeformasjon med en gang.
*1...c5 (engelsk variant) bevarer muligheten for å spille ...d5, eller ...d6 fulgt av ...e5, f.eks. 2.Lb2 d6 3.Sf3 e5.

I tillegg finnes følgende varianter i ECO-listen:
*1...f5 (hollandsk variant)
*1...b5 (polsk variant)
*1...b6 (symmetrisk variant)
Nimzowitsch/Larsen-angrepet kan også oppstå som en transponering fra en av Reti-åpningene (A06), og viser seg da slik:
*1. Sf3 d5
*2. b3 (diagram 2).
Ernst Larsen

**Ernst Willy «Kruska» Larsen** (1926&ndash;2015) var en norsk friidrettsutøver. Han vant OL-bronse i 3000 meter hinder i 1956, og bronse i samme øvelse under EM i 1954.

Larsen tok opp arven etter Martin Stokken og vant tolv NM-gull. Han fikk kongepokalen etter gullene på hinder og terrengløp i 1957. Han satte også 15 norske rekorder.

Larsen ble rangert som nummer 80 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa *Nidaros* sin kåring i 2022.

## Medaljer i norske mesterskap

## Referanser




## Se også
* Mestvinnende utøvere i NM i friidrett

## Eksterne lenker
*
Den 41. Oscar-utdelingen

**Den 41. [[Oscar]]-utdelingen** fant sted 14. april 1969 for å hedre de beste prestasjonene innen film fra 1968. Seremonien ble holdt i Dorothy Chandler Pavilion i Los Angeles i California, og prisene ble som vanlig delt ut av Academy of Motion Picture Arts og Sciences (AMPAS). For første gang siden den 11. Oscar-utdelingen var det ingen vert under showet. Gower Champion var produsent og regissør. Musikalfilmen *[[Oliver! (film)|Oliver!]]* hadde flest nominasjoner med elleve stykk.

*Oliver!* vant Oscar for beste film, og det var den siste britiske filmen til å vinne prisen før *[[Ildvognene]]* i 1982. Det var også den siste filmmusikalen som vant prisen før *[[Chicago (film)|Chicago]]* i 2003. Den 41. utdelingen markerte også første gang Oscar for beste kvinnelige hovedrolle gikk til to personer: Katharine Hepburn og Barbra Streisand vant begge for sine rolleskildringer i henholdsvis *[[Løven om vinteren]]* og *[[Funny Girl (film)|Funny Girl]]*. Hepburn ble med sin seier den tredje skuespilleren til å vinne Oscar to år på rad. Regissør Stanley Kubrick vant også sin eneste Oscar-pris i karrièren for effektarbeidet på *[[2001: En romodyssé]]* under utdelingen. *[[Young Americans (film)|Young Americans]]* vant opprinnelig Oscar for beste dokumentarfilm, men den ble senere diskvalifisert ettersom filmen egentlig ble utgitt i 1967. *[[Journey Into Self]]* vant prisen i stedet.

## Vinnere

Vinnerne står øverst i **fet skrift**.

## Presenterere
*Ingrid Bergman (beste skuespiller i hovedrolle og beste foto)
*Diahann Carroll (beste visuelle effekter, dokumentarprisene og Honorary Award to Onna White)
*Tony Curtis (beste kvinnelige birølle, beste kortfilm, tegnefilm og spillefilm og dokumentarprisene)
*Jane Fonda (beste fremmedspråklige film, beste kostyme og beste kortfilm, tegnefilm og spillefilm)
*Bob Hope (Jean Hersholt Humanitarian Award)
*Burt Lancaster (beste mannlige skuespiller i hovedrolle, beste visuelle effekter, forsknings- og tekniske priser)
*Mark Lester (Medpresenterer: Honorary Award to Onna White)
*Henry Mancini (beste musikk til musikal)
*Walter Matthau (beste klipp og Honorary Award to John Chambers)
*Marni Nixon (beste musikk til musikal)
*Gregory Peck
*Sidney Poitier (beste film)
*Rosalind Russell (beste originalmusikk, beste lyd og manuspriser)
*Frank Sinatra (beste mannlige birolle, beste originale sang og manuspriser)
*Natalie Wood (beste kulisser og forsknings- og tekniske priser)

## Artister
*José Feliciano («The Windmills of Your Mind» fra *[[Thomas Crown, bankrøveren]]*)
*Aretha Franklin («Funny Girl» fra *[[Funny Girl (film)|Funny Girl]]*)
*Abbey Lincoln («For the Love of Ivy» fra *[[Kjærlighet på farten]]*)
*Sidney Poitier, Ingrid Bergman, Paula Kelly og the UCLA Band («Chitty Chitty Bang Bang» fra *[[Chitty Chitty Bang Bang]]*)

## Se også
*Oscar
*Oscar for beste kvinnelige hovedrolle
*Oscar for beste mannlige hovedrolle
*Oscar for beste kvinnelige birolle
*Oscar for beste mannlige birolle
*Oscar for beste regi
*Oscar for beste film

## Referanser


## Eksterne lenker
* «''Oscar moments to remember''», Newsday 2/20/2005
Henry Hudson

**Henry Hudson** (ca. 1550–1611) var en engelsk oppdager og navigatør. 

Hudson prøvde å finne en sjøvei til Asia gjennom Nordvest-passasjen og over Nordpolen gjennom flere ekspedisjoner i årene mellom 1607 og 1611. Under et senere forsøk måtte ekspedisjonen snu ved Novaja Semlja, og de fortsatte da vest, til Newfoundland og nordøst-kysten av det som i dag er USA. Her utforsket han på oppdrag fra hollandske myndigheter kystområdene rundt New York, Maine og Cape Cod, samt et stykke av Hudson-elven, som bærer hans navn.

I 1610 bega han seg ut på en ny ekspedisjon for å finne en nordlig sjøvei til Asia. Etter å ha måttet overvintre i det som nå er Hudson Bay i Canada, gjorde mannskapet på skipet mytteri våren etter da Hudson ville fortsette ekspedisjonen. Hudson, hans mindreårige sønn John og syv andre, som enten var syke eller hadde tatt Hudsons parti, ble satt på havet i en liten båt, og ble aldri sett igjen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Biografi
Guldsaxen

**Guldsaxen** (etablert 2004) er en svensk musikkpris, basert på et fond etablert av den svenske jazzsaksofonisten Arne Domnérus, i anledning hans 80-årsdag.  Den deles ut til lovende unge musikere.  Prisen er et stipend på 75 000 svenske kroner og deles ut årlig i Berwaldhallen, Stockholm.

## Vinnere
* 2004: Magnus Lindgren (saksofon)
* 2005: Klas Lindqvist (saksofon)
* 2006: Jonas Kullhammar (saksofon)
* 2007: Mathias Algotsson (piano)
* 2008: Karl-Martin Almqvist (saksofon)
Gevaliapriset

**Gevaliapriset** (etablert 1998) er en svensk musikkpris, delt ut årlig til unge lovende musikere i Sverige.  Prisen er på 50 000 svenske kronor, deles ut på Gevaliakonserten i «Gevaliasalen» i Gävle konserthus.  Utmerkelsen gis fra et fond etablert av Kraft Foods som produserer Gevalia kaffe, og i 1998 ble  konserthusets hovedsponsor.
## Mottakere
*Magnus Lindgren, jazzsaksofonist, 1998
*Victoria Granlund operasanger, 1999
*Harv, folkemusikkduo med Magnus Stinnerbom og Daniel Sandén-Warg, 2000
*Terés Löf, klassisk musiker, 2001
*Sara Jangfeldt, operasanger, 2002
*Jessica Pilnäs, låtskriver, 2003
*Andreas Öberg, jazzgitarist, 2004
*Daniel Blendulf, cellist, 2005
Gene Tunney

**James Joseph «Gene» Tunney** (født 25. mai 1897 i New York, USA, død 7. november 1978) var verdensmester i tungvektsboksing 1926–28. 

Tunney tjenestgjorde i den amerikanske marinen under første verdenskrig, hvilket var grunnen til at han fikk klengenavnet *The Fighting Marine.* Han tapte kun én kamp i hele sin profesjonelle karriere. Det var en tittelkamp mot Harry Greb om tittelen *Amerikas lett-tungvektsmester*, et tap han senere skulle revansjere fire ganger i kampene mot Greb. I tungvektsklassen ble Tunney aldri beseiret. Han ble regnet som en ekstremt dyktig bokser med ypperlig forsvar.

Gene Tunney ble verdensmester i tungvektsboksing gjennom å beseire Jack Dempsey på poeng i 1926 i en kamp over ti runder i Philadelphia foran  tilskuere. Han vant også returkampen i 1927. Tunney møte også blant andre Tommy Loughran, Tommy Gibbons, Georges Carpentier og mange andre store boksere på den tiden, og etter å ha vunnet over Tom Heeney i 1928, trakk han seg ubeseiret tilbake.

Tunney hadde også en karriere som skuespiller i filmen *The Fighting Marine* fra 1926.

Han var den første bokseren som ble valgt til 'Fighter of the Year' av bladet Ring Magazine i 1928. Han ble medlem i World Boxing Hall of Fame i 1980 og i International Boxing Hall of Fame i 1990. 

Gene Tunney var far til John V. Tunney, som var Senator for California 1965–1977.

## Se også
* «Årets Bokser» – Ring Magazine
* «Årets Kamp» – Ring Magazine

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Geir Halleland

**Geir Halleland** (født 1967) er en norsk trommeslager og sanger som har spilt med flere norske musikkgrupper, Parece (1980), Sally (1984), SOB (1986), Capt. Kane (1990), inntil han i 1990 ble trubadur med gitar. I 2000 ble han  medlem i 3 Busserulls, men trakk seg ut i 2005 etter anstrengende turnévirksomhet og plateutgivelser.

## Plateutgivelser
I 1992 gav han ut CD-en *Never Again* med bandet Frontline, og var blant annet på Norsktoppen i hele fire uker med sangen «Darling Blue».

I 1996 var han med SOB på utgivelsen *Vorspiel med SOB* som hadde et visst salg på Vestlandet.

I 2004 var han med på 3 Busserulls utgivelse *Små Fagre Gudsord fra landet* hvor han synger på tittelsporet.

## Diskografi
### [[3 Busserulls]]
**[[Gudsord fra landet]]* (2004)
;Singler/EP-er
**[[Musikantane e kåmmt te by'n]]* (2003)
### [[S.O.B. (band)|S.O.B.]]
**[[Vorspiel med SOB]]* (1996)

### Capt. Kane & Big Trouble
* *Where I Stand* (2007)
* *Big Trouble* (2010)
;Singler
**Flying High* (2010)
**What he needs...* (2013)
### [[Frontline (band)|Frontline]]
**[[Never Again (Frontline-album)|Never Again]]* (1993)
### Deltar på
* Billy Blaff & Døgnfluene: *[[Billy Blaff & Døgnfluene (album)|Billy Blaff & Døgnfluene]]* (1994)
* Bill Booth & The Convertibles: *[[Heart in Hand]]* (1998)
* Ole Ivars-hyllest: *[[En annen dans]]* (2004)
* Karoline Taraldsøy: *[[Ta deg tid]]* (2013)
## Referanser
Tistedalens Musikforening

**Tistedalens Musikforening** er et musikkorps som holder til i Tistedalen utenfor Halden.

I mars 1871 ble Tistedalens Musikforening formelt stiftet, noe som gjør foreningen til et av Norges eldste musikkorps. Den gangen var det seks arbeidere ved Saugbrugsforeningen (nåværende Norske Skog) i Halden som ønsket å ha en fritidsaktivitet. Man gikk da til disponent Wiel ved Saugbrugsforeningen, og spurte pent om penger til å kjøpe instrumenter for å starte en messing sekstett. Wiel åpnet pengesekken, og dermed var Saugbrugssekstetten et faktum. De ivrige musikerne trengte en instruktør, og i 1872 tok den nyutdannede militærmusikeren Oscar Borg denne jobben. Oscar Borg var allerede den gang en særdeles dyktig musiker, og utrettet store ting med sekstetten. 

Tiden gikk, og man fant ut at flere av sekstettene i område skulle få slå seg sammen med Saugbrukssekstetten. Et helt korps så dagens lys, og Tistedalens Musikforening var et faktum. Oscar Borg hadde da sagt takk for seg i sekstetten, men ved hjelp av dyktige musikere fra byens militærkorps, 1.Brigades Musikkorps, holdt man et imponerende høyt nivå. 

Rundt 1920 tok Oscar Borg igjen over dirigent pinnen i Tistedalsmusikken, han var da blitt pensjonert fra 1.Brigades Muskkorps, og han ledet nå korpset fram til sin død i 1930. Borg ledet korpset til å bli et av de fremste amatørkorpsene i Norge, og de var flere ganger på turne til stor jubel fra tilhørerne. 

Etter Borgs død, har korpset nesten utelukkende blitt ledet av militærmusikere fra 1.Brigades Musikkorps og senere Forsvarets Distriktsmusikkorps Østlandet (nåv. Det Norske Blåseensemble anno 1734). Disse har alle bidratt til å korpsets musikalske nivå oppe i både krig, sviktende rekruttering og andre større og mindre problemer gjennom årene.

Korpset består idag av cirka 40 aktive musikere, og har en høy aktivitet både på det musikalske plan og på andre kulturelle og lokale tiltak.

## Eksterne lenker
*Tistedalens Musikforening på Facebook
Medúlla

***Medúlla*** er et album av den islandske sangerinnen Björk, utgitt i 2004. Gjester på albumet er Robert Wyatt, japanske Dokaka, Mike Patton fra Faith No More, Fantomas og Rahzel fra The Roots.

## Sporliste
# «Pleasure Is All Mine»
# «Show Me Forgiveness»
# «Where Is the Line?»
# «Vökuró»
# «Öll birtan»
# «Who Is It»
# «Oceania»
# «Submarine»
# «Sonnets/Unrealities XI»
# «Desired Constellation»
# «Ancestors»
# «Mouths Cradle»
# «Miðvikudags»
# «Triumph of a Heart»

## Kilder
* 

## Eksterne lenker
*
Borg (Star Trek)

**Borg** (**Borgene**) er en rase fra tv-seriene og filmene om Star Trek, som består av individer som har blitt assimilert av borgkollektivet. De er menneskelige skapninger med et kybernetisk implantat som gir dem nye ferdigheter og et felles minne.

Borgkollektivet ble introdusert i Star Trek: The Next Generation i episoden «Q who». Senere dukket de opp i episoden «Best of both worlds». Etter det dukket de opp i «I borg». Borgenes siste opptreden i The next generation var i «Descent». I serien Star Trek: Voyager blir borgen (tidligere menneske) Syv av Ni reddet av romskipet Voyager.

Borgkollektivet blir styrt av dronningen *Borg Queen*, men hun anser seg selv som en av kollektivet, ikke som leder. Borgene sees på som føderasjonens største trussel. Borgene holder til i deltakvadranten.

## Referanser
FNs menneskerettighetskommisjon

**FNs menneskerettighetskommisjon** (engelsk: **United Nations Commission on Human Rights**, forkortet **UNCHR**) var et organ under FNs økonomiske og sosiale råd som arbeidet med menneskerettigheter, i nært samarbeid med FNs høykommissær for menneskerettigheter. 15. mars 2006 vedtok Generalforsamlingen å erstatte menneskerettighetskommisjonen med et nytt organ som fikk navnet FNs menneskerettighetsråd (engelsk: UN Human Rights Council).

## Referanser


## Eksterne lenker
*FN-sambandet om menneskerettighetsrådet (norsk)
FNs menneskerettighetsråd

**FNs menneskerettighetsråd** (engelsk: **United Nations Human Rights Council**, forkortet **UNHRC**) er et organ under De forente nasjoner som har som formål å utbre og styrke menneskerettighetene. Organet erstattet FNs menneskerettighetskommisjon (UNCHR), som ofte ble kritisert for å inkludere stater som ikke kunne garantere menneskerettighetene for sine egne borgere.

## Opprettelse
FNs generalforsamling vedtok å opprette rådet den 15. mars 2006. Resolusjonen fikk støtte fra 170 av FNs 191 medlemsland. Bare Israel, Marshalløyene, Palau og USA stemte mot opprettelsen av rådet, mens Belarus, Iran og Venezuela avstod fra å stemme og syv andre stater (Den sentralafrikanske republikk, Nord-Korea, Ekvatorial-Guinea, Georgia, Kiribati, Liberia og Nauru) uteble fra avstemningen.

## Medlemmer
Rådet har 47 medlemmer, som fordeles slik på følgende områder: 13 for Afrika, 13 for Asia, seks for Øst-Europa, åtte for Latin-Amerika og de karibiske stater, og syv for Vest-Europa og andre. Alle medlemmer må velges av et flertall av generalforsamlingens medlemmer, de må altså få minst 96 stemmer. Medlemmene velges for perioder av tre år slik at cirka en tredjedel er på valg hvert år. Det er mulighet for gjenvalg.

USA varslet den 20. juni 2018 at landet ville trekke seg fra rådet. Dette skjedde et år etter at USAs FN-ambassadør Nikki Haley hadde vært til stede på rådets møte i Genève. I løpet av det året hadde USA forgjeves gjort omfattende diplomatiske fremstøt for å forsøke å få til endringer i rådet. 
Den 8. februar 2021, etter innsettelsen av Joe Biden, varslet USA at landet igjen ville engasjere seg i FNs menneskerettighetsråd.

Russland ble suspendert fra FNs menneskerettighetsråd av FNs generalforsamling 7. april 2022 for grove og systematiske brudd på menneskerettigheter under invasjonen av Ukraina etter at det hadde kommet frem bilder og video fra Butsja-massakren.

;Tidligere 

## Resolusjon om religion
I årene 2006–2010 vedtok rådet flere ganger en resolusjon som søkte å forby blasfemi («defamation of religion»). Norge satte seg jevnlig imot at ideer beskyttes fremfor personers menneskerettigheter.

Etter den arabiske våren i  2011, der ytringsfrihet var en del av temaet, ble temaet om blasfemi aktualisert, og det kom resolusjon 16/18 med det som ble ansett som en betydelig endring. Endringen gjaldt at beskyttelsen skulle gjelde trosutøvere, og ikke trosretninger.

## Israel
Israel har gjennom årene vært gjenstand for stor oppmerksomhet fra FNs menneskerettighetsråd. Pr. august 2015 hadde landet fått flere fordømmelser enn resten av verden til sammen. Denne trenden har fortsatt, og i mars 2018 kom nye resolusjoner som fordømte Israel.

## Russland
7. april 2022, under Russlands invasjon av Ukraina, besluttet Generalforsamlingen i FN å suspendere Russland fra FNs Menneskerettighetsråd på grunn av grove og systematiske brudd på menneskerettigheter.  Samme dag annonserte Russland at de trakk seg fra menneskerettighetsrådet. 

FNs menneskerettighetsråd skal etterforske russiske krigsforbrytelser i Ukraina.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*FNs Menneskerettighetsråd via FN-sambandet
* Kritikk mot det nye rådet
*
413 f.Kr.

## Begivenheter
*Peloponneskrigen mellom det athenske imperiet og det spartanske forbundet
* Arkelaos I (d. 399 f.Kr.) blir konge av Makedonia

## Dødsfall
*Demosthenes, athensk strategos
*Nikias, gresk statsmann og strategos (f. 470 f.Kr.)
411 f.Kr.

## Begivenheter
*Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta

## Dødsfall
* Antifon, filosof, politiker og orator fra Athen (født ca. 480 f.Kr.)
* Evpolis, athensk komedieforfatter, f. 446 f.Kr.
406 f.Kr.

## Begivenheter
*Peloponneskrigen mellom Athen og Sparta

## Dødsfall
*Evripides, gresk dikter (f.  ca. 485 f.Kr.)
St. Gotthard-tunnelen

**St. Gotthard-tunnelen** ligger i Sveits og er med 16,32 km verdens femte lengste veitunnel, etter Lærdalstunnelen i Norge, Yamatetunnelen i Japan og Zhongnanshantunnelen og Jinpingshantunnelen i Kina.

St. Gotthard-tunnelen går fra Göschenen i nord til Airolo i sør. Den ble åpnet 5. september 1980 og erstattet St. Gotthard-passet som raskeste forbindelse mellom Uri og Ticino. St.&nbsp;Gotthard-tunnelen var verdens lengste veitunnel fram til åpningen av Lærdalstunnelen den 27. november 2000.

Tunnelen har ett løp med to kjørebaner, og i tillegg et løp som kun benyttes som rømingsvei. Det er foreslått å utvide det andre løpet til en fullverdig tunnel, slik at man får fire kjørefelt totalt.

## Eksterne lenker
*