Salme 29

**Salme 29** er en salme i Salmenes bok i Det gamle testamente. Salmen er en lovsang eller hymne. Og er særlig kjent fordi den i så stor grad ligner på tekster som er funnet i Ugarit (ca. 1350-1200 f. Kr.) Det blir derfor ofte hevdet at teksten er blant de eldste i Det gamle testamente. Teksten er språklig vanskelig. Både vokabularet og grammatikken går flere steder på tvers av vanlige former. Det har følgelig vært foreslått en hel mengde ulike endringer og forbedringer av teksten i forskningen.

Det har vært vanlig innen forskningen å forestille seg at teksten har vokst i ulike stadier. Rainer Müller tegner et nokså tradisjonelt bilde når han forestiller seg at grunnsjiktet av teksten er en sang om Jahves stemme (vers 3-9a utenom 3b) og at det påfølgende sjiktet er en hymnisk ramme (vers 1b-2, 3b, 9b-10.) Deretter kommer det et kollektiviserende tillegg (vers 11,) til slutt ble overskriften lagt til. Dette bildet av tekstens utvikling har bred støtte blant forskere, og virker plausibelt, selv om kriteriene for disse slutningene i hovedsak bare kommer av teksten selv.

## Salmeteksten

### Kommentarer til den norske oversettelsen 1978/85 (NO)
Dersom de hebraiske ordene og grammatikken i teksten er riktig forstått, er hovedsakelig den norske teksten en korrekt gjengivelse, med noen unntak.
:Vers 6. Det står «Sirjon-fjellet» i NO, her står kun navnet «Sirjon» i grunnteksten (ordet fjell mangler.) Stedet det refereres til er Hermon-fjellet (5 Mosebok 3:9).
:Vers 7. Grunnteksten har nominalform: «luer av ild» eller «ildluer,» ikke adjektiv: «flammende ild.»
:Vers 9. Det finnes i et copula: «og» () i grunnteksten før 9b: «Alt i hans tempel roper.» Dette understreker ifølge noen forskere at det her starter en utvidelse av teksten - hvor man forsøker å koble den nye linjen til den eldre (Se nedenfor under overskrift «Grunnsjiktet av - vers 3a, 3c-9a»).
:Vers 11. Oversetteren har utbrodert det hebraiske *shalom* (). Det står ikke to ord «lykke og fred» men bare ett ord «fred» (det kan riktignok oversettes med begge disse).

### Kommentarer til den hebraiske teksten
:Vers 1. Den greske Septuaginta-teksten legger til «For siste dag i løvhyttefesten» (.) Dette er åpenbart et jødisk tillegg til en eldre tekst. (Se nedenfor «Bruksområde for Salme 29». **gudesønner** kan leses som «sønner av *El*», (med *El* som egennavn) det har åpenbart at den greske teksten «sønner av bukken» () har tolket den hebraiske teksten slik. Men i konteksten synes det mest naturlig å lese *El* som fellesnavn: «gud» - dvs. «gudesønner».
:Vers 2. Ordet **skrud** () er problematisk. Den greske teksten leser «forgård» () som må bygge på en eldre hebraisk tekst hvor det står  men dette ville også kreve at man la til et copula , noe som gjør den teksten vi har å foretrekke. Det er vanlig å oversette teksten som NO gjør med «skrud», men det har blitt foreslått av noen forskere å bygge oversettelsen på et ugarittisk ord med samme form som ut fra sammenhengen hvor det står blir oversatt med ordet «visjon». Ordet finnes forøvrig bare en gang i tekstfunnene fra Ugarit, så det er tynt grunnlag for dette. Flere forskere mener at den ugarittiske formen er en skrivefeil. Det synes derfor som den beste løsningen å oversette som NO gjør: «skrud».
:Vers 6. Ordet **få til å hoppe** følges av et 3. person flertall hankjønn- suffiks () «han får *dem* til å hoppe lik en kalv» som ikke gir mening. Denne *mem*-en tolkes vanligvis som en *enklitisk mem* (Dvs. at den ikke har noen grammatisk funksjon).
:Vers 9. Ordet som oversettes **hindene**,  kan også vokaliseres  som betyr «store trær» eller «eiker». Dette ville lage en god parallell til det følgende som står om «skogene». Mange oversettelser velger denne formen (F. eks. New Revised Standard Version). Men teksten slik den står ligner på Job 39:4 (39:1 i europeisk verseinndeling) «Kjenner du tiden da steingeiten føder, passer du på når hindene har rier?» Denne formen er følgelig også god.

## Argumenter for fønikisk opprinnelse

Noen forskere har foreslått at Salme 29 kan være en gammel fønikisk hymne til Baal som har blitt overlevert med gudsnavnet Jahve. De viktigste grunnene til å anta at første, og muligens andre sjikt av Salme 29 har fønikisk opprinnelse er:
# Selv om det ikke finnes omfattende språklige paralleller, er det en relativt stor del av ordforrådet i Salme 29 som også eksisterer i de ugarittiske tekstene. Det er forøvrig også sammenhenger med akkadisk, egyptisk og arabisk vokabular, så styrken av argumentet kan diskuteres.
# Det er blitt hevdet at dersom gudsnavnet *Baal* gjeninnføres vil dette føre til flere fremtredende alliterative mønstre som bygger på bokstavene *bet* (), *´ajin* () og *lamed* (). Men svakheten ved denne hypotesen er at disse tre bokstavene representerer preposisjonene  «i, på, ved»,  «for, med tanke på, til» og  «på, mot». Alle disse preposisjonene er høyfrekvente i hebraisk, og vil derfor gjøre *Baal* alliterativ i nesten enhver sammenheng.
# Selve tankegangen i vers 3-9 om *gudens stemme* refererer til en tordenstorm. Dette er sammenlignbart med forestillinger knyttet til den fønikiske guden Baal slik han fremstår i de ugarittiske kildene.
# De gjentatte referansene til Libanon i vers 5-6 er umiskjennelig trekk som retter oppmerksomheten nordover. Det refereres 64 ganger til Libanon i Det gamle testamentet, og det viktigste ved dette stedet er dets rike trær og skoger. 21 ganger omtales Libanon sammen med sedertre (), som synes å være israelittenes viktigste referanse til dette område. Her i Salmen knuses disse trærne av Jahve.
# Havet, *Jam* har en fremtredende plass i ugarittisk mytologi som en gud som er Baals fiende. Også her i Salme 29 finner man dette i vers 3 (x2) og vers 10.
# Profetene fremføres gjentatte klager mot israelitter fordi de forholder seg til Baal i stedet for Jahve (Særlig Hosea kapittel 1-3 og siste del av 1 Kongebok). Dette forutsetter at Baal til en viss grad hadde en rolle blant israelittene, iallfall i noen tidsepoker. Denne rivaliseringen trenger ikke nødvendigvis føre til at man direkte overtar tradisjoner fra den andre, men enkelttrekk vil tidvis lånes fra den ene til den andre.

## Bruksområde for Salme 29
Den nære språklige sammenhengen mellom 2 Mosebok 15 og Salme 29, gjør at man har tenkt Salme 29 som en *seiershymne*. I 2 Mosebok 15:8 og 10 står det om storm (Også Dommerne 5:4-5, 19-21). Ordene  (styrke) og  (navn) finnes i 2 Mosebok 15:2, 13 og Salme 29:1, 10-11. Det finnes også referanser til et guddommelig råd i begge (2 Mosebok 15:11; Salme 29:1). Peter Craigie konkluderer med at hymnen stammer fra det 11. eller 10. århundre før Kristus, og at den trolig var skrevet til bruk for seier over kanaanittiske fiender - derav de språklige sammenhengene. Man kan tenke oss en feiring som den som fulgte Elias seier over Baal-profetene på Karmel som en mulig historisk sammenheng hvor et dikt som dette kunne blitt til:

Det er herfra ikke langt til den jødiske løvhyttefesten hvor den greske oversettelsen angir dens bruk ( = *Schemini Azereth*, den siste dag av løvhyttefesten - exodion Leviticus 23:36), for denne festen tolkes også som seiersfest relatert til hvordan Jahve reddet folket under flukten fra Egypt (Se kommentar til hebraisk tekst Vers 1). Man finner forøvrig ingen holdepunkter i Talmud som støtter at Salme 29 skal ha vært brukt som festsalme denne dagen. Det finnes bare ett belegg i Jødisk tradisjon for Salme 29 som minnesang i en av mellomdagene i Løvhyttefesten (Rashi til Joma 3a). I synagogeoverleveringen kjenner man Salme 29 som en festsalme den første dagen av *Schebuoth* (jødisk pinse). Der regnes Salme 65 som *Schemini Azereth*.

## De ulike stadiene av tekstens utvikling
Det finnes ingen ytre bevitnelse som kan hjelpe å avgjøre stadiene i denne tekstens tilblivelse. Men det er vel kjent fra gammelorientalsk litteratur at de skriveføre heller skrev av og justerte eldre tekster enn å produsere helt nye. Følgelig har man både fra Qumran og fra de akkadiske kildene svært mange tekster som ligner på hverandre, uten å være helt like. Dette fører til at tanken om at tekstene skal ha blitt til i en operasjon er meget usannsynlig. Følgelig ville det å lese tekstene som moderne dikt, skrevet av en enkelt forfatter være anakronistisk - og en postulering av ulike tekstsjikt vil gi et mer plausibelt bilde av detaljene i teksten enn å la være å gjøre dette. Dette har igjen blitt gjengs oppfatning i forskermiljø, etter omfattende diskusjoner, særlig på 80 og 90-tallet.

### Det kollektiviserende tillegget Vers 11
Reinhard Müller mener at Salme 3:9; 28:8-9; 29:11 og 68:36 står nær hverandre, og at de muligens stammer fra samme hånd. Vekten som legges på folket i disse versene tyder på at de stammer fra en tid lenge etter at kongedømmet var borte. Man ser at alle disse tekstene er lagt til som avslutning på tekster som ellers virker å være ganske gamle – og de gir hele teksten en mer kollektiv tolkningsramme. De omhandler i større grad folket, og i mindre grad guden, eller en enkeltperson.

### Den hymniske utvidelsen i vers 1b-2, 3b, 9b-10
Denne delen handler om hymnisk lovsang i et tempel. Ordene herlig () og hellig () gjentas både i åpningen og i slutten. Dette skaper en klar ramme rundt midtdelen som er en åpenbar tordenteofani. I vers 3 er det en linje som tilhører rammen, og som gjør en god bikolon (tolinjers-parallellisme) om til en dårlig trikolon (trelinjers-parallellisme). Det er her åpenbart at den midterste linjen danner innledning til det påfølgende diktet, imens resten av vers 3 tilhører rammen. Som man ser underforstår ordet «røst (lyder)» () i den første linjen. Når så den midterste linjen blir skutt inn, rotes meningen i den siste linjen til. Man ser også at ordet «gud» () i 3b griper tilbake til «gudesønner» i vers 1 ().
:Herrens røst lyder over vannet, ()
::*ærens Gud lar tordenen drønne,* ()
:Herren over det veldige hav. ()
Man ser også at denne hymniske rammen har et annet fokus enn det øvrige vers 3-9a, hvor det er gudens egne handlinger som skildres, ikke lovsangen. Dette bør være grunn til å hevde at denne hymniske delen er et senere tillegg, men selv om man skulle sette dette i tvil, er det uansett klart at litterært sett er den hymniske rammen en frittstående del.

### Grunnsjiktet av - vers 3a, 3c-9a
Det er godt tenkelig at teksten i vers 3a, 3c-9a har eksistert i omtrent den form vi nå har den før rammene ble lagt til. Litterært og poetisk er denne delen en enhetlig og billedrik fremstilling av en torden-teofani. Men omvendt kan ikke den hymniske utvidelsen lese uavhengig av dette grunnsjiktet, siden særlig imperativene forutsetter den videre handlingen i diktet. Det copula-et «og» som man finner i vers 9b mangler i NO Alt i hans tempel roper

## Noter