open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Auguste van Pels

**Auguste «Gusti» van Pels-Röttgen** (født 29. september 1900 i Buer, Keiserriket Tyskland, død 1945 i Theresienstadt, Tsjekkoslovakia), også kjent som **Petronella van Daan** fra *[[Anne Franks Dagbok]]*, var en jødisk flyktning under andre verdenskrig. Sammen med hennes sønn Peter van Pels og hennes mann Hermann van Pels gikk de i dekning sammen med familien Frank.

## Tidlig liv
Gusti Röttgen giftet seg med Hermann van Pels den 5. desember 1925 i Tyskland. Den 8. november 1926 fikk de sønnen Peter van Pels. Etter at Adolf Hitler kom til makta, måtte familien flykte til Amsterdam, Nederland i 1937.

## I dekning
Etter forsøk på å flykte til Amerika måtte de gå i dekning sammen med familien Frank. Dette skjedde den 13. juli 1942. Ifølge Annes dagbok var Auguste interessert i politikk, som hun gjerne ville snakke om. Samtalene endte, humoristisk nok, med at hun kranglet med sin mann.

## Arrestasjon
Den 4. august 1944 ble de åtte jødene som lå i dekning, arrestert og sendt til Westerbork konsentrasjonsleir. Hun ble videre transportert til Auschwitz-Birkenau og så til Bergen-Belsen. Flere vitner (også Annes venn, Hanneli Goslar) har sagt at Anne og Auguste møtte hverandre. Fra Bergen-Belsen ble hun sendt til Raguhn konsentrasjonsleir. Hun ble tvunget til å deporteres til Theresienstadt. Dødsdatoen hennes er ukjent, men antas å være enten i april eller i mai.

## Referanser
Make it Good

***Make it Good*** er et studioalbum utgitt av a1 i 2002. Dette var det siste albumet med Paul Marazzi som medlem i bandet. Albumet lå fem uker på VG-lista og endte med fjerdeplass som beste plassering.

## Sporliste

# «Caught In the Middle» 
# «Make it Good» 
# «Here Comes the Rain»
# «When I'm Missing You» 
# «This Ain't What Love is About» 
# «Crazy for Leaving You» 
# «Learn to Fly» 
# «Isn't it Cheap» 
# «If Can't Have You» 
# «Make it Through the Night» 
# «Cherish This Love»
# «Do You Remember» 
# «One Last Song» 
# «Let it Out»

## A1 besetning

* Mark Read – keyboard, piano, låtskriver, vokal
* Christian Ingebrigtsen – gitarer, vokal, låtskriver
* Paul Marazzi – gitar, vokal, låtskriver
* Ben Adams – vokal, låtskriver 

## Eksterne lenker
*
Grimaldiordenen

**Grimaldiordenen** (fransk: *Ordre de Grimaldi*) er en monegaskisk orden innstiftet 18. november 1954 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av fyrsten. Den ble oppkalt etter det regjerende dynasti i Monaco, Huset Grimaldi. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Grimaldiordenen rangerer som nummer tre i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden og Kroneordenen, men foran Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er stormester.  

## Inndeling
Grimaldiordenen er inndelt i fem grader:
*Storkors (*Grand-Croix*)
*Storoffiser (*Grand Officier*)
*Kommandør (*Commandeur*)
*Offiser (*Officier*)
*Ridder (*Chevalier*)

## Insignier
Ordenstegnet for Grimaldiordenen består av et hvitemaljert kors med utbuede armer som har kuler i korsendene. Korset er i sølv for laveste grad, i gull for de fire høyere grader. Midtmedaljongen er viser et ryttersegl med Grimaldivåpenet og med omskriften «RAINIER GRIMALDI PRINCE DE MONACO» (*Rainier Grimaldi fyrste av Monaco*). Reversen  bærer årstallet 1950 og innskriften «PRINCIPAUTÉ DE MONACO» (*Fyrstedømmet Monaco*). Over korset står en krone i gull med oppheng for båndet gjennom rikseplet. Ordensbåndet erhvitt med smale røde striper nær kantene. Rødt og hvitt er fargene i Monacos riksvåpen og flagg. Ordenstegnet er i utforming lik for de forskjellige grader, men er av ulik størrelse og er opphengt i bånd med forskjellig utforming.

Ordensstjernen er i sølv og har seksten stråler utformet som fasetterte romber. Den bærer Midtmedaljongen fra ordenskorset. 

I anledning Rainier IIIs femtiårsjubileum som regjerende fyrste ble det laget et ordenskjede for stormesteren. Kjedet har medaljonger med samme seglavbildning som i midtmedaljongen i ordenstegnet. Det sentrale leddet, der ordenstegnet er opphengt, er utformet som Rainiers kronede monogram.  Kjedet ble gitt fyrsten i gave av hans undersåtter.

## Kilder
* Rafal Heydel-Mankoo: «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 675–679

## Eksterne lenker
* Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Cargosafe

**Cargosafe** er et norsk selskap som utvikler sensorsystem til sikring av last for transport- og logistikkbransjen.

Tore Eide har utviklet sensorsystemet for Cargosafe og ble utvalgt til å delta med produktet i nyskapingsprogrammet Take-Off Midt-Norge på Senter for entreprenørskap ved NTNU i 2007.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Cargosafe  – Selskapets norske hjemmeside.
* Senter for entreprenørskap NTNU
Kroneordenen (Monaco)

**Kroneordenen** (fransk: *Ordre de la Couronne*) er en monegaskisk orden innstiftet 20. juli 1960 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av fyrsten og som et tegn på anerkjennelse. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Kroneordenen rangerer som den nest fremste i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden, men foran Grimaldiordenen og Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er ordensherre.  

## Inndeling
Kroneordenen er inndelt i fem grader:
*Storkors (*Grand-Croix*)
*Storoffiser (*Grand Officier*)
*Kommandør (*Commandeur*)
*Offiser (*Officier*)
*Ridder (*Chevalier*)

## Insignier
Ordenstegnet for Kroneordenen består av et kors med utbøyde armer. Korset består av fem deler, den midtre i gull, de fire øvrige i sølv. Midtmedaljongen er i hvit emalje og bærer en krone i gull med rødemaljert lue. Medaljongen er omgitt av en bord i sølv uten innskrift. Reversen har Monacos riksvåpen i gull. Rainier IIIs monogram er plassert i korsvinklene. Ordenskorset er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans av eikeløv og laurbærblader. Ordensbåndet er grønt med rød midtstripe. Ordenstegnet er i utforming lik for de forskjellige grader, men er av ulik størrelse og er opphengt i bånd med forskjellig utforming.

Ordensstjernen er en større versjon av ordenskorset. 

## Tildeling
Det er ikke kjent at Kroneordenen noen gang er tildelt andre enn fyrst Rainier III, som var ordensherre.

## Kilder
* Rafal Heydel-Mankoo: «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 675

## Eksterne lenker
* Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Donald Rigazio

**Donald Edmond «Don» Rigazio** (født 3. juli 1934 i Cambridge i Massachusetts) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Rigazio vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.

Rigazio spilte i fire ishockey-VM for USA, 1955 – 1958. OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

## OL-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA

## VM-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Île à Vache

**Île à Vache** (fra fransk: *île,* øy, og *vache,* ku) er en øy som tilhører Haiti og er 52 kvadratkilometer stor. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på .

Île à Vache ligger utenfor sørkysten ved byen Les Cayes, på Tiburonhalvøya, og er administrativt del av departementet Sud.

Øyas vestside er bakkete med 150 meter som høyeste punkt. Østsiden har sumper; her er Haitis største mangroveskog, og en lagune dannet og beskyttet av et korallrev.

Det opprinnelige indianske navnet på øya lyder *Abaca*.

Buccaneeren Captain Morgan hadde i 1668 øya som base for angrep mot spanske skip. En annen sjørøver som opererte herfra var Laurent de Graff.

Under den amerikanske borgerkrig tilbød øyas eier, Bernard Kock, amerikanerne om å la frigitte slaver bosette seg her. Forslaget førte ikke frem, trass i tilslutning fra president  Abraham Lincoln.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den kulturelle fortjenstorden (Monaco)

**Den kulturelle fortjenstorden** (fransk: *Ordre du Mérite Culturel*) er en monegaskisk orden innstiftet 31. desember 1952 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av kunst, litteratur og vitenskap i Monaco eller som har fremmet fyrstedømmets kulturelle og intellektuelle anseelse. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Den kulturelle fortjenstorden rangerer som fjerde og siste i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden,  Kroneordenen og Grimaldiordenen. Regjerende fyrste er stormester.  

## Inndeling
Den kulturelle fortjenstorden er inndelt i tre grader:
*Kommandør (*Commandeur*)
*Offiser (*Officier*)
*Ridder (*Chevalier*)

## Insignier
Ordenstegnet for Den kulturelle fortjenstorden består av en medaljong med Rainier IIIs ukronede monogram omgitt av «PRINCIPAUTÉ DE MONACO» (*Fyrstedømmet Monaco*) og årstallet «1952». Dette er igjen omgitt av en sirkel av ruter, som i Monacos riksvåpen, og utenfor dette igjen en laurbærkrans. Reversen bærer innskriften «ARTS / LETTRES / SCIENCES» (*kunst, litteratur, vitenskap*) over tre linjer til høyre i øvre del, sammen med motiver knyttet til kunst, litteratur og forskning. Medaljongen er kronet og opphengt i et rødt bånd med en stripe frittstående hvite ruter i midten. Rødt og hvitt er fargene i Monacos riksvåpen og flagg. Medaljongen er i gull for kommandører, i sølv for offiserer og i bronse for riddere. 

## Tildeling
Den kulturelle fortjenstorden kan tildeles borgere av Monaco, så vel som utlendinger.

## Kilder
* «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1379–1381

## Eksterne lenker
* Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Île de la Gonâve

**Île de la Gonâve** er en 743 km² stor øy ved Haiti, nordvest for Port-au-Prince. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på  Øya er den største av Hispaniolas øyer. Øya omfatter kommunene Anse-à-Galets og Pointe-à-Raquette, og er overveiende befolket av fiskere og bønder.

Øya har en lengde på ca. 56 km, og en maksimal bredde på 16 km. Den er dermed Hispaniolas største biøy. Øya, som for en stor del består av kalkstein, er omgitt av rev, og store deler av øya er udyrket. Høyeste punkt er 778 meter over havet. Den årlige nedbørsmengden ligger mellom 800 og 1600 mm. 

Île de la Gonâve var det siste retrettområde for den opprinnelige befolkning taínoene på Haiti etter at de 1503 flyktet fra Hispaniola. Fra dem stammer den nåværende betegnelsen for øya, som de gav navnet Guanabo. Senere var øya base for pirater.

I 1925, mens øya var okkupert av USA, utnevnte US-sersjanten Faustin Wirkus seg selv til konge over øya. Faustino II («le roi blanc de la Gonâve») ble imidlertid drevet i eksil i  1929 av de haitianske myndigheter. 

Etter at en orkan 1976 raserte deler av det sydlige Haiti flyttet noen av de overlevende til Île de la Gonâve og grunnla de første jordbrukslandsbyene på øya. Det hersker en utbredt vannmangel som avhjelpes ved sisterner og brønner.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Artibonite (elv)

**Artibonite** er en elv i Haiti og Den dominikanske republikk med en lengde på 240 km. Det er både den lengste og den viktigste elv på hele øya Hispaniola. Den utspringer i Cordillera Central i Den dominikanske republikk, men det meste av elveløpet er i Haiti. Den utløper i Gonâvebukta. Den blir brukt til irrigasjon og av Peligredemningen, som produserer strøm ved hjelp av vannkraft.

Artiboniteelven utgjør deler av grensen mellom Haiti og Den dominikanske republikk.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Albania under Vinter-OL 2010

**Albania under Vinter-OL 2010**. Én sportsutøver fra Albania deltok under Vinter-OL 2010 i Vancouver i Britisk Columbia i Canada, som ble avviklet 12. til 28. februar 2010. Utøveren, Erjon Tola, konkurrere i alpint på Whistler Blackcomb. Det var andre gang Albania var representert i et vinter-OL, etter at landet debuterte i Torino 2006. Også den gangen var Tola eneste deltagende utøver. Albania vant ikke noen medalje, beste plassering var en 48.-plass i slalåm.

## Medaljer

## Alpint

## Eksterne lenker
* Komiteti Olimpik Kombëtar Shqiptar
*  Albania at the 2010 Vancouver Winter Games  på Sports-reference.com
Aleksandr Sergejevitsj Mensjikov

Fyrst **Aleksandr Sergejevitsj Mensjikov** (født 1787, død 1869 i St. Petersburg) var en finsk-russisk militær kommandant og statsmann og et prominent medlem av den russiske adelen. Han ble utnevnt til generaladjutant i 1817 og admiral i 1833. 

Han er et av oldebarna til Aleksandr Danilovitsj Mensjikov som var hertug av Ingermanland og en av etterkommerne av det fyrstelige huset Golitsyn. En annen av hans oldefedre var fyrst Mikhail Golitsyn, den anerkjente og humane militærguvernøren i Åbo under den russiske okkupasjonen i den store nordiske krig.

Aleksandr var i russisk tjeneste som militær-attaché til den russiske ambassaden i Wien i 1809. Han jobbet tett med tsar Aleksander I og han ledsaget keiseren gjennom hans felttog mot Napoleon. I 1817 ble Mensjikov konstituert som General Quartermeister av generalstaben. I 1823 ble han overført til en jobb i det russiske utenriksdepartementet.

Han ble utnevnt til sjef for det sjømilitære hovedkvarteret og ble statsråd for Nikolaj I. Han utmerket seg ved beleiringen av Varna og ble i 1830 medlem av Riksrådet. I 1831 holdt Mensjikov stillingen som generalguvernør i Finland. Han viet det meste av tiden sin der hovedsakelig til sjømilitære saker og hadde svært dårlig innflytelse på utviklingen av den russiske marinen både når det gjaldt dens tekniske utvikling og kamptreningen til kadettene. 

I 1853 ble Mensjikov sendt på spesialoppdrag til Konstantinopel og da Krimkrigen brøt ut ble han utnevnt til øverstkommanderende både på land og sjøen. Han ledet den russiske hæren i slaget ved Alma og der viste han både inkompetanse og manglende militært talent i krig. 

Den 15. februar 1855 ble Mensjikov fjernet fra kommandoen, og ble erstattet av fyrst Mikhail Dmitrijevitsj Gortsjakov. Mellom desember 1855 og april 1856 holdt han stillingen som generalguvernør i Kronstadt og pensjonerte seg kort tid senere. Han fikk etter sin død et dampskip oppkalt etter seg.
Richard Caton Woodville (1856–1927)

**Richard Caton Woodville** (født 7. januar 1856 i London, død 17. august 1927) var en engelsk kunstner og illustratør som er mest kjent for å være en av de mest produktive og effektive malerne av slagscener på slutten av det 19. og tidlig i det 20. århundre.

Richard Caton Woodvilles første opplevde slag var da han ble sendt ut av Illustrated London News for å rapportere om den russisk-tyrkiske krig (1877&ndash;1878). Han likte å gjenskape historiske scener i både olje og akvarell. 

I løpet av sin levetid nøt Woodville stor popularitet både i sitt eget hjemland og i utlandet og var antagelig en av de mestselgende kunstnerne i denne sjangeren. Han både skrev og malte og ble ofte gjenstand for magasin-og tidsskriftartikler. Han hadde en dyp lidenskap for den britiske hæren og melde seg i 1914 til National Reserve som kaptein ved utbruddet av 1. verdenskrig. 

Richard Caton Woodville bilder og fotografier er fortsatt utstilt flere steder blant annet i National Army Museum, Walker Art Gallery og Royal Academy.

## Referanser
Mons Haukeland

**Mons Olai Haukeland** (1892–1983) var en norsk offiser og motstandsmann. Under andre verdenskrig var han distriktsleder for Milorg i Bergen. Fra 1946 var han generalinspektør for Heimevernet. Han ble utnevnt til generalmajor i 1954.

Haukeland fullførte Krigsskolens øverste avdeling og ble utnevnt til premierløytnant i 1917. I 1919 tok han eksamen ved Statens gymnastikkskole. De neste tyve årene vekslet han mellom tjeneste som offiser og arbeide som gymnastikklærer. Under nøytralitetsvakten 1939–1940 var han innkalt som mitraljøsekompanisjef ved Fjordane infanteriregiment, og under den tyske invasjonen av Norge i 1940 ledet han kompaniet sitt i kamp i Valdres. Kompaniet overga seg 30. april.

Allerede sommeren 1940 organiserte han det som gjennom det kommende året var en av de tre største motstandsorganisasjonene i Bergen. Sammen med en av de andre gruppene, organisert av major Kjeld Bugge, dannet Haukelands gruppe grunnlaget for det som senere ble Milorg distrikt D20:2. Den tredje gruppen, Stein-organisasjonen, ble sprengt av Gestapo i 1941. Han vekslet med Fredrik W. Rieber-Mohn, som hadde vært sammen med Haukeland i hans gruppe, om å være Milorgs distriktsleder i Bergen. Haukeland var nestkommandrende 1941 og leder 1942–1943, inntil han i 1943 ble arrestert. Han ble først sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen, senere til Neuengamme.

Etter krigen gjorde Haukeland karriere som yrkesmilitær. Han ble i 1946 sjef for IR 10 med obersts grad. Fra 1. august samme år inntil han gikk av med pensjon i 1958, var han generalinspektør for Heimevernet. Haukeland er blitt omtalt som «Heimevernets far» for sin betydning med å bygge et Heimevern tuftet på erfaringene fra Milorg og Kompani Linge.

Et relieff av Mons Olai Haukeland er reist på Sydneshaugen i Bergen. Relieffet er utført av Andreas Hauge og ble avduket i 1988.

## Utmerkelser
Haukeland ble i 1959 kommandør av St. Olavs Orden. Han ble også hedret som kommandør av Dannebrogordenen, kommandør av den svenske Sverdordenen, med Deltakermedaljen med rosett, Heimevernets fortjenstmedalje, svenske Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj, Hemvärnets Gustaf Petri-medalj, den sovjetrussiske medaljen for seier over Tyskland og Norges idrettsforbunds idrettsmerke.

## Referanser
Richard Rodenhiser

**Richard Peter «Dick» Rodenhiser** (født 1932) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo og 1960 i Squaw Valley.

Rodenhiser vant en olympisk sølvmedalje i ishockey i vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagene en enkeltserie der alle møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.

Fire år senere, i vinter-OL 1960 i Squaw Valley ble han olympisk mester i ishockey. USA vant alle fem kampene i finaleserien som besto av seks lag. Canada ble nummer to og Sovjetunionen kom på tredjeplass.

Rodenhiser ble også verdensmester i ishockey i 1960 i OL-turneringen i Squaw Valley som også var det 27. verdensmesterskapet i ishockey. Han deltok i fire verdensmesterskap.

## OL-medaljer
* 1960  Squaw Valley -  **Gull** i ishockey  USA
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA

## VM-medaljer
* 1960  Squaw Valley -  **Gull** i ishockey 
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
À la carte

**À la carte** er fransk for *på (spise)kartet*, og refererer til en meny av tilgjengelige matretter på et spisested. Ved å bestille fra à la carte, kan kunden selv komponere sin egen fler-retters middag. Rettene inkluderer forretter, hovedretter, desserter og tilbehør, og er individuelt priset. I motsetning til en fast treretters (eller femretters) meny hvor en ferdig oppsatt kombinasjon av forrett, hovedrett, dessert og tilbehør, har en samlet pris. Utvalget av rettene på menyen er kjøkkensjefens ansvar.

## Se også

* Meny
* Buffet

## Eksterne lenker
*
Daniel McKinnon

**Daniel Duncan «Dan» McKinnon** (født 21. april 1922 i Williams i Minnesota, død 6. august 2017 i Grand Forks i Nord-Dakota) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1956 i Cortina d'Ampezzo.

McKinnon vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, og etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. USA vant fire kamper og tapte én, 0–4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks.

McKinnon spilte i tre ishockey-VM for USA; 1955 og 1958 i tillegg til OL-turnering i Cortina d'Ampezzo som også var det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

## OL-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA

## VM-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Luiz Carlos da Costa

**Luiz Carlos da Costa** (født 4. juni 1949 i Brasil, omkommet 12. januar 2010 i Port-au-Prince i Haiti) var en brasiliansk internasjonal embedsmann som begynte å arbeide for FN i 1969; han var med i organisasjonen inntil sin død. Han døde sammen med sin overordnede, Hédi Annabi, som følge av jordskjelvet i Haiti i 2010.

Han var den høyest rangerende brasilianer i FN-systemet, og beskjeftiget seg særlig med fredsbevarende operasjoner. Han hadde lederoppgaver i så henseende blant annet i Kosovo og i Liberia. Etter sin død ble han beskrevet av FNs generalsekretær Ban Ki-moon som «en legende for FNs fredsbevarende operasjoner».

## Referanser
Gesner Abelard

**Gesner Abelard** (født 11. februar 1922 i Port-au-Prince i Haiti) er en haitisk maler og billedhugger. Han begynte som mekaniker, men begynte så kunststudier i  Port-au-Prince under maleren Humberman Charles. Han ble medlem av Haitis *Centre d'Art* i 1948. 

Mange av hans malerier viser fugler, trær og folkeliv, og innordnes som naivistisk kunst.

## Referanser
Florvil Hyppolite

**Florvil Hyppolite** (født 26. mai 1828 i Port-au-Prince i Haiti, død 24. mars 1896 samme sted), sønn av Jacques Sylvain Gelin Hyppolite, var president for Haiti fra 17. oktober 1889 til 24. mars 1896.

## Eksterne lenker
* Florvil Hyppolite
Kapp skole

**Kapp skole** ligger på tettstedet Kapp i Østre Toten. Før skoleåret 2007-08 het skolen **Kihle skole** siden den opprinnelig lå på jord som tidligere hadde tilhørt Kile gård. I 2007-08 ble Kihle skole og Bjørnsgård skole slått sammen til Kapp skole og tidligere Kihle skole ble renovert og utvidet.

Elevtallet ligger på rundt 250 og det er mellom 40 og 50 ansatte; lærere, assistenter, renholdspersonale og barnevernspedagog.
Skolens rektor er Aase Berit Sønsteby, inspektør er Tove Thomasen.

Mange av elevene som har gått på Kihle/Kapp skole har senere gjort seg bemerket i flere sammenhenger. Det kan nevnes en spesiell årgang av elever der disse tre Torbjørn Dyrud, Gustav Nilsen og Sverre Fredrik Nordheim, er blitt feiret som medlemmer av Urbane Totninger.
En elev som gikk litt etter disse tre, er blitt komponist, og jobber som film-musiker i Los Angeles, Kristin Øhrn Dyrud.

## Referanser
Ekeberg Sendeplateklubb

**Ekeberg Sendeplateklubb** (etablert 1998) er et idrettsklubb som driver med frisbeesport, i hovedsak frisbeegolf. Klubbens aktiviteter foregår på frisbeegolfbanen på Ekeberg i Oslo. Ekeberg Sendeplateklubb er organisert under Norges Frisbeeforbund, som siden 2009 er blitt en seksjon av Norges Amerikanske Idretters Forbund.

Trude Simensen ble klubbens første Norgesmester da hun vant kvinneklassen i NM i 2007.

Klubben er medarrangør av turneringen *Maigolfen*, en av Europas eldste frisbeegolfturneringer, vanligvis med status som Norgescup, og parturneringen *Ekeberg Triple Challenge*.

## Eksterne lenker
*
Black Sabbaths diskografi

**Black Sabbaths diskografi** er en liste over offisielle musikkalbum fra det britiske heavy metal-bandet Black Sabbath.

## Studioalbum

## Konsertalbum

## Samlealbum

## Singler
Den kinesisk-koreanske vennskapsbrua

**Den kinesisk-koreanske vennskapsbrua** (kinesisk: 中朝友誼橋; hangul: 조중우의교) knytter sammen Dandong i Kina med Sinŭiju i Nord-Korea. Brua krysser Yaluelva og håndterer både biler og tog. Fotgjengere er forbudt. Dagens navn er fra 1990, da den ble omdøpt fra *Yalu-brua*.

Den eldste av de to bruene på stedet ble bygd mellom mai 1909 og oktober 1911. Denne ble bombet og skadet på den nordkoreanske siden av grensa under Koreakrigen i 1950 og i 1951 i et forsøk på å hindre at kinesiske soldater skulle få tilgang til Korea. Brua står i dag som da den ble bombet. Den er i dag en av severdighetene på stedet, med plattformer påmontert teleskoper som gjør at en kan se inn i Nord-Korea. Den nye brua ble konstruert av den japanske okkupasjonsmakten i Kina og Korea mellom april 1937 og mai 1943 og ble også skadd under Koreakrigen, men ble reparert etter krigen. 

Tog mellom Kina og Nord-Korea trafikkerer brua daglig, og grensa er relativt åpen, blant annet fordi brua er en av de få bilvegene som knytter Nord-Korea til omverdenen. 

## Eksterne lenker
*
VM i bandy 2010

**Bandy-VM 2010** ble arrangert i Moskva i Russland mellom 24. og 31. januar. Det var det 29. verdensmesterskapet i bandy. Samtlige kamper ble spilt i innendørshallen Krylatskoje. Totalt deltok elleve lag, seks lag i A-gruppen og fem lag i B-gruppen. I A-gruppen ble det spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang og de fire første lagene gikk til semifinale. Sverige ble verdensmester etter å ha beseiret Russland med 6-5 foran 7209 tilskuere. Kampen ble avgjort tjue minutter inn i spilleforlengelsen etter at det hadde stått 5-5 ved ordinær tid.

Norge endte på femteplass og kvalifiserte seg dermed for A-gruppen i Bandy-VM 2011.

## Gruppe A
### Gruppespill

--------------

------------

---------

----------

-----------

### Sluttspill

#### Semifinaler

--------

#### Bronsefinale

#### Finale

## Gruppe B
### Gruppespill

--------

---------

---------

-----------

------------

### Plasseringskamper
#### Kamp om 10.-plass

#### Kamp om 8.-plass

### Playoff-kamp om spill i Gruppe A

## Medaljer

## Kilder
* World Championships 2009/10 bandysidan.nu, besøkt 7. august 2018
Novemberforfatningen

**Novemberforfatningen** var en felles forfatning for Danmark og Hertugdømmet Slesvig. Den var utarbeidet av Konseilspræsident C.C. Hall og trådte i kraft 18. november 1863. Tross store betenkeligheter underskrev den nye kongen, Christian IX forfatningen. Han fryktet Tysklands reaksjon, men var samtidig redd for å virke unasjonal. Novemberforfatningen avløste den såkalte fellesforfatningen (også kalt helstatsforfatningen) fra 1855.

Novemberforfatningens formål var å knytte Slesvig nærmere til Danmark og samtidig koble de konservative holstenske adelige ut fra regjeringsmakten. Den felles folkerepresentasjonen, Rigsrådet, skulle ifølge denne forfatning bestå av to direkte valgte kamre (folketing og landsting, det sistnevnte skulle bestå av kongevalgte og valgte ved privilegert valgrett). Under Rigsrådet hørte de politiske saker, som ikke uttrykkelig var forbeholdt de særlige folkerepresentasjoner for Danmark (Rigsdagen) og Slesvig.

Da Østerrikes og Preussens krav i januar 1864 om at novemberforfatningen skulle oppheves ikke ble etterkommet av den danske regjering, ga dette de to landene påskudd til å angripe Danmark, i det som ble kalt andre slesvigske krig. Krigen førte til, gjennom freden i Wien, at Slesvig ble løsrevet fra Danmark. Som følge av dette ble Novemberforfatningen opphevet i 1866.

## Eksterne lenker
* Leksikonet ''Den Store Danske'' om Novemberforfatningen (dansk)
* Nettstedet ''danmarkshistorien.dk'' om Novemberforfatningen (dansk) 
* Nettstedet til Grænseforeningen (dansk)
VM i bandy for kvinner 2010

**Bandy-VM 2010** for kvinner ble arrangert i Drammen i Norge mellom 24. og 28. februar. Det var det femte verdensmesterskapet i bandy for kvinner. Sverige ble verdensmestre for femte gang etter seier 3-2 mot Russland i finalen.

## Resultat

## Tabell

## Finaler

## Medaljer

## Kilder
* World Championships Women 2009/10 bandysidan.nu, besøkt 7. august 2018
Trapes (geometri)

Et **trapes** er en firkant med (minst) to parallelle sider.  

Høyden i et trapes er den vinkelrette avstanden mellom de to parallelle sidene. 

Arealet av et trapes beregnes som produktet av høyden og middelverdien av de parallelle sidene:
A=\frac{a+b}{2}\cdot h

NB! Merk at kvadrat, rektangel, rombe og parallellogram alle er trapeser fordi alle oppfyller kravet til å være et trapes (ha minst to parallelle sider).
De Nationalliberale

**De Nationalliberale**  var en retning innen dansk politikk i årene 1842–1882. Det var ikke et parti i form av en ordinær partiorganisasjon, men snarere en gruppering av tilhengere av en nasjonalliberalistisk ideologi. De Nationalliberale var den sterkeste pådriveren for innføringen av en fri forfatning i Danmark og begivenhetene som særlig fant sted i København i 1848.
 
Utviklingen av nasjonalliberalismen startet tidligere, allerede i 1820-årene hvor de dominerte den politiske debatten. 
Utover i 1830-årene kontrollerte tilhengerne de viktigste politiske kommunikasjonskanalene og i særlig grad gjaldt dette avisen *[[Fædrelandet (avis)|Fædrelandet]]*, som ble en mektig oponionsdanner.

Av viktige personer kan nevnes juristen Orla Lehmann, som spilte en helt avgjørende rolle i 1848. 
Andre personer var Carl Ploug som var mangeårig redaktør av *Fædrelandet*, D.G. Monrad,  C.C. Hall, H.N. Clausen, J.F. Schouw  og A.F. Krieger.

## Se også
* Marsrevolusjonen (Danmark)

## Kilder
* Danmarkshistorien
Ed Sampson

**Edward Horace «Ed» Sampson** (født 23. desember 1921 i Fort Frances i Ontario i Canada, død august 1974) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Sampson vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det amerikanske ishockeylaget som kom på andreplass i turneringen bak Sovjetunionen. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant fire kamper og tapte en, 0-4 til Sovjetunionen i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey.

## OL-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey  USA

## VM-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Sølv i ishockey 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mary Seacole

**Mary Seacole** (født 1805, død 14. mai 1881) var en sykepleier fra Jamaica som er mest kjent for sin involvering i Krimkrigen. Hun satte opp og drev et pensjonat i Panama og i Krymsk for å bistå med å behandle de syke og skadde soldatene. Seacole ble undervist i sykepleierstudiene av en urtemedisiner og lærte om folkemedisin av hennes mor som drev et pensjonat for funksjonshemmede europeiske soldater og sjømenn. 

I dag er blir hun husket for sin tapperhet og medisinske kompetanse og som "kvinnen som på tross av rasistiske fordommer trosset innflytelsesrike deler av det viktorianske samfunnet for å hjelpe dem som trengte det". Hennes selvbiografi som heter *Wonderful Adventures of Mrs. Seacole* og som kom ut i 1857 er en levende beretning om hennes opplevelser og er en av de tidligste selvbiografier som utelukkende handler om en kvinne.

Seacole hadde sluttet seg til den katolske kirken rundt 1860 og returnerte etter at Krimkrigen var over tilbake til Jamaica som i hennes fravær hadde havnet i en nedgangskonjunktur. Prins Victor von Hohenlohe, (en nevø av dronning Victoria) hadde som ung løytnant vært en av Mary Seacoles pasienter under Krimkrigen. Han fikk senere hugget ut en byste i marmor av henne i 1871 som han fikk utstilt på Royal Academy sin sommerutstilling i 1872. Seacole ble også den personlige massøren til prinsessen av Wales som led med dårlige ben og revmatisme.

## Referanser
Cospas-Sarsat

**Cospas-Sarsat** er et internasjonalt satellittbasert søk- og rednings-system (SAR) for nødvarslingsgjenkjenning og informasjonsdeling som ble etablert av Canada, Frankrike, USA og det tidligere Sovjetunionen i 1979.

Systemet består av både et bakke- og et romsegment:
* Nødpeilesendere
* Satellittbaserte signalprosessorer for SAR
* Satellitt downlink mottaker og singalprosessorstasjoner som kalles LUT
* Mission Control Centres som videreformidler nøddata generert av LUTer.
* Nødkoordineringssentre som koordinerer SAR-respons til nødsituasjoner

Romsegmentet av Cospas-Sarsat systemet består nå av SAR-prosessorer ombord på 4 geosynkrone satellitter som kalles GEOSARer og 5 lavjordpolarbane satellitter som kalles LEOSARer.
Beryl Bainbridge

**Beryl Bainbridge** (1932–2010) var en britisk forfatter som fikk prisen Whitbread Awards for beste roman i 1977 og 1996, og ble fem ganger nominert til Booker-prisen. Hun er blitt beskrevet som britisk «nasjonalskatt».  I 2008 navnga avisen *[[The Times]]* Bainbridge på deres liste over «De 50 største britiske forfattere siden 1945».

I 1954 giftet hun seg med kunstneren Austin Davies. De to skilte seg etter kort tid og etterlot Bainbridge som en enslig mor med to barn. I 1958 forsøkte hun å begå selvmord ved å putte hodet i en varm ovn. Hun tilbrakte også noen år som skuespiller og dukket blant annet opp i en episode av såpeserien *[[Coronation Street]]* i 1961 der hun spilte en demonstrant som var imot atomvåpen.

De første bøkene hun skrev var i stor grad basert på hendelser fra barndommen. Hennes tidlige romaner ble godt mottatt av kritikerne, men solgte aldri mye og hun klarte derfor ikke å tjene så mye penger. Hennes første roman, *Harriet said ...*, ble skrevet på denne tiden. På slutten av 1970-tallet skrev hun et filmmanus basert på hennes roman *Sweet William*. Filmversjonen av boken ble regissert av Sam Waterston og hadde premiere i 1979.

Romanen *A Terrible Big Adventure* (1989) ble filmatisert i 1995 med blant annet Alan Rickman og Hugh Grant i hovedrollene. I 1998 vant hun James Tait Blacks minnepris for sitt skjønnlitterære arbeid.

Siden 1990-tallet fungerte Bainbridge også som teaterkritiker for det månedlige tidsskriftet *The Oldie*. Hennes vurderinger inneholder sjelden negativt innhold og blir vanligvis publisert etter at stykket er tatt av lerettet. I 2003 ble hun tildelt David Cohen Dobloug-prisen sammen med Thom Gunn. I 2005 kjøpte British Library mange av Bainbridges private brev og dagbøker. I juni 2001 ble Bainbridge tildelt en æresgrad ved Open University som *Doctor of the University*.

## Bibliografi
* 1967 *A Weekend with Claude* (Roman)
* 1968 *Another Part of the Wood* (Roman)
* 1972 *Harriet Said…* (Roman)
* 1973 *The Dressmaker* (amerikansk tittel: *The Secret Glass*) (Roman)
* 1974 *The Bottle Factory Outing* (Roman)
* 1975 *Sweet William* (Roman)
* 1976 *A Quiet Life* (Roman)
* 1977 *Injury Time* (Roman)
* 1978 *Young Adolf* (Roman)
* 1979 *Another Part of the Wood* (Roman)
* 1980 *Winter Garden* (Roman)
* 1981 *A Weekend with Claude* (Roman)
* 1984 *English Journey: Or the Road to Milton Keynes* (Reisebeskrivelse)
* 1984 *Watson's Apology* (Roman)
* 1987 *Forever England: North and South* (Familieportretter)
* 1989 *An Awfully Big Adventure* (Roman)
* 1991 *The Birthday Boys* (Roman)
* 1993 *Something Happened Yesterday* (Essayer, samling av avisartikler)
* 1996 *Every Man for Himself* (Roman)
* 1998 *Master Georgie* (Roman)
* 2001 *According to Queeney* (Roman)
* 2005 *Front Row - Evenings at the Theatre: Pieces from the Oldie * (Essayer om teater og teaterkritikk)
* 2008 *The Girl in the Polka Dot Dress* (Roman)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Intervju i ''Guardian''
* «Author page» hos *The Guardian*
*
William Howard Russell

**William Howard Russell** (født 28. mars 1820 i Tallaght i County Dublin i Irland, død 11. februar 1907 i London) var en irsk reporter for avisa The Times og ble ansett for å ha vært en av de første moderne krigskorrespondentene etter at han brukte 22 måneder på å dekke Krimkrigen og spesielt Charge of the Light Brigade. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
William Howard Russell studerte ved Trinity College i Dublin og så for kortere tid ved University of Cambridge. 

### Journalist
Han journalist arbeidet Russell i Irland fra 1841 for avisen *[[The Times]]*. Den mangeårige (1841 til 1877) utgiver av avisen, John Thadeus Delane, hentet ham i 1843 til London.

### Krigskorrespondent
Som ung journalist dekket han en del av første slesvigske krig mellom de danske og prøyssiske styrker i 150.

Han ble så han sendt av The Times-redaktøren John Delane til Malta for å dekke den engelske støtten til Russland i 1854. Derfra havnet han så på Krim og dekket en lang periode av Krimkrigen. Russell foraktet uttrykket «krigskorrespondent», selv om hans dekning av krimkrigen brakte ham internasjonal berømmelse. Ikke bare dkrev ham om krigens militære sammenstøt, men Florence Nightingale skulle senere fremholde at det har hans reportasjer som gjorde henne og hennes virksomhet alment kjent. Krimkrigens sykepleie, og omsorgen for soldater på begge sider som den ble utført av Mary Seacole ble også publisert av Russell og an andre journalister i samtiden, og det reddet henne fra økonomisk ruin.

Det ble under krigen satt ut rykter om at han ikke fortjente suksessen han fikk som reporter fordi han ikke gjorde så mye mer enn å drikke brennevin og røyke sigaretter og lot andre gjøre jobben for ham. Dette ryktet var ikke sant med det førte imidlertid til at Russell ble svartelistet fra enkelte kretser og den britiske kommandanten Lord Raglan rådet sine offiserer til å nekte å snakke med reporteren. 

Reportasjene hans var av stor betydning fordi publikum for første gang fikk muligheten til å lese om virkelighetens krigføring.

### Senere virke
I 1856 ble Russell sendt til Moskva for å beskrive kroningen av tsar Alexander II, og senere ble han sendt til India der han var vitne til beleiringen av Lucknow (1858). I 1861 dro Russell til Washington. Dagbøkene hans fra tiden i India og fra den amerikanske borgerkrigen ble senere publisert. Russell returnerte til England i 1863.

I 1866 dekket han den østerriksk-prøyssiske krig. Senere skildret han med stor formidlingskraft Pariserkommunen (1871). I Sør-Afrika rapporterte han i 1879 fra Zulukrigen.

Han ble adlet i 1895.

## Referanser


## Litteratur
* Trevor Royle: *War report. The war correspondent's view of battle from the Crimea to the Falklands*, Edinburgh 1987.
Fylkesvei 803

**Fylkesvei 803** (**Fv803**) går mellom Trofors og Aspneset i Grane.

Før 1. januar 2010 var veien del av riksvei 73, etter at regionsreformen trådte i kraft fikk den status som primær fylkesvei.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 73.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Øystein Elvestad

**Øystein Elvestad** (født 1984) er en norsk fotballspiller som spilte i forsvar for Sandnes Ulf.
Elvestad startet å spille fotball for Lura IL. Som guttespiller fikk han tilbud fra Viking FK, og han spilte i 3 år for klubben. I Viking var han med å vinne NM for juniorer. I 2004 begynte han å spille for Sandnes Ulf, da klubben hadde behov for en forsvarsspiller med stor løpskapasitet.

Elvestad var skadet hele 2010-sesongen og fikk ikke ny kontrakt med Sandnes Ulf, men fikk en rolle som assistent på U23-laget i påvente av at kneskaden skulle leges. Elvestad var trener for Lura Idrettslag sitt A-lag i fotball fra 2012 - 2017. I 2017 spilte Lura for første gang runde 1 i NM mot Sandnes Ulf.

Elvestad trener nå (2018 -) Sola Fotball A-lag i andre divisjon.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* www.sandnesulf.no Spillerportrett: Øystein Elvestad
Empoleon

**Empoleon** er en Pokémon som utvikles fra Prinplup. Den tilhører klassen Emperor Pokémon.

Den er en Water/Steel Pokémon med bare tre svakheter: Electric, Ground og Fighting. Den er immun til Poison. Den har to doble «not very effective»: Ice  og Steel.

Det er to typer angrep som er normalt effektivt: Fire og Grass. Resten er ikke så effektivt.

Den finnes i Pokémon Diamond og Pearl og Pokémon Platinum ved å velge Piplup som starter. I de andre spillene må man bytte fra Pokémon Diamond, Pokémon Pearl og Pokémon Platinum. I Pokémon Mystery Dungeon Explorers of Time, Pokémon Mystery Dungeon Explorers of Darkness og Pokémon Mystery Dungeon Explorers of Sky finnes den i Crevice Cave og Zero Isle South. 
## Eksterne lenker
* Empoleon på Pokémon Wiki
Arnolfo di Cambio

**Arnolfo di Cambio** (født ca. 1240/1245, død 1302/1310) var en italiensk arkitekt og skulptør fra Colle Val d'Elsa, nær Siena i det sentrale Toscana. Den første skriftlige kilden om Arnolfo di Cambio er fra 1265, og bekrefter at han først virket som hovedassistent i Niccolo Pisanos atelier. Sammen med Pisano fullførte han prekestolen i Sienas domkirke.

Fra begynnelsen på 1270-tallet arbeidet han i Roma. Det kan dokumenteres at han i 1277 arbeidet for Charles I av Anjou, daværende hersker av Napoli. Verket «Charles som romersk senator» (som i dag befinner seg Palazzo dei Conservatori, Roma) utførte han i 1281-84. Samtidig skapte han monumentet over kardinal Riccardo Annibaldi (1276, Laterankirken, Roma) og gravmelet over pave Hadrian V (død 1276) i San Francesco i Viterbo.

I 1281 deltok han i utførelsen av marmorbrønnen på Piazza Grande i Perugia (kun brudstykker igjen i Galleria Nazionale dell' Umbria, Perugia). Hans mest betydningsfulle skulpturale verk og som har overlevd inntil vår tid, er sannsynligvis gravmelet over kardinal Guillaume de Braye i San Domenico i Orvieto. Dette hører til de tidligste veggraver med katafalk (forhøyning til kisten). I tillegg deltok Arnolfo di Cambio i utførelsen av alteroverbygningen i S. Paolo fuori le Mura (1285) og S. Cecilia in Trastevere (1293) i Roma, samt gravmelet over pave Honorius IV (død 1287), i dag Savelli-kapellet i S. Maria in Aracoeli. I Roma sto han for gravmelet over pave Bonifacius VII (som i dag er i krypten til St. Peterskirken.), samt at den berømte bronseskulpturen av apostelen St. Peter i St. Peterskirken er tilskrevet Arnolfo di Cambio.

I perioden 1294-95 arbeidet han i Firenze og utførelsen av byens nå berømte Il Duomo, Santa Maria del Fiore ga han et solid omdømme som arkitekt. Samtidig skapte han «Den tronende Madonna med barnet». Ingen andre bygninger er sikkert tegnet av di Cambio, men både Santa Croce og byens rådhus, Palazzo Vecchio er ifølge Giorgio Vasari tilskrevet ham. Om det i tillegg viser seg at han var skaperen av en skulpturrekke på den nedre del av fasaden på Firenze-domen, må han betraktes som en av middelalderens viktigste arkitekter og utmerkede skulptører.

Enkelte av disse skulpturene som var laget for Santa Maria del Fiore, står i dag utstilt i Museo dell'Opera del Duomo i Firenze. Øvrige deler av denne fasaden gikk tapt i 1589.

## Referanser
Bondevennernes Selskab

**Bondevennernes Selskab** ble stiftet den 5. mai 1846 av de to stænderdeputerte Johan Christian Drewsen og Balthasar Christensen, på oppfordring av skolelærer Asmund Christian Gleerup som var formann for Holbæk Amts Landkommunalforening. Foreningens formål skulle være å «erhverve omfattende og nøjagtige Oplysninger» om forholdene på landet og å «virke for Bondestandens Emancipation og ligeborgerlige Ret med de andre Samfundsklasser». Foruten de tre nevnte ble også Orla Lehmann og Anton Frederik Tscherning medlemmer av foreningens ledelse, og Tscherning var inntil 1848 dens formann.

I selskapets program nevnes en bedre folkeopplysning, alminnelig verneplikt (på denne tiden var det kun bøndene som var vernepliktige i Danmark), næringsfrihet, forbedring av husmenns kår og festernes overgang til selveie som de viktigste punkter. Foreningen var delt i distriktsavdelinger med særlige formenn, under hvilke det igjen var sogneformenn. Ledelsen var for de første tre år valgt av foreningens stiftere.

Bondevennernes Selskab ble opprettet som et uttrykk for den bevegelse som «Bondecirkulæret» av 8. november 1845 hadde vakt blant bøndene, og det vant snart betydelig utbredelse og innflytelse. Allerede midt i 1847 hadde det over 5&nbsp;500 medlemmer, og senere steg dette tall til over 10&nbsp;000. For valgene til den grunnlovgivende riksforsamling ble foreningen av stor betydning, og den gjorde sitt til, at Junigrunnloven fikk en så demokratisk karakter.

Også for de landbruksreformer, som ble vedtatt av den første ordinære Riksdag, var foreningen virksom, og den ga ved valgene 1849 og på 1850-tallet det bondevennlige parti den faste organisasjon, som sikret det stor innflytelse på riksdagen. Blant dets ledende menn på 1850-tallet må foruten Balthasar Christensen og Tscherning især nevnes J.A. Hansen og C.C. Alberti. Under forfatningskampene ble foreningens innflytelse svekket, og fra midten av 1850-tallet var den i sterk tilbakegang. Den fortsatte imidlertid å virke inntil langt ut på 1860-tallet og ble aldri formelt nedlagt.

## Eksterne lenker

* Nettstedet danmarkshistorien.dk om Bondevennernes Selskab (dansk)
Cross Purposes Live

***Cross Purposes Live*** er det andre offisielle konsertalbumet til heavy metal bandet Black Sabbath.

Albumet er det eneste konsertalbumet med vokalist Tony Martin, og ble gitt ut i en CD/VHS-pakke. Videoen kom i 2003 på en u-lisensiert DVD med ni av de seksten sporene. I 2012 ble konserten gitt ut offisielt på DVD, med alle de seksten sporene.

## Sporliste

## Personell
* Tony Iommi – gitar
* Geezer Butler – bassgitar
* Tony Martin – vokal
* Geoff Nicholls – keyboard
* Bobby Rondinelli – trommer

## Eksterne lenker
*
James Logan

**James Logan** (født 1933) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Logan vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Logan spilte alle åtte kampene og scoret sju mål.

## OL-medaljer
* 1956  Cortina d'Ampezzo -  Bronse i ishockey  Canada

## Referanser


## Eksterne lenker
*
The Sabbath Stones

***The Sabbath Stones*** er det andre samlealbumet fra det britiske heavy metal-bandet Black Sabbath.

Albumet inneholder spor fra albumet *[[Born Again]]* (1983) til *[[Forbidden (album)|Forbidden]]* (1995), og ble aldri formelt utgitt i USA eller Canada.

## Sporliste

## Eksterne lenker
*
VM i skiflyging 1986

**[[VM i skiflyging|Verdensmesterskapet i skiflyging]] 1986** ble arrangert i Bad Mitterndorf, Østerrike fra 7. til 9. mars 1986.

Mesterskapet ble avviklet med tre omganger hver av de to konkurransedagene, der de to beste omgangene hver dag talte i sammendraget. Østerrikerne Andreas Felder og Franz Neuländtner hoppet stabilt godt og tok gull- og sølvmedalje, og dette mesterskapet ble dermed det første VM i skiflyging der én nasjon tok to medaljer.

VM i 1986 ble preget av flere stygge fall, og i alt ble syv hoppere skadet. Blant disse var norske Rolf Åge Berg (hjernerystelse og ødelagt korsbånd, 12 % invalid), japanske Masahiro Akimoto (hjernerystelse og brudd i høyre ankel) og østtyske Ulf Findeisen (hjernerystelse, ribbeinsbrudd og hjertestans).

## Bakken
Kulm var blitt utbygd til mesterskapet og hadde K-punkt 185 meter. Før VM var bakkerekorden 167 meter, satt av Hubert Neuper (Østerrike) i verdenscupen 13. mars 1982. Under mesterskapet i 1986 tangerte Andreas Felder verdensrekorden med 191 meter. Det var siste gang på 25 år at en verdensrekord ble satt et annet sted enn i Planica.

Etter mesterskapet bestemte FIS at 191 meter skulle være den største tellende lengden i skiflyging – hopp over den lengden skulle ikke måles, og skulle få lengdepoeng kun for 191 meter.

## Resultater

## Kilder
*Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 367-368 og 386
*Adam Kwieciński: Hoppresultater (besøkt 9. mars 2016)