Telefonnummer

Et **telefonnummer** er en tallkode som identifiserer et telefonabonnement, og brukes for å ringe fra en telefon til en annen i et telefonnettverk. Den gang telefonnumrene ble oppfunnet, var de korte – så få som to eller tre sifre. Etterhvert som telefonsystemene vokste i størrelse og ble mer sammenkoblet, helt til man omsluttet hele verden, har telefonnumrene blitt lengre. Nå aksesserer telefonnumre også andre apparater, slik som data- og telefaksmaskiner.

## Norge
Den internasjonale telekommunikasjonsunion har tildelt Norge vår landskode 47, og det er Nasjonal kommunikasjonsmyndighet (Nkom) som forvalter nummerserien. Noen nummerserier tildeles til tilbydere, andre direkte til sluttbrukere.

;Fasttelefoner

Fra gammelt av hadde man telefonsentraler med sentralbord i alle kommuner og byer. Sentralbordet var koplingspanel der hver apparatlinje hadde sin hunplugg koplet på en tavle, og operatøren flyttet inn/utlinjene til det apparatet som skulle ha samtale. Man sveivet på telefonen slik at det ringte på sentralen, tok av røret og sa til sentralborddamen hvilke nummer man ønsket å snakke med, hun koblet til nummeret og ringte hos dette nummeret. Det var et nummer med 2 til 4 siffer, og når telefonen ble populær ble det venteliste for å få telefonnummer (og telefon). På flere sentraler løste man problemet med A og B nummer, for eksempel kunne en husstand ha nummer 4711A og en annen 4711B, sentralbordet ringte da en gang for 4711A og to ganger for 4711B. Å dele telefonnummer med A og B var mest vanlig innen familien fordi begge husstander kunne overhøre samtalen om de løftet av røret. Bemannede sentraler var i drift frem til at sentralene ble automatisert, for små bygdesamfunn kom automatiseringen mange år senere enn i byene.

I Norge benyttet man i mange år femsifrede nummer internt i fylkene, men hvis man skulle ringe en person i et annet fylke måtte man først slå tre siffer (retningsnummer). Etter hvert ble kapasiteten noen steder sprengt, og på 1970- og 1980-tallet ble antall siffer utvidet fra fem til seks i deler av landet. Man måtte da slå to ekstra (istedenfor tre) siffer hvis man skulle ringe utenfor fylket (retningsnummer). Bergen var tidligst ute og la om til seks siffer allerede i 1971. I 1980 fulgte Stavanger og i 1982 Trondheims-regionen. I 1988 ble forberedelsene til brosjyren påbegynt og den gikk i trykken ca, 1989.

Norske telefonnumre består av +47FFDDDDDD der FF/FFF er fylke og DDDDDD/DDDDD, f.eks.

En abonnent med telefonnummer 258813 i Oslo fikk 22258813 som nytt nummer. En abonnent i Østfold fikk nytt nummer i henhold til oppsettet FFFDDDDD, f.eks. ble Halden-numrene til 691DDDDD, og 94123 ble da til 69194123. Hadde man skivetelefon fra Oslo gikk den motsatt vei i fylkene, f.eks. Hedmark.

### Utvidelse til åtte siffere
I løpet av 1993 ble antall siffer utvidet til åtte, og ordningen med retningsnummer forsvant. I januar 1993 gikk Oslo og det meste av Akershus, som de første, over til åtte siffer. Alle Oslo-numre begynte fra da av med 22 (mot 02 som tidligere retningsnummer). I løpet av året gikk det meste av landet over til åttesifrede numre.

Prosjektet med nummerutvidelse ble gjennomført over flere år på slutten av 1980- og begynnelsen av 1990-tallet.

## Se også
* Nasjonal kommunikasjonsmyndighet

## Referanser


## Eksterne lenker
* Post- og teletilsynet - Nummer