open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Morasteinen

**Morasteinen** er et svensk monument hvor svenske kongene ble valgt i middelalderen. Monumentet ligger på en eng i Mora i sognet Lagga i Knivsta kommune, omkring en mil sydøst for Uppsala. Stedet ligger bortimot midt i mellom de sentrale tingene for de gamle forhistoriske folkelandene eller småkongedømmene Attundaland og Tiundaland.

## Tinget ved Mora
Ved Morasteinen ble det holdt ting hvor de svenske kongene ble valgt og hyllet i middelalderen. Kongen stilte seg på en flat stein når han ble valgt og folket som hadde foretatt valget hyllet ham som bekreftelse.

I den eldre Vestgøtaloven ble det sagt (i et senere tillegg gjort av biskop Brynolf Algotsson i Skara en gang mellom år 1279 og år 1290): «Sveaer egho konung at taka ok sva vraekae.»

Upplandsloven og Sødermannaloven sier: «De tre folkelandene, det er Tiundaland, Attundaland og Fjädrundaland, skal først velge konge. Valget blir senere stadfestet gjennom først av lagmannen i Uppland og deretter av de andre lagmennene i riket, en etter en, dømde den nye kongen til hans verdighet, hvilket skjedde når han red Eriksgatan.»

## Konger som ble valgt ved Morasteinen
* Magnus Ladulås, år 1275 den første konge som det finnes belegg for at han ble valgt ved Morasteinen.
* Magnus Eriksson ble valgt den 8. juli 1319.
* Albrekt av Mecklenburg, ble valgt år 1364 ved Morasteinen.
* Karl Knutsson, ble valgt den 28. juni 1448.
* Christian I, år 1457, var den siste som ble valgt ved Morasteinen.

## Morasteiner
Rett ved sto det andre steiner med innskrifter som fortalte om tidligere konger og deres valg. Når en konge var blitt valgt ble det plassert en mindre stein, en minnestein, på den store Morasteinen under denne kongens styre. Når en ny konge ble valgt ble minnesteinen plassert ved siden av Morasteinen. Morasteinen og minnesteinene ved Mora er altså helt forskjellige steiner. Noen av minnesteinene finnes fortsatt og blir oppbevart i dag i en bygning (*se bilde*) på stedet. Et fragment er kjent som steinen «Tre kroner» ettersom det er ett av de aller første kjente eksemplene på bruken av «Tre kroner» som svensk rikssymbol. Fragmentet er en del av minnesteinen fra da Albrekt av Mecklenburg ble valgt.

Selve monumentet Morasteinen ble ødelagt med hensikt en gang rundt år 1515. Gustav Vasa og Johan III skal begge hver for seg ha forsøkt å restaurere stedet, men uten hell. Det kan faktisk ha vært slik at Gustav Vasa har bidratt til at steinene har forsvunnet da han etterstrebet kongelig arverett istedenfor som ved tidligere gjennom valg av kongen.

## Morasteinenes bygning
Bygningen hvor steiner og fragmenter blir oppbevart har blitt tegnet av Carl Wijnbladh og ble oppført i 1770. Dets posisjon er N 59° 47&#8242; 54", E 17° 46&#8242; 47".

## Se også
* Svithjod
* Eriksgata
* Kongehøydene
* Gamla Uppsala
* Sconesteinen, «Skjebnesteinen», en skotsk motsvarighet til Morasteinen
Manipur

**Manipur** (hindi: मणिपुर) er en delstat i det nordøstlige India. Manipur grenser mot Nagaland i nord, Myanmar i øst, Mizoram i syd og Assam i vest.

Hovedstad i Manipur er Imphal.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ballymoney (distrikt)

**Ballymoney** er et administrativt distrikt i Antrim i Nord-Irland. Det har navn etter administrasjonssenteret Ballymoney. 

## Steder i distriktet

* Ballymoney
* Cloughmills
* Dervock, Dunloy
* Rasharkin
Erik Knutsson

**Erik Knutsson** var konge av Sverige 1208–1216. Han var sønn av kong Knut Eriksson av Sverige og av hans hustru (navn ukjent), og døde 10. april 1216 i hastig feber på Näs borg på Visingsö.

I 1205 kom Erik levende fra slaget ved Älgarås hvor hans tre brødrene ble drept. Han bodde deretter hos slektninger i Norge og samlet en ny hær, kom tilbake midtvinters i 1208 og beseiret kong Sverker Karlsson den yngre i slaget ved Lena. Erik ble valgt til konge samme år, men kroningen skjedde først i november 1210, rett etter slaget ved Gestilren da Sverkers danske tropper igjen ble beseiret og Sverker selv ble drept. Kong Eriks kroning er den aller første kroningen som man kjenner til i Sverige og ble utført av biskop Valerius, som for øvrig var en tidligere tilhenger av kong Sverker.

Erik ble gift i 1210 med Rikissa av Danmark, datter til Valdemar I av Danmark og Sofia av Novgorod. Å gifte seg dansk hadde en politisk hensikt for å bedre forholdene til Danmark som tradisjonelt hadde støttet Sverkerætten, mens Eriksætten tradisjonelt var støttet i Norge.

I den første fasen av sin regjeringstid hadde kong Erik en jarl ved navn Folke og dennes tilhengere blant stormenn ble med tiden kalt for Folkunger. Denne Folke døde allerede i slaget ved Gestilren.

Pave Innocens III tok i 1216 Sverige under sin beskyttelse og bekreftet kong Eriks rett til Sverige, men også til de områder han kunne erobre fra «hedningene». Tidligere hadde pave Innocens III vært på kong Sverker den yngres side. Brevet fra paven nådde derimot aldri fram til kong Erik da han døde 10. april 1216 og ble begravd i Varnhems kirke.

Som så mange av de svenske kongene i middelalderen er det svært lite som er kjent om kong Erik. I Vestgøtalovens kongeliste står det at han var en god årkonge, det vil si at avlingene var gode i hans tid. Banneret som kongen hadde ført under slaget ved Gestilren ble oppbevart hos lagmann Eskil Magnusson i Skara og som han i 1219 overrakte som en hedersgave til den islandske stormannen og forfatteren Snorre Sturlason.

## Barn
* Sofia Eriksdatter av Sverige, død 1241. Gift med Henrik Burwin III av Rostock (von Mecklenburg-Rostock).
* Ingeborg Eriksdatter av Sverige, gift med Birger jarl.
* Erik Eriksson, nedsettende kalt for «Erik den lespete og halte» (født 1216 etter farens død (posthumt)).

## Referanser
Joe Flanigan

**Joe Flanigan** (født 5. januar 1967 i Los Angeles i California) er en amerikansk TV-skuespiller, som har hatt langvarige gjesteroller i serier som Profiler, First Monday og Sisters, men er nok mest kjent for sin rolle som *[[John Sheppard (Stargate)|Maj./Lt. Col John Sheppard]]* i serien Stargate Atlantis.

## Biografi
Joe Flanigan ble født i Los Angeles i California, men vokste opp på familiens lille gård i Reno i Nevada. Utdannelsen sin tok han ved Ojai Valley School og University of Colorado (med fordypning i Historie). Joe Flanigan begynte i utgangspunktet ikke sin karriere som skuespiller, men ble etter jobber som strekte seg fra bank til politikk og skribent for *Interview Magazine*; overtalt til å forsøke seg som skuespiller. Han bor for tiden i Vancouver, Canada med kona Katherine Kousi, tidligere skuespiller, og med sine to barn Aidan og Truman.

## Filmografi

### Skuespiller

### Forfatter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Joe Flanigan på TV.com
Bürgelerkeramikk

**Bürgelerkeramikk** (tysk: Bürgeler Keramik) er keramikk framstilt i den tyske byen Bürgel i Thüringen. Bürgelerkeramikk kjennetegnes av en lys tone og en dekor med hvite prikker på dyp blå bunn. Leira hentes fra et lokalt leirtak, brenning foregår ved 900° og glasurbrenning ved 1200°.

Steintøystradisjonene i Bürgel går langt tilbake i tid; den eldste laugsordninga er fra 1660, og gjennom århundrene utvikla det seg en betydelig handverksvirksomhet her. Fra 1880-åra gikk etterspørselen etter handverksmessig framstilt keramikk tilbake, og Bürgel måtte tilpasse seg den nye tida. Resultatet var en industri der steingods ble produsert i fire større fabrikker etter industrielle metoder og med et mangfold av former og stilarter – for eksempel etterlikninger av greske vaser og fat fra italiensk renessanse.

I de økonomiske kriseåra etter 1929 stansa produksjonen i de store fabrikkene, og bare mindre pottemakerier overlevde. På 1960-tallet slo flere pottemakere seg sammen til større produksjonsfellesskap. Samtidig økte interessen for det blå-hvite steingodset fra Bürgel både i Tyskland og utenlands, og den tradisjonelle dekoren ble etter hvert et kjennemerke for «Echt Bürgeler». Det som kom ut av den industrielle omstillinga etter DDRs oppløsning, var to aksjeselskaper og noen familiebedrifter.

I dag produseres Echt Bürgeler i 4 bedrifter og 6 enkeltmannsforetak. I Berlin, Leipzig og noen andre tyske byer finnes egne utsalgssteder for bürgelerkeramikk. Produsentene har i seinere år alliert seg med profesjonelle formgivere, og arbeider med å kombinere tradisjoner med nye former og ny dekor.

## Eksterne lenker
* Echt Buergeler
Parallell (geometri)

**Parallell** er et uttrykk i geometrien som beskriver forholdet mellom to (eller flere) linjestykker eller plan/flater som tilfredsstiller Euklids parallellpostulat. 

## Euklids postulat
Utgangspunkter er de to rette linjene *a* og *b*. Linje *b* er parallell til linje *a* hvis følgende tre setninger er tilfredsstilt:
# Hvis hvert punkt på *b* har eksakt samme avstand til ett punkt på *a*.
# Hvis *b* er i samme plan som *a*, og hvis *a* og *b* strekkes uendelig i begge rettinger uten å krysse hverandre.
# Hvis *a* og *b* blir krysset av en rett linje (en tenkt linje *t*) i samme plan som *a* og *b*, og vinklene mellom hver linje og *t* i krysspunktet er lik

Disse setningene beskriver linjestykker som er parallelle. For parallelle plan gjelder det at de to planene må befinne seg i det samme 3-dimensjonale rom.

## Figurer med parallelle sider
Følgende geometriske figurer har to eller flere parallelle linjen eller plan
* Parallellogram
* Rombe
* Kvadrat
* Rektangel
Tvangsekteskap

**Tvangsekteskap** er en betegnelse på et ekteskap som blir gjennomført til tross for at minst én av partene er motvillig. I norsk samfunnsdebatt oppfattes tvangsekteskap ofte som synonymt med arrangert ekteskap.

Arrangerte ekteskap må anses som det normale over store deler av verden, gjennom det meste av den kjente historien. I Vest-Europa fant idéen om spontan kjærlighet som grunnlag for ekteskap først fotfeste med romantikken. Det kan likevel argumenteres for at arrangerte ekteskap har vært det normale helt opp mot vår tid. «Arrangementet» kunne bestå i at to kandidater etter avtale mellom foreldrene ble ført sammen i forbindelse med fest eller høytid. Graden av press overfor de unge kunne variere med de økonomiske og sosiale gevinstene som måtte ligge i forbindelsen mellom de to familiene. Skikken har trolig holdt seg lengst i høyere sosiale lag.

Forestillingen om tvang oppstår typisk når et miljø der arrangerte ekteskap er blitt oppfattet som normalt konfronteres med det moderne, vestlige samfunnets frihets- og kjærlighetsidealer. Nåtidig ungdom med ikke-europeisk innvandrerbakgrunn kan oppfatte et arrangert ekteskap som tvang, der deres foreldre, i likhet med tidligere generasjoners vesteuropeere, ville oppfatte det som en naturlig plikt eller praktisk løsning.

I Norge er det mulig å kreve skilsmisse ved dom hvis man har vært utsatt for tvangsekteskap, uavhengig av hvem som har utøvd tvangen. 

## Se også
* Arrangert ekteskap
* Barneekteskap

## Referanser


## Eksterne lenker

* Regjeringens nettside om tvangsekteskap
* Privat ressursside om tvangsekteskap
Bombylioidea

* Humlefluer
* Kulefluer
* Nemestrinidae

**Bombylioidea** er en gruppe av lavere fluer som omfatter tre familier, humlefluer, kulefluer og Nemestrinidae. Bare de to første finnes i Norge.

De har alle kort, kraftig kroppsform og store vinger. De fleste artene har en mer eller mindre lang sugesnabel, og mange er tett hårete.

Larvene er parasitter på ulike slags leddyr, som edderkopper (kulefluer og noen humlefluer), gresshopper (de fleste Nemestrinidae), gjødselbille-larver (noen Nemestrinidae) og bier og veps (mange humlefluer).

Hunnene legger ikke eggene direkte på vertsdyret, men sprer dem rundt der vertene ferdes. Dette gjør at hver enkelt nyklekt larve har små sjanser til å finne en vert. Fluene kompenserer for dette ved å legge svært mange egg, opptil 5000 for hver hunn. Artene i denne gruppen er mest tallrike i varme og tørre områder og vi har ganske få arter i Norge.

## Eksterne lenker
*
Ingeborg Hungnes

**Ingeborg Hungnes** (født 1962 i Tønsberg) er en norsk sanger og skuespiller.

Etter oppvekst i Molde tok hun utdannelse ved Norges musikkhøgskole (1990) og Østlandets Musikkonservatorium. Hun fikk 3.-plass i Melodi Grand Prix 1989 med «Et lite lys». I Melodi Grand Prix 1990 deltok hun som medlem av gruppen *Damer og Herrer*, som sang «Østenfor Sol» men ikke oppnådde plassering i konkurransen.

I 1989 hadde hun sammen med Lars Klevstrand hovedrollen i urfremføringen av musikalen *[[Isfront (musikal)|Isfront]]* i Fredrikstad, med musikk av Svein Gundersen. Hungnes hadde rollen som Maria i Det norske teaterets oppsetning av *Juleevangeliet* i 1996, som ble regissert av Bentein Baardson og hadde musikk av Iver Kleive. I 1995 spilte hun alle kvinnerollene i Teatret Vårts kabaret *No skin det sol*, som var laget av Vidar Sandem og basert på verkene til dikteren Hans Hyldbakk. I 1998 medvirket hun på Kjell Habbestads *Noahs Draum* (Grappa). 

Hun er gift med komikeren Øystein Bache.
## Utgivelser
* *[[Toner fra Romsdal]]* (Odin Records, 1993) med Terje Venaas bass.  Andre musikere var  Jon Christensen, Stian Carstensen og Bendik Hofseth. 
* *Guds Mor i Mexico* (Kirkelig Kulturverksted, 2000).  Tekster av Edvard Hoem,  produsert av Erik Hillestad, innspilt i katedralen i Oaxaca (1999) med tonesetting og orgelspill av Henning Sommerro og fløytespill av Mauricio Vicencio.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Empidoidea

* Dansefluer
* Styltefluer
* buskdansefluer Hybotidae
* dvergdansefluer Atelestidae
* Microphoridae

**Empidoidea** er en artsrik gruppe (overfamilie) av fluer. Gruppen omfatter de store familiene dansefluer, styltefluer og buskdansefluer Hybotidae, og de artsfattige dvergdansefluer Atelestidae og Microphoridae. Alle familiene finnes i Norge.

Empidoidea er små til middelsstore, slankbygde fluer med lange og kraftige bein.

De voksne fluene er ofte rovdyr, men besøker også blomster. Noen grupper danner svermer, mens andre sjelden flyr, og foretrekker heller å løpe rundt i vegetasjonen.

**Larvene** er sylindriske, glatte og blanke, og lever vanligvis i jorden.
## Eksterne lenker
*
Lonchopteroidea

* Spissvingefluer

**Lonchopteroidea** er en gruppe (overfamilie) av fluer som bare omfatter den artsfattige, men vanlige familien spissvingefluer. Disse fluene kan kjennes på sine tilspissede vinger, er rødbrune på farge og lever tallrikt i strølaget på bakken.

## Eksterne lenker
*
Bilruta Fana-Os-Milde

**Bilruta Fana–Os–Milde L/L** (FOM) så dagens lys i 1965 da de tre ruteselskapene Automobilruta Fana-Bergen, Bilruta Os-Bergen og Bilruta Milde-Bergen slo seg sammen til ett. Det nye selskapet videreførte rutetilbudet i Os og Fana kommuner og mellom disse og Bergen. Selskapets ruter mellom Bergen og fergekaiene Halhjem, Hatvik, Krokeide og Hjellestad fungerte som kombinerte lokalruter og tilbringerruter til Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskaps og Øygarden-Sotra Rutelags (ØSR) båter og ferger. Selskapet drev Flybussen mellom Bergen og Flesland Flyplass på kontrakt med SAS og Braathens S.A.F.E. FOM hadde turkise busser med sort og rød dekor. Hovedkontoret lå først på Nesttun, senere på Fana, mens avdelingskontorene lå på Fana, Os og Søreide.

Busstrafikk var kjerneområdet til selskapet, men de hadde i tillegg godstrafikk med egne biler samt bensinstasjon på Osøyro. Denne delen av virksomheten ble avviklet da selskapet slo seg sammen med Åsane Billag og dannet Pan Trafikk i 1992.
Åsane Billag

**Åsane Billag AS** var et busselskap som ble startet som A/S Aasane Automobillag i mars 1920 (navnet ble endret i 1953), for å imøtekomme Åsane-bøndenes behov for lettere tilgang til markedet i Bergen. Veien over Munkebotn til fots eller med hest og kjerre var strabasiøs, og ønsket om bilrute på strekningen vokste seg fram. Med oppstarten av selskapet ble byferdene med landbruksvarer og personer mye enklere.

## Vekst
Billaget opplevde sterk vekst da utbyggingen i Åsane skjøt fart på 1970-tallet. Selskapet utviklet seg da fra et typisk bygdeselskap til et forstadsselskap. I 1978 flyttet billaget fra sitt gamle tilholdssted i Ervik til nye kontor- og verkstedsfasiliteter på Nyborg. Da var allerede Arna-avdelingen til det BNR-kontrollerte selskapet Arna og Osterøy Billag innlemmet, med sine ruter mellom (Garnes-)Indre Arna-Ytre Arna-Bergen over Åsane.

## Ruteområdet
Åsane Billag AS hadde enerett på all persontransport i rute i gamle Åsane kommune og mellom denne og Bergen. På 1970-tallet fikk selskapet også enerett på bussruter til Indre Arna via Åsane. 

Rosenkrantzgaten var i mange år selskapets endeholdeplass i Bergen sentrum til de tok i bruk Bergen busstasjon i 1959. Rutene som gikk rundt Eidsvågneset brukte Rosenkrantzgaten som endeholdeplass i sentrum fram til 1980-tallet.

I Åsane var den første endeholdeplassen Vågsbotn. I siste driftsår hadde selskapet også ruter via Eidsvågneset til Eidsvåg og gjennom Eidsvågstunnelen til Jordal, Selvik, Nedre Åstveit, Bekkjarvik, Vidalen om Hesthaugvegen, Støbotn om Morvik/Tertnes, Skinstø, Rolland, Flaktveit, Vågsrinden, Salhus om Salhusvegen, Salhus om Steinestø, Breistein, Indre Arna om Ytre Arna og Hetlebakken. Selskapet hadde i mange år ruter til Hjortland, og i svært korte perioder til Spondalen, Kyrkjestien og fra Ytre Arna via Kvamme til Indre Arna.

Pendelruten mellom Flaktveit og Midtun/Kokstad/Flyplassen ble etablert på slutten av 1970-tallet i samarbeid med Bilruta Fana-Os-Milde (FOM). Denne avviklet trafikk på hele strekningen, men kunne ikke avvikle lokaltrafikk innen Bergen Sporveis konsesjonsområde (det vil si ikke mellom de tidligere kommunegrensene til Åsane kommune og Fana kommune). I tillegg til dette hadde billaget arbeidsruter mellom ruteområdet sitt og Haukeland Universitetssjukehus.

## Fremtidsvyer
*AS Kombinertekspress* ble etablert som et samarbeidsprosjekt mellom Åsane Billag, Odda Rutebuss og Haukedal Transport, der sistnevnte hadde ansvar for megling av last, mens de to andre aktørene holdt materiell og sjåfører. Ruten gikk med kombibusser mellom Bergen og Oslo over Haukelifjell. Sviktende inntekter ga selskapet en kort levetid, mindre enn et halvt år.

Åsane Billag AS fusjonerte i 1992 med Bilruta Fana-Os-Milde (FOM) til Pan Trafikk, som i 1998 fusjonerte med Bergen Sporvei til Gaia Trafikk, som i 2006 fusjonerte med HSD Buss til Tide Buss. Selskapets farger før fusjonen var beige med blå dekor.
Sciadoceridae

**Sciadoceridae** er en liten gruppe av fluer med bare to kjente, nålevende arter fra den sørlige halvkulen. Det er beskrevet en fossil art, fra baltisk rav.

De ligner på pukkelfluene, og nyere forskningsresultater tyder på at de trolig er en primitiv undergruppe i denne familien. De er små fluer, mindre enn 5 mm lange, og lever i fuktige skoger i sørøstre Australia, Tasmania, New Zealand og det sørlige Sør-Amerika. Det er også beskrevet noen fossile arter, fra baltisk rav og fra Kina.

## Systematisk inndeling

* Ordenen **[[tovinger]]** (Diptera)
** **[[fluer]]**, (Brachycera)
*** Underordenen **[[høyere fluer]]** (Cyclorrhapha)
**** Gruppen Aschiza
***** Overfamilien Platypezoidea
****** Familien **Sciadoceridae** (eventuelt en undergruppe av pukkelfluer, Phoridae)
******* Slekten *Archiphora* Schmitz, 1929
******** *Archiphora patagonica* Schmitz, 1929  – sørlige Sør-Amerika
******** *Archiphora robusta* (Meunier, 1907)  – fossil art, beskrevet fra baltisk rav
******* Slekten ***Sciadocera*** White, 1916
******** *Sciadocera rufomaculata* White, 1916  – sørøstlige Australia, Tasmania og New Zealand

## Kilder
* Disney, R.H.L. 2001. Sciadoceridae (Diptera) reconsidered. *Fragmenta Faunistica* (Warszawa) 44: 309-317.
* Evenhuis, N.L. 1997. Australian/Oceanian Diptera Catalog. 

## Eksterne lenker
*
Platypezoidea

* Pukkelfluer
* Flatfotfluer
* opetiider Opetiidae
* Ironomyiidae
* Sciadoceridae

**Platypezoidea** er en gruppe (overfamilie) av fluer som omfatter den svært artsrike familien pukkelfluer, familien flatfotfluer, og de artsfattige familiene opetiider Opetiidae, Ironomyiidae og Sciadoceridae (den siste bør trolig regnes som en undergruppe av pukkelfluene). De er små, oftest mørke fluer med korte vinger og kraftige bein. Pukkelfluene finnes nesten over alt, mens flatfotfluene er knyttet til sopp. Det er bare disse to familiene som er kjent fra Norge, men en art av opetiider Opetiidae kan kanskje også finnes her. Ironomyiidae og Sciadoceridae finnes bare på den sørlige halvkulen.
## Eksterne lenker
*
Marie Louise von François

**Marie Louise von François** (født 27. juni 1817 i Herzberg (Elster), død 25. september 1893 i Weißenfels) var en betydningsfull tysk forteller og forfatter.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Weißenfelstourist
* Foto av Louise von Francois, foto av gravstøtten
* Weißenfels – Stadtrundgang mit Francoishaus
Oscar for beste film

**Oscar for beste film** (engelsk: *Academy Award for Best Picture*) er en filmpris som utdeles ved den årlige oscarseremonien. Vinneren velges ut blant ti nominerte kandidater (tidligere fem). I listen nedenfor er vinneren i uthevet skrift og de øvrige nominerte er oppført i en egen kolonne. Prisen blir utdelt året etter det som er oppgitt i listen. 
 
## Vinnere og nominerte

## Milepæler

### Milepæler relatert til skuespill
Ironomyiidae

**Ironomyiidae** er en liten familie av fluer som ligner sterkt på flatfotfluene. 

Bare én nålevende art, *Ironomyia nigromaculata*, er kjent. Den lever i eukalyptus-skog i det sørøstlige Australia. 

Familien synes å ha vært mer tallrik før, for 22 arter er beskrevet fra fossiler, alle fra den nordlige halvkulen. Nesten ingenting er kjent om biologien til disse fluene, men larvene lever i strølaget mellom eukalyptus-blader.

## Systematisk inndeling

* Ordenen **[[tovinger]]** (Diptera)
** **[[fluer]]**, (Brachycera)
*** Underordenen **[[høyere fluer]]** (Cyclorrhapha)
**** Gruppen Aschiza
***** Overfamilien Platypezoidea
****** Familien **Ironomyiidae**
******* Slekten ***Ironomyia*** White, 1916
******** *Ironomyia nigromaculata* White, 1916  – eneste nålevende art
******* Slekten ***Cretonomyia*** McAlpine, 1973  – én art beskrevet fra fossiler
******* Slekten ***Eridomyia*** Mostovski, 1996  – to kjente, fossile arter
******* Slekten ***Hermaeomyia*** Mostovski, 1996  – ti kjente, fossile arter
******* Slekten ***Palaeopetia*** Zhang, 1987  – ni kjente, fossile arter

## Kilder
* Evenhuis, N.L. 1997. Australian/Oceanian Diptera Catalog.
* Evenhuis, N.L. 1997. Fossil Diptera Catalog.

## Eksterne lenker
*
Cypselosomatidae

* *Clisa*
* *Cypselosoma*
* *Formicosepsis*

**Cypselosomatidae** er en liten familie av fluer som finnes i Sørøst-Asia og Australia. Larvene lever trolig av ulike slags råtnende materiale. De voksne fluene ligner reliktfluer Pseudopomyzidae og er trolig nært beslektet med denne familien.

## Utseende
Ganske små, slanke fluer. **Hodet** er middels stort med runde fasettøyne. De har kraftige børster i bakhodet, nær punktøynene og langs innerkanten av fasettøynene. Antennene er ganske små og tre-leddete. Det tredje leddet er avrundet og har en uleddet antennebørste (*arista*) festet på oversiden nær roten. Kinnbørste (*vibrissa*) finnes. Munndelene er lite fremtredende. **Brystet** (thorax) har mange korte, men kraftige børster. **Vingene** er nokså store uten fargeflekker, med tre lange årer som når vingespissen og tre lukkede celler i den indre halvdel av vingen. **Beina** er ganske lange og kraftige, med flere børster. **Bakkroppen** er sylindrisk, og hannens ytre kjønnsorganer er store og fremtredende. **Larvene** er ganske slanke, av vanlig maggot-type, tilspisset i hode-enden.

## Levevis
Forholdsvis lite er kjent om disse fluenes biologi. En art av slekten *Cypselosoma* har blitt funnet på råtnende banan-blader. Slekten *Clisa* lever på guano av flaggermus i huler, og har også blitt funnet i latriner.

## Systematisk inndeling
 
* Ordenen tovinger, Diptera
** Fluer, Brachycera
*** Underordenen høyere fluer, Cyclorrhapha
**** Gruppen Schizophora
***** Overfamilien Nerioidea
****** Familien **Cypselosomatidae**
******* Slekten *[[Clisa]]* McAlpine, 1993
******** *[[Clisa australe]]* (McAlpine, 1966)  – Australia
******** *[[Clisa disneyi]]* (McAlpine, 1978)  – Lord Howe Island, Australia
******* Slekten *[[Cypselosoma]]* Hendel  – Sørøst-Asia, blant annet Nepal og Taiwan
******** *[[Cypselosoma gephyrae]]* Hendel
******* Slekten *[[Formicosepsis]]* de Meijere, 1916
******** *[[Formicosepsis tinctipennis]]* de Meijere, 1916  – Java, Filippinene og Ny-Guinea

## Kilder
* McAlpine, D.K. 1998. Family Cypselosomatidae. I: Papp, L. og Darvas, B. (red.): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera.* 3: 151-154. Science Herald, Budapest.

*Mathis, W.N. 1996. Cypselosomatidae, Australian / Oceanian Diptera Catalog. http://hbs.bishopmuseum.org/aocat/cypselosomatidae.html

## Eksterne lenker
*
Frelsesarméens internasjonale sjefssekretær

**Internasjonal sjefssekretær** eller «stabssjef» (Chief of Staff) er den offiser i Frelsesarmeen som innehar stillingen rett etter generalen. Stabssjefen er generalens stedfortreder. Stabssjefen har kontor ved Frelsesarmeens internasjonale hovedkvarter i London, og har alltid rang som kommandør.

Det er stabssjefen som kaller inn til Frelsesarmeens høye råd når en ny general skal velges.

Stillingen ble opprettet av William Booth i 1881. Den første stabssjefen var William Booths sønn Bramwell Booth.

## Liste over Frelsesarmeens stabssjefer
#(1881–1912) Bramwell Booth
#(1912–1919) T. Henry Howard
#(1919–1929) Edward Higgins
#(1929–1937) Henry W. Mapp
#(1937–1939) John McMillan
#(1939–1943) Alfred G. Cunningham
#(1943–1946) Charles Baugh
#(1946–1953) John J. Allan
#(1953–1957) Edgar J. Dibden
#(1957–1961) William J. Dray
#(1961–1961) Norman F. Duggins
#(1961–1969) Erik Wickberg
#(1969–1974) Arnold Brown
#(1974–1977) Arthur E. Carr
#(1977–1982) W. Stanley Cottrill
#(1982–1987) Caughey Gauntlett
#(1987–1991) Ron A. Cox
#(1991–1993) Bramwell Tillsley
#(1993–1999) Earle Maxwell
#(1999–2002) John Larsson
#(2002–2006) Israel Gaither
#(2006–2010) Robin Dunster
#(2010–2013) Barry Swanson
#(2013) André Cox
#(2013–2015) William A. Roberts
#(2015–2018) Brian Peddle
#(2018–) Lyndon Buckingham
Frelsesarmeens generaler

**General** er tittelen på den internasjonale lederen av Frelsesarmeen

Det var Frelsesarmeens grunnlegger William Booth som først kalte seg general. William Booth utpekte sin sønn Bramwell Booth til sin etterfølger og denne arvet tittelen, men siden har alle generaler blitt valgt av Frelsesarmeens høye råd

Begge kjønn kan bli general. Evangeline Booth Williams datter ble valgt til Frelsesarmeens fjerde general, Eva Burrows ble valgt til den trettende, og Linda Bond til den nittende generalen. 

Den frelsesoffiser som blir valgt til general er den verdensvide åndelige leder i Frelsesarmeen. Siden Frelsesarmeen er bygget opp etter militær struktur er det generalen som foretar alle styrer Frelsesarmeen. Generalen går vanligvis av ved pensjonsalder, som er 70 år.

Generalen blir valgt av Frelsesarmeens høye råd når den forrige generalen går av, blir pensjonert eller av andre grunner feks sykdom.

I 2006 ble det høye råd avholdt i Sunbury nær London England fra 20. januar til 28. januar 2006. Det høye råd valgte Shaw Clifton som overtok som general etter general John Larssons pensjonering 2. april 2006.

I 2011 fikk Frelsesarmeen sin tredje kvinnelige verdensleder ved valget av Linda Bond. Hun valgte alt i 2013 å trekke seg fra stillingen, og ble etterfulgt av André Cox, som hadde vært hennes stabssjef. 

Cox gikk av for aldersgrensen i 2018 og ble etterfulgt av Brian Peddle. Han ble i 2023 etterfulgt av Lyndon Buckingham, som dermed ble den 22. generalen i Frelsesarmeens historie. 

## Liste over Frelsesarmeens generaler
#(1878–1912) William Booth
#(1912–1929) Bramwell Booth
#(1929–1934) Edward Higgins
#(1934–1939) Evangeline Booth
#(1939–1946) George Carpenter
#(1946–1954) Albert Orsborn
#(1954–1963) Wilfred Kitching
#(1963–1969) Frederick Coutts
#(1969–1974) Erik Wickberg
#(1974–1977) Clarence Wiseman
#(1977–1981) Arnold Brown
#(1981–1986) Jarl Wahlström
#(1986–1993) Eva Burrows
#(1993–1994) Bramwell Tillsley
#(1994–1999) Paul Rader
#(1999–2002) John Gowans
#(2002–2006) John Larsson
#(2006–2011) Shaw Clifton
#(2011–2013) Linda Bond
#(2013–2018) André Cox
#(2018– 2023) Brian Peddle
# (2023 - ) Lyndon Buckingham
Edward Higgins

**Edward Higgins** (født 26. november 1864, død 14. desember 1947) var den tredje generalen i Frelsesarmeen (1929–1934). Hans foreldre var blant Frelsesarmeens pionerer i England.

Han reiste til offisersskolen fra Reading Korps (UK) i 1882. Som offiser betjente han flere av Frelsesarmeens korps i Storbritannia. Han var sjefssekretær (USA) og britisk kommandør (1911–1919) før han ble stabssjef, en stilling som innebar at han var Frelsesarmeens nestkommanderende. Denne stillingen hadde han i perioden 1919–1929, før han ble valgt til Frelsesarmeens øverste leder. Det som gikk forut for dette valget er ikke helt uten dramatikk, noe som røpes av tittelen på en av biografiene om Higgins: *Storm-piloten*. 

Frelsesarmeen hadde nemlig ikke lagt noen føringer for valg av general. Grunnleggeren, William Booth, hadde utnevnt sin sønn, Bramwell Booth, som sin etterfølger. Det er mye som tyder på at Bramwell Booth også hadde tenkt å utnevne ett av sine egne barn som ny general. Mot slutten av sitt liv ble Bramwell Booth syk og ute av stand til å lede en verdensomspennende organisasjon. I denne situasjonen tok Edward Higgins styringen og kalte sammen alle kommandører til det som skulle bli Frelsesarmeens høye råd. Det høye råd besluttet at det, som Frelsesarmeens øverste organ, gjennom en demokratisk prosess skulle velge Frelsesarmeens øverste leder – generalen. Etter en intens debatt vedtok rådet å pensjonere Bramwell Booth, og Edward Higgins ble valgt som hans etterfølger. Han ble dermed Frelsesarmeens første ”valgte” leder.
Edward Higgings besøkte Norge flere ganger, både som stabssjef og general. 

## Utmerkelser
Higgins var kommandør av Order of the British Empire.

## Bibliografi
* *Stewards of God* Edward Higgins SP&S (1984). ISBN 978-0-86544-022-7
* *Personal Holiness* Edward Higgins 
* *Here is a man: Edward J.Higgins* John Atkinson SP&S (1954). ASIN: B0000CJ0DP

## Referanser
Maigret

:*For den britiske TV-serien fra 1960-63, se [[Maigret (TV-serie)]]*

**Jules Amadée François Maigret** er en fiktiv person i Georges Simenons kriminalfortellinger (75 titler 1931–72). Han er kjent som *commissaire* Maigret, eller bare Maigret; selv ikke hans kone tiltaler ham med fornavn.

Maigret ble (sannsynligvis) født i 1884. Han kom fra beskjedne kår, og måtte gi opp medisinstudiene og søke seg inn i Paris-politiet i 1909. I 1913 begynte han i kriminalpolitiet. På begynnelsen av 1930-tallet var han i praksis leder for kriminalavdelingen i Paris, men også operativ etterforsker med oppdrag over hele landet. Det later til at han trakk seg tilbake allerede som 48-åring, men senere kom tilbake i sin gamle stilling. Som pensjonist etter krigen forsøkte han seg sporadisk som privatdetektiv. Maigret var gift, men barnløs.

Maigrets etterforskning er gjerne basert på psykologi. Han kan opptre brutalt overfor mistenkte for å øke det psykologiske presset. Han tilbringer mye tid i barer og kaféer i nærheten av åstedet, og inntar imponerende kvanta alkoholholdig drikke. Praktiske oppgaver utføres av betjentene, i første rekke Lucas, Janvier, Torrence og «unge» Lapointe. Maigrets metoder misbilliges ofte av forhørsdommeren Coméliau.

Simenon var uhyre produktiv, og antallet Maigret-historier sprenger realistiske rammer for en tidsbegrenset politikarriere. Maigret-serien kan deles i tre faser: En tidlig periode (1930-tallet), der Maigrets saker skildres i samtidsperspektiv. En midtperiode (1940–50-tallet), der sakene diskret henlegges til perioden før Maigrets avgang. Og til slutt (1960- og 70-tallet), en fase der realistiske tidsperspektiver ignoreres, og handlingen utspiller seg i en umiskjennelig etterkrigstid, med Maigret selv og hans medarbeidere fiksert i den alderen de hadde 30–40 år før.

Den første Maigret-boken het *Peter fra Lettland* og kom ut i juli 1930. I juli 1932 fortalte Simenon til avisen *La Republique* at han reiste til Norge for å finne stillhet og ro til å skape en troverdig fransk politimann. «I Ishavet under polarsirkelen fødte jeg Maigret med glede og kjærlighet,» sa han. Sommeren 1929 seilte han og konen Tigy i kanaler mot Delfzijl. Båten «Ostrogoth» var en 35 fots fransk kutter. Reisen ga impulser til noen av hans beste bøker: *Maigret og mannen uten hode, Maigret og lekteren med de to hengte* og *Maigret og kanalmordet* henter alle handling fra en verden av vannveier, vertshus og sære folk. Men i et forord til sine samlede verker i 1966 beskriver Simenon hvordan «Ostrogoth» lå i tørrdokk, mens han selv satt ved skrivemaskinen i en forlatt lekter. I løpet av 4-5 dager var *Peter fra Lettland* angivelig ferdig. Men selv om dette var den første Maigret-boken, ble den først utgitt som den femte i rekken.

Til tross for at Maigret selv, i sine memoarer (utgitt allerede 1950), stilte seg kritisk til Simenons litterære behandling av hans liv og arbeide, har både skikkelsen Maigret og Simenons forfatterskap hatt stor innflytelse på senere kriminallitteratur.

## Referanser
Frelsesarmeens høye råd

**Frelsesarmeens høye råd** består av alle aktive (ikke-pensjonerte) kommandører, utenom ektefellen til den sittende general (denne har rangen kommandør), øvrige medlemmer er Territorialledere og Territoriale Presidenter for kvinneorganisasjonene med oberst rang.  
Det høye råd velger en ny general når den sittende generals periode er slutt, ved generalens pensjonering eller når det har inntruffet noe som gjør at generalen må gå av, f. eks sykdom.
Dette er det høye råds funksjon slik det er beskrevet og lovfestet i The Salvation Army Act av 1980. Rådet har ingen andre funksjoner og heller ingen lederfunksjon i Frelsesarmeen. Rådet velger gjerne en ny general ca. tre måneder før sittende generals periode utløper. I perioden før den nye generalen tiltrer har denne tittelen "General-elect". I 2013 publiserte General John Larsson (pensjonert i 2006) en bok som beskriver prosessene og prosedyrene i Frelsesarmeens høye råd på en god måte. Boken bidro til å 'avmystifisere' rådets rolle.

## Referanser
Neriidae

**Neriidae** er en liten, tropisk familie av slanke, langbeinte fluer. De kalles "cactus flies" i USA og kan kanskje også kalles kaktusfluer på norsk selv om langt fra alle artene er knyttet til kaktus. Omtrent 110 arter er kjent fra tropene, bare to arter når så langt nord som Nord-Amerika og ingen til Europa.

## Utseende
Middelsstore (7–12 mm), slanke og langbeinte fluer, ligner på stankelbeinfluene, som de er beslektet med. De er brune eller svartaktige, av og til med gulaktig fargemønster. Kroppen har mange korte, piggaktige børster. **Hodet** er lengre enn høyt, flattrykt på oversiden, med runde fasettøyne som ikke møtes i pannen. Tinningene (området bak fasettøynene) er ganske lange. Pannen er ganske bred med tre punktøyne på en liten knøl. Antennene er tre-leddete, ofte ganske lange, og sitter festet høyt oppe på hodet. Ytterst på det tredje leddet sitter det en antennebørste (*arista*). Kinnbørste (*vibrissa*) mangler, og munndelene er lite fremtredende.  **Brystet** (thorax) er langt og smalt, mye lengre og høyere enn bredt. Det er matt på grunn av bestøving og har mange korte, piggaktige børster, men ikke fin hårkledning. **Vingene** er forholdsvis små og smale, uten fargeflekker. Tre lange årer når vingespissen, og det er fire lukkede celler i vingens indre halvdel. **Beina** er lange og nokså tynne, lårene har vanligvis kraftige pigger på undersiden. For- og baklårene er noe fortykket, midt-lårene er krumme. **Bakkroppen** er ganske kort, sylindrisk eller kjegleformet, hannens ytre kjønnsorganer er store og krøllet under bakkroppen, pekende framover. Hunnens bakkroppsspiss ender i et eggleggingsrør. 
**Larvene** er slanke, av vanlig maggot-type.

## Levevis
Ganske lite er kjent om biologien til disse fluene, men de fleste utvikler seg trolig i saftige, råtnende plantedeler. Larver av arten *Odontoloxus longicornis* lever på råtnende kaktus og også råtnende stammer av papaya. En australsk art har blitt klekket fra saft som flyter ut fra sår i papaya-planter. 

## Systematisk inndeling

* Ordenen tovinger, Diptera
** Fluer, Brachycera
*** Høyere fluer, Cyclorrhapha
**** Gruppen Schizophora
***** Overfamilien Nerioidea
****** Familien **Neriidae**
******* *Glyphidops flavifrons* (Bigot)  – sørvestlige USA
****** Slekten *Nerius*   – Sør- og Mellom-Amerika
******* *Odontoloxus longicornis* (Coquillett)  – sørvestlige USA, larver på kaktus

## Kilder
* Steyskal, G.C. 1987. Neriidae. I: McAlpine, J.F. m.fl. (red.): *Manual of Nearctic Diptera*. 2: 769-771. Agriculture Canada, Ottawa.

## Eksterne lenker
*
Nerioidea

* Stankelbeinfluer
* reliktfluer Pseudopomyzidae
* Cypselosomatidae
* Neriidae

**Nerioidea** er en gruppe (overfamilie) av fluer som omfatter fire familier: den moderat artsrike familien stankelbeinfluer, den tropiske familien Neriidae, og de små familiene Cypselosomatidae og reliktfluer Pseudopomyzidae. Alle er små til middelsstore, slanke fluer med nokså lange bein. Larvene utvikler seg trolig for det meste i råtnende plantemateriale.
## Eksterne lenker
*
Somatiidae

**Somatiidae** er en liten familie av fluer som er beslektet med rotfluene. Bare sju arter er kjent, alle fra den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika). Den kjente utbredelsen strekker seg fra Bolivia i sør til Guatemala i nord. Ingenting er kjent om biologien til denne gruppen.

## Utseende
Små (3,5 – 5 mm), gule og svarte fluer. Mangler kraftige børster. **Hodet** er ganske lite, med en bred panne. Den fremre delen av brystet (pronotum) stikker ut som en tydelig "hals". Den midtre delen av pannen danner et skinnende, trekantet felt som skyter fremover som en hylle over antennefestet. Antennene er tre-leddete, det tredje leddet er avlangt og hårete, med en fjærgrenet antennebørste (*arista*). **Brystet** (thorax) er gulaktig med mørke lengdestriper på ryggen. Scutellum (den bakerste ryggplaten) er stort og oppsvulmet. Bakbeina er langt skilt fra bakkroppen ved en stor plate (postcoxal bro). **Vingene** er smale, glassklare med en mørk fremkant. **Bakkroppen** er kort, rund og peker nedover. **Larvene** er ukjente.

## Systematisk inndeling

* Ordenen tovinger, **Diptera**
** fluer, **Brachycera**
*** høyere fluer, **Cyclorrhapha**
**** Gruppen **Schizophora**
***** Overfamilien Diopsoidea
****** Familien **Somatiidae**
******* Slekten ***Somatia***
******** ***Somatia aestiva*** (Fabricius)  – den vanligste arten
******** ***Somatia australis*** Steyskal, 1958  – Brasil
******** ***Somatia carrerai*** Papavero, 1964  – Brasil
******** ***Somatia lanei*** Papavero, 1964 – Brasil
******** ***Somatia papaveroi*** Steyskal, 1968  – Venezuela og Peru
******** ***Somatia schildi*** Steyskal, 1968  – Costa Rica
******** ***Somatia sophiston*** Steyskal, 1958  – Guatemala, Panama og Venezuela

## Kilder
* Somatiidae i Tree of Life. http://tolweb.org/Somatiidae

## Eksterne lenker
*
Bodø Klatreklubb

**Bodø Klatreklubb** (stiftet i 1989) er en klatreklubb med 458 medlemmer (2015). Klatreklubben har som formål å fremme klatring i Bodø og omegn. I praksis har klatreklubbens medlemmer beskjeftiget seg med sportsklatring, buldring, fjellklatring, isklatring og alpinklatring. Klubben er blant de 10 største i Norge, og klubbens medlemmer har publisert flere bøker, deriblant klatreføreren «Polarsirkelklatring» (Råheim og Stenkjær, 2005) og jubileumsboken «Bratt Glede».

Våren 2011 bygget klubbens medlemmer et større buldreanlegg på Alstad, 5 kilometer fra Bodø sentrum.

## Eksterne lenker
*
Griffel (skriveredskap)

En **griffel** (av gresk *grafeion*, «skriveredskap») er en avlang stift eller rissepinne til å skrive med på ei tavle av skifer eller voks. Betegnelsen kan brukes om ulike redskaper som brukes til å risse i overflata på et arbeidsstykke.

## Historikk
De eldste kjente griflene er funnet ved arkeologiske utgravninger i Irak, og ble brukt i Mesopotamia som rissepinner til leirtavler. Romerne brukte grifler, såkalte styluser, av ulike harde materialer til å skrive på vokstavler. Seinere kom grifler og tavler i utstrakt bruk i Europa, og tavle og griffel var gjennom århundrer standardutstyr for skoleelever i de fleste land. 

### Grifler i skolen
Skolegriflene var 4–6 mm i diameter, og var som tavla laga av skifer, ofte omvikla med papir. Griffelen var framstilt av en type skifer som var like hard eller noe mykere enn tavla. Når en skrev med griffelen på tavla, kom skrifta fram i grått, og besto av skiferpulver fra griffelen og delvis fra overflata av tavla. Skrifta kunne deretter vaskes vekk med en fuktig klut. Forskjellen i hardhet mellom tavle og griffel var aldri svært stor, så tavla ble også slitt og kunne etter langvarig bruk få en svært ru overflate. 

### Framstilling
Et senter for framstilling av både tavler og grifler i Europa var den vesle byen Steinach i Thüringen i Tyskland. Her ble det fra 1600-tallet og langt ut på 1900-tallet framstilt grifler og tavler som ble eksportert til hele verden. Fram til slutten av 1800-tallet ble griflene framstilt for hånd. En griffelmester gjorde klar emnene; deretter overtok kvinner og barn det møysommelige arbeidet med å slipe til griffelen med en skavekniv, spisse den og vikle papir rundt. Mot slutten av 1800-tallet overtok maskinene produksjonen i såkalte *Grosshütten*. Den siste sendinga av grifler fra Steinach fant sted i 1968, og bestemmelsesstedet var Sri Lanka.

## Eksterne lenker

* Das Deutsche Schiefermuseum  – skifermuseet i Steinach, Tyskland. Besøkt 1. mai 2022.
* Deutsches Schiefertafel Museum – skifermuseet i Ludwigsstadt, Tyskland. Besøkt 1. mai 2022.
Yddin

**Yddin** er en innsjø i Øystre Slidre kommune i Valdres, Innlandet fylke. Den ligger 854 meter over havet og arealet er 2,03 km². Den strekker seg fra Skatrudstølen i sørøst til Yddebu i vest. De tre største tilløpselvene i Yddin er Vangsjøåne, Trollåsåne og Kjølaåne. Utløpet er mot vest gjennom Yddeåne til Søre Vindin og videre sørover til Volbufjorden.

Kjølaåne naturreservat strekker seg ned til sjøen på nordsiden.

Det er mange fritidsboliger i området rundt Yddin. Vinterstid kjøres det opp løyper i regi av Yddin og Javnlie løypelag.

På sommeren er det flotte turmuligheter rundt Yddin. Blant annet kan du gå på toppen av Gravfjellet (1173 moh).  På toppen får du flott utsikt over østre Jotunheimen. Turen passer for hele familien.

## Referanser
Sosialantropologisk institutt (NTNU)

**Sosialantropologisk institutt** ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) ble grunnlagt av professor Jan Brøgger i 1974 i og med hans utnevnelse der. Brøgger preget så i de kommende tre tiår instituttets profil fram til han gikk av i januar 2006. Professor Bjørn Bauck Erring ble instituttets andre faste ansatte og Stein Erik Johansen ble fast ansatt nummer tre.

Instituttet tilbyr undervisning til bachelor-, master-, og PhD-graden i sosialantropologi og er vertskap for et tverrfaglig program i Afrikastudier på bachelor- og masternivå. Studieprogrammene tilbyr kurser i klassiske antropologiske emner så vel som aktuelle spesialiserte emner som organisasjonsantropologi, globalisering og utvikling, postkolonialisme, og visuell antropologi. Det er for tiden mer enn 350 studenter på lavere grad og mer enn 75 studenter på høyere grad. Instituttet har for tiden 2 professorer, 8 førsteamanuenser, og en lektor i faste stillinger. I tillegg er det 15 kandidater tilknyttet instituttets forskerutdanningsprogram. 

Instituttet var organisert ved Historisk-filosofisk fakultet fram til 1995, da det flyttet over til Det samfunnsvitenskapelige fakultet (nå Fakultet for samfunns- og utdanningsvitenskap).

Instituttledere ved Sosialantropologisk institutt institutt, NTNU:
* Harald Aspen, 2020 -
* Malin Noem Ravn, 2017 - 2020 
* Harald Aspen, 2013 - 2017
* Martin Thomassen, 2009 - 2013
* Jan Ketil Simonsen, 2005 - 2009
* Trond Berge, 2001 - 2005 
* Harald Aspen, 1997 - 2001
* Bjørn Buack Erring 1993 - 1997
* Stein Erik Johansen, 1990 - 1993
* Bjørn Buack Erring 1980 - 1990
* Jan Brøgger 1974 - 1980

## Eksterne lenker
* Sosialantropologisk institutt
Franz Murer

**Franz Murer** (født 12. januar 1912 i St. Georgen ob Murau i Østerrike, død 5. januar 1994 i Gaishorn am See i Østerrike) var en østerriksk SS-offiser, også kjent som «slakteren fra Vilnius». Han ble medlem av NSDAP i 1938 og utdannet ved Ordensschule, der eliten i SS ble utdannet. 

Murer ble etter krigen utlevert til Sovjetunionen og dømt til 25 års straffarbeid for krigsforbrytelser. Han ble løslatt allerede i 1955 etter en avtale mellom Østerrike og Sovjetunionen. 

## Annen verdenskrig
Han ble så sendt til Wilno (Vilnius) og var fra 1941–1943 ansvarlig for «jødiske anliggender» der. Franz Murer var en utpreget sadist, som utviste en særlig grusomhet mot jødene i byen. I Vilnius, som før krigen ble kalt Litauens Jerusalem, levde det rundt 80&nbsp;000 jøder. Etter krigen var ca. 250 fortsatt i live. Resten var myrdet av SSm en stor del i Ponarymassakren. Murer bærer en del av hovedansvaret for disse drapene.

## Etterkrigstiden
Etter krigen bosatte Murer seg i Nordvest-Steiermark i Østerrike. Rett ved stedet han bodde, Admont, lå en leir for Displaced Persons. I 1947 kjente en av dem igjen Murer og han ble arrestert av britiske styrker. I desember 1948 ble han overlevert til Sovjetunionen som ville dømme ham siden Vilnius før krigen hadde vært en del av Sovjetunionen. Murer ble funnet skyldig i drap på Sovjet-borgere og dømt til 25 års hardt straffarbeid. 

Imidlertid ble han, som en del av statsavtalen mellom Østerrike og Sovjetunionen, satt fri i 1955 og vendte tilbake til Østerrike. Simon Wiesenthal fikk rede på dette og klarte å reise en ny rettssak mot ham i 1963. Rettssaken som fant sted i Graz, Østerrike, varte en uke og endte med at Murer ble frikjent. Da frikjennelsen skjedde, var det spontane avskyresolusjoner fra det øvrige Østerrike. Så å si alle aviser kalte det en skandale, og i Wien satte katolske studenter på seg gule Davidsstjerner og gikk i protesttog mens de ropte: «Murer er en morder!».

## Referanser
Buahaugen

Buahaugen er en setergrend i Øystre Slidre kommune i Valdres, Innlandet fylke. Stølen ligger mellom Vangsjøen og Røyri. Buahaugen består av to støler, Lund og Haugen. Lund-stølen ble ryddet i 1847 og den andre ble ryddet omtrent på samme tid. I 1944 kom de tyske okkupasjonsmakten og brente opp selet til Haugen og Lund. I tillegg ble 4 hytter rundt Buahaugen brent.

Navnet kommer trolig av haugen der det var jakt- og fiskebuer.

I dag er det fortsatt aktiv seterdrift med kyr om sommeren på Buahaugen, og området preges ellers av fritidsboliger.

## Eksterne lenker
* Vangsjøen Vel
* Vangsjøen Høyfjellstue .
* Øystre Slidre Fjellstyre 
* Norsk Seterkultur 
* Kulturlandskap
* Kart over Buahaugen
LIFO

**LIFO** kan vise til:

* Liberalt forskningsinstitutt
* Last In First Out (databehandling) – en algoritme brukt i databehandling
* Last In First Out (økonomi) – en metode for beregning av varekost og varelagerverdi
Parallellepiped

Et **parallellepiped** er en lukket tre-dimensjonal geometrisk figur bestående av seks flate sider, hvor to og to sider er parvis parallelle. Med andre ord er alle sideflatene i et parallellepiped parallellogrammer.