Karl V av Det tysk-romerske rike

**Karl** (1500–1558), keiser av Det tysk-romerske rike (som **Karl V**) i årene 1519–1556; han var også konge av Spania 1516–1556, egentlig som  **Karl I av Spania**, men ofte omtalt som Karl V (*Carlos Quinto* eller *Carlos V*) i Spania og  Latin-Amerika. Han var konge av Napoli til 1554 og hertug av Nederland fra 1506 til 1555 og hertug av Østerrike fra 1519 til 1521.  

## Liv og virke
### Bakgrunn
Karl V var arving til flere riker. Han var sønn av Filip I («Filip den vakre») og Johanna av Castilla («Johanna den vanvittige»), og barnebarn av Ferdinand II av Aragon og Isabella I av Castilla og av keiser Maximilian og hertuginne Maria av Burgund. Ved faren, Filip Is død i 1506 ble han hertug av Burgund, et område som omtrent svarer til våre dagers Nederland og Belgia. Ti år senere døde morfaren Ferdinand II, og Spania, med besittelser ved Middelhavet samt oversjøiske områder, tilfalt den unge Karl. I 1519 døde farfaren Maximilian, og Karl arvet de habsburgske arvelandene, med tyngdepunkt i det nåværende Østerrike. Under Karl Vs ledelse forsøkte den habsburgske fyrsteslekten å legge Europa under seg.

Karl var flerspråklig og skal ha sagt: «*Jeg snakker spansk med Gud, fransk med herrene, italiensk med damene og tysk med [[hest]]en min*». Ettersom han hersket over de spanske koloniene i Latin-Amerika og på Filippinene (oppkalt etter arveprinsen), var han den første som kunne si: «*I mitt rike går solen aldri ned*».

### Keiser
Karl V var den siste tysk-romerske keiser som ble kronet (i 1530) av paven, Klemens VII.

Med det store riket fulgte også problemer som knyttet seg til dets enkelte deler, det var særlig motsetninger til Frankrike. Kong Frans I av Frankrike var den som på ny satte i gang den lange rekken av kriger mellom de to hovedmotstanderne i Europa. Dette førte til fire kriger mot Frankrike og landets forbundsfeller i det osmanske rike. Wien ble beleiret i 1529 og 1532 av osmanene. Imidlertid lyktes det Karl å ta til fange Frans I under slaget ved Pavia, og han tok senere også Tunisia fra det osmanske riket, men mislyktes i å ta til fange den osmanske admiralen Khair ad-Din. Tyrkerne (osmanene) utgjorde fortsatt en trussel mot Italia, Østerrike og Spanias kyst.  

Karl V var også i strid med Martin Luther og protestantene i Tyskland. Protestantismen kunne tolkes som en støtte til opprørstemninger i  brede lag av folket, og anvendes av fyrstene som et middel i deres kamp for større selvstendighet innen Det tysk-romerske rike. I 1531 ble grunnlaget lagt for et protestantisk forbund av fyrstedømmer og byer i Nord-Tyskland. Som en motpol ble noen år senere Nürnberg-forbundet av katolske fyrster dannet. Men også de betraktet keiserdømmet som en trussel mot selvstendigheten. I 1546 brøt det ut krig, og året etter var protestantene slått. Karl V sto da på høyden av sin makt. 

Keiseren tok i 1546 del i riksdagen i Regensburg der han ble kjent med en lokal ungjente, Barbara Blomberg (ca 1527-97), visstnok datter av Sibilla og gjørtleren Wolfgang Plumberger i Kramgasse. Hun så ikke keiser Karl igjen etter 1546, men fikk sønnen Juan de Austria året etter. Ikke engang Filip kjente til sin halvbror før etter sin fars død, men ga ham da en høy stilling, og Juan gjorde seg sterkt gjeldende ved slaget ved Lepanto. Barbara giftet seg etter keiserens ønske med Hieronymus Kegel, en kommissær i keiserens hær, og paret bosatte seg i Brüssel der de fikk tre barn.

Fyrstene var fortsatt uvillige til å underlegge seg keiserlig autoritet, og gjorde opprør i 1552. På dette tidspunktet hadde også osmanene og Frankrike under Henrik II erklært krig. Keiseren måtte slutte fred med noen av sine motstandere; og det var politisk mest naturlig å komme til en overenskomst med de tyske fyrstene. 

Etter religionsfreden i Augsburg i 1555 fikk fyrstene rett til å velge religion for seg og sine undersåtter. Samtidig fastslo riksdagen at forsøkene på å forene Tyskland måtte oppgis. 

Karl Vs planer om et forent Europa var ugjenkallelig lagt i grus. Syk og sliten abdiserte han i oktober 1555 på rådhuset i Brüssel. En minister leste opp tronfrasigelsen før Karl selv tok ordet. «*Alltid har jeg vært klar over min ufullkommenhet og mine mangler.*» Tårene rant da sønnen Filip falt på kne for ham og fikk overdradd kongemakten. Året etter overlot Karl også den spanske tronen til sin sønn, men keiserkronen overdro han til sin bror Ferdinand. Befridd for alle verdslige plikter trakk Karl seg tilbake til klosteret San Yuste i Spania. Her ble han også gravlagt, men i sitt testamente hadde han ytret ønske om å bli gravlagt sammen med sin dronning.Foto fra Karls gravkapell Filip opprettet da et familiegravsted ved El Escorial påbegynt i 1563.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*