open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Azalaïs de Porcairagues

**Azalaïs de Porcairagues** var en oksitansk trobairitz (kvinnelig trubadur) fra andre halvdel av 1100-tallet.

## Liv og virke
De eneste opplysninger som finnes om Azalaïs stammer fra vidaen hennes, og den beretter at hun var en godt utdannet adelskvinne, at hun var elskerinnen til Gui Guerrejat av huset Montpeller, og at hun skrev flere gode sanger til ham. Videre står det at hun stammet fra Montpellier, men navnet og annet antyder at hun kan ha kommet fra landsbyen Portiragnes rett øst for Béziers, ti km sør for Montpellier.

Azalaïs de Porcairagues regnes som den tidligste kjente trobairitz. Selv om det bare finnes én bevart sang tilskrevet henne, hadde hun i sin samtid åpenbart et ry på linje med trobairitzer som Beatriz de Dia og Castelloza.

Det  enkle og emosjonelle diktet *Ar em al freg temps vengut* er bevart i flere manuskripter, til dels med sterkt avvikende tekst. Musikken er tapt. Trobadoren Raimbaut d'Aurengas død i 1173 nevnes i teksten.

## Utdrag fra ''Ar em al freit temps vengut''

## Referanser og noter


## Litteratur
* Pierre Bec, *Chants d'amour des femmes-troubadours: trobairitz et chansons de femme* (Paris: Stock, 1995) s.&nbsp;65–70: hele diktet på oksitansk og fransk.
* *Biographies des troubadours* red. J. Boutière, A.-H. Schutz (Paris: Nizet, 1964) s.&nbsp;341–2.
* A. Sakari, 'Azalais de Porcairagues, le "Joglar" de Raimbaut d'Orange' i *Neuphilologische Mitteilungen* vol. 50 (1949) s.&nbsp;23–43, 56-87, 174-198.
* Angelika Rieger: *Beruf: Joglaressa. Die Spielfrau im okzitanischen Mittelalter*, i Detlef Altenburg o.a. (red), *Feste und Feiern im Mittelalter: Paderborner Symposium des Mediävistenverbandes*, Sigmaringen 1991 ISBN 3-7995-5402-5

## Eksterne lenker
* «Spielfrauen im Mittelalter» , Hochschule für Musik und Theater Hamburg
It’s Album Time

***It's Album Time*** er debutalbumet til Todd Terje. Det ble gitt ut av hans eget plateselskap Olsen i 2014. Albumet inkluderer klubbhiten «Inspector Norse», som blant annet ble kåret til beste spor i 2012 av nettstedet Mixmag og nest beste spor i 2012 av nettstedet Resident Advisor.  

Albumcoveret er designet av den norske illustratøren og tegneserieskaperen Bendik Kaltenborn.

Albumet ble godt mottatt av musikkanmeldere verden over. På nettstedet Metacritic har albumet en gjennomsnittlig score på 79 av 100, basert på 30 anmeldelser, noe som indikerer «generelt gode kritikker».

## Spor

# «Intro (It's Album Time)» (1:41) 
# «Leisure Suit Preben» (4:20) 
# «Preben Goes to Acapulco» (4:35)
# «Svensk Sås» 2:44 
# «Strandbar» (6:46) 
# «Delorean Dynamite» (6:46)
# «Johnny and Mary» (6:32), med Bryan Ferry
# «Alfonso Muskedunder» (3:25)
# «Swing Star, Pt. 1» (4:18)
# «Swing Star, Pt. 2» (6:18)
# «Oh Joy» (7:09)
# «Inspector Norse» (6:59)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lee Yong

**Lee Yong** er navnet til flere personer:

*Lee Yong (aker) (født 1978), sørkoreansk aker
*Lee Yong (fotballspiller) (født 1986), sørkoreansk fotballspiller
«Ophelia»

**«Ophelia»** var et barkskip som ble bygget av Reid & Co i Port Glasgow i 1863. Skipet ble bygget i jern, og var på 1177 registertonn. «Ophelia» ble fra 1895 til 1901 drevet av A. M. Flørnes i Arendal og fra 1902 til 1909 drevet av A.S. Ophelia med Leif Gundersen som disponent. Skipet ble ført av H. P. Sørensen i årene 1895–1901, av N. Pedersen i årene 1901–1905, av Gunnar Larsen i årene 1905–1909 og T. Salvesen i 1909.

## Kilder
*Niels Rasmus Nielsen: De hvite seil 1934–1947, særtrykk etter Vestlandske Tidende Bind 2 s. 53
Aur prestegård

**Aur prestegård** ligger ved Aurskog kirke i Aurskog-Høland kommune i Akershus. Prestegården består i dag av prestebolig, forpakterbolig, låve, bu og grisehus, og forvaltes av Stiftelsen Aur Prestegård. De nåværende bygningene er bygget fra 1700-tallet og framover, men kirken og prestegården har sin historie tilbake til middelalderen. Tre av husene er fredet av Riksantikvaren.

## Eksterne lenker
* Nettside for Aur prestegård
*
Reg Parnell

**Reginald Parnell** (1911–1964) var en britisk racerfører og racingteamsjef fra Derby i England. Han deltok i syv løp i Formel 1-verdensmesterskapet.

Parnell hadde gode resultater som racerfører allerede før andre verdenskrig, og vant løp på mange nivå med forskjellige biler, blant annet en Bugatti. Han fortsatte sin racingkarriere etter krigen, og vant løp med en Maserati og en ERA. I 1950 deltok han i det aller første løpet i Formel 1-verdensmesterskapet, på Silverstone, hvor han kjørte en Alfa Romeo og kom i mål på tredjeplass. I sine øvrige deltakelser i Formel 1-mesterskapet kjørte han en gang for BRM, en gang i en Ferrari «Thinwall Special» eid av Tony Vandervell (som senere var sjef for Vanwall-teamet), en gang i en Cooper-Bristol, og to løp for Scuderia Ambrosiana-teamet, første gang i en Maserati og det andre i en Ferrari. Han kjørte og vant også Formel 1-løp utenom verdensmesterskapet, fram til han la opp som fører i 1957.

Parnell dannet sitt eget racingteam, Reg Parnell Racing, som deltok i Formel 1 på 1960-tallet. Han var også sjef for andre racingteam, blant annet Aston Martin-teamet som vant 24-timersløpet på Le Mans. Parnell døde av bukhinnebetennelse etter en blindtarmoperasjon tidlig i 1964. Parnells sønn Tim, som også var en racerfører, overtok deretter ledelsen av teamet.

## Resultater
### Fullstendige Formel 1-resultater
(Forklaring) (Resultater i uthevet skrift indikerer **[[pole position]]**, resultater i kursiv indikerer *[[raskeste runde]]*)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Ingrid Thunem

**Ingrid Thunem** (født 1989) er en norsk svømmer, forsker og menneskerettighets aktivist. Thunem konkurrerte for Tromsø Svømmeklubb, og var fra 2012 til 2017 på landslaget for funksjonshemmede. Thunem skriver på en doktorgrad om seksuelt medborgerskap og funksjonshemming. Thunem har lagt ned et stort engasjement særlig i å skape trygge møteplasser for skeive funkiser, og de var en av primus motor bak opprettelsen av Landsforeningen for skeive funkiser. 

## Bakgrunn
Thunem vokste opp i Nordfjordeid i Sogn og Fjordane og gikk på Eid videregående skole. Thunem har brukt rullestol siden 2011, pustestøtte siden 2021.  Sommeren 2017 tok Thunem en bachelorgrad i spesialpedagogikk ved Universitetet i Tromsø.

Siden 2016 har Thunem vært aktiv i arbeidet til Norges Handikapforbund Ungdom og Unge funksjonshemmede, der de har ledet flere prosjekter med fokus på seksualitet og funksjonshemming. De har vært primus motor for et økt fokus på at personer med funksjonsnedsettelser også kan være skeive.

## Idrettskarriere

I 2014, under deltakelse på *28th Internationale Deutsche Meisterschaft swimming competition* i Berlin, satte Thunem fire verdensrekorder. De har også en sølv og en bronse fra *IPC Swimming European Championships* 2014 i Eindhoven.

Thunem har svømt i klassene S5, SB4, SM5, men rekvalifiserte seg i 2014 til klassene S1, SB1, SM1. De tok i 2012 tre uoffisielle verdensrekorder under svømmestevnet Ishavssvøm i Tromsø, i henholdsvis 50m crawl/fri, 100m crawl/fri og 200m crawl/fri. Avisen ''iTromsø'' kåret Thunem til årets idrettsutøver i 2015. De ble årets parautøver i Norsk svømmeforbund 2016.

Per 2019 holdt Thunem 24 ulike verdensrekorder. 

## Meritter

 

## Se også
* Den internasjonale paralympiske komité
* Norges Svømmeforbund
* Sarah Louise Rung

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sergej Lanskoj

:*Se også [[Sergej Nikolajevitsj Lanskoj]].*
 
**Sergej Stepanovitsj Lanskoj** (russisk: Сергей Степанович Ланской, født 23. desember 1787  i guvernementet Moskva, død 26. januar 1862 i St. Petersburg) var en russisk greve og statsmann.

Lanskoj var 1817-24 direktør for kommisjonen for statsgjeldens amortisering. Han ble i 1834 medlem av det keiserlige senat og 1850 av riksrådet. 

I 1855 ble han dessuten utnevnt til innenriksminister. På denne post fremmet han, godt hjulpet av dyktige medarbeidere som særlig N.A. Miljutin, for opphevelsen av livegenskapet i Russland. Han fratrådte i 1861 og fikk da grevelig verdighet.

## Litteratur
* Hélène Carrère d'Encausse: *Alexandre II de Russie Le printemps de Russie*
Strømtransformator

**Strømtransformator** er en transformator som gir et fast forhold av strømmen som egentlig går i en leder. Strømtransformator blir typisk brukt for å begrense strømmen som går gjennom et måleapparat. 

## Virkemåte

Som andre transformatorer har strømtransformatoren en primærvikling, en magnetisk kjerne og en sekundærvikling. Vekselstrøm kommer inn i primærviklingen, noe som setter opp et magnetfelt i kjernen og en strøm i sekundærviklingen. Strømmen som overføres er avhengig av forholdet mellom antall viklinger på primær- og sekundærsiden.

## Bruk
Strømtransformatorer brukes for måling og monitorering av strømnettet.

## Strømtransformator (kopling)
Alternativt kan en helt vanlig transformator brukes som strømtransformator i elektronikk. Den er da ikke en transformator for monitoreringsformål. Der er overveiende mere vanlig å se mere på spenningsforholdene ved bruk av en transformator, enn på strømforholdene. Til en strømtransformator sendes en elektrisk (varierende) strøm. Den transformerte strømmen kan da tas ut på den andre viklingen. Den andre viklingen må da være kortsluttet og utgangsstrømmen går gjennom kortslutningen. Utgangsstrømmen blir omvendt proporsjonal til tørnforholdet, I_{\mathrm{ut}} = I_{\mathrm{inn}} \cdot N_p/N_s. Spenningene gis av impedansene på inn- og utgang.
Sergej Nikolajevitsj Lanskoj

**Sergej Nikolajevitsj Lanskoj** (russisk Сергей Николаевич Ланской; født 1774, død 7. mars 1814) var russisk generalløytnant som tjenestegjorde under tsar Aleksander I og særlig utmerket seg under Napoleonskrigene.

## Biografi
Lanskoj var av adelig herkomst fra Galitsj i det som nå er oblast Kostroma.

Han gikk tidlig inn i det militære. Den 16. april 1797 ble han fenrik, den 8. september 1798 løytnant og den 13. mars 1801 storfyrst Konstantins adjutant. Den 5. oktober 1801 ble han forfremmet til kaptein.

Lanskoj ble så i noen år satt til diplomatisk tjeneste, for det meste postert i Paris.  Den 14. august 1805 vendte han tilbake til det militær, med  oberstløytnants rang. Han utmerket seg under slaget ved Austerlitz og ble den 12. desember 1805 forfremmet til oberst. Deretter tjenestegjorde han i  den russisk-tyrkiske krig (1806–1812).

Den 3. august 1810 ble han generalmajor og kommandør for *De hviterussiske husarer*. Som dette tok han del i krigen mot franskmennene i 1812, og utmerket seg i  slaget ved Berezina og i slaget ved Katzbach. Den 15. september 1813 ble han generalløytnant.

Under Vinterfelttoget i 1814 i Frankrike kommanderte han det lette kavaleri i det russiske korps under general Sacken, særlig i slaget ved La Rothière og slaget ved Montmirail. 

I slaget ved Craonne fikk han sent på ettermiddagen i oppdrag å med sine husarer og dragoner å dekke det russiske infanteris retrett. Under de påfølgende kamper ble han dødelig såret.

Lanskoj etterlot seg det ønske å begraves i russisk jord. Hans husarer tok med hans levninger og begravde dem i Grodno (Гродно).

## Referanser


## Litteratur
* Государственный Эрмитаж. Западноевропейская живопись. Каталог / под ред. В.Ф. Левинсона-Лессинга; ред. А.Е. Кроль, К.М. Семенова. - 2-е издание, переработанное и дополненное. - Л.: Искусство, 1981. - Т. 2. - С. 258, кат.№ 7895. - 360 с.
Fabian Gottlieb von der Osten-Sacken

**Fabian Gottlieb von der Osten-Sacken** (1752-1837) var en russisk fyrste og feltmarskalk. 

## Referanser


## Litteratur
*
Schareholmane

**Schareholmane** er en mindre øygruppe beliggende ca 30 km syd av Svarthuken på Edgeøya, Svalbard, og regnes til øygruppen Tusenøyane. De består av tre mindre øyer og flere holmer. Øyene utgjør totalt anslagsvis 25 ha landareal, hvorav den største er Kvalbeinøya på ca 25 ha. Øyene er lave og flate, uten spesielle høydedrag. Høyeste punkt er på Skråholmen med 25 moh.

Øyene er gitt navn etter fangstmannen Christian Schare, som måtte overvintre sammen med fire kamerater på øyene 1833-34, hvorav en døde.

De tre øyene blant Schareholmane er:
* Kvalbeinøya
* Blokkøya
* Havmerra med fire ubenevnte holmer.
I tillegg holmene:
* Skråholmen med to ubenevnte holmer 4 km mot nordøst.
* Havsteinen 4 km mot nord.

Avstanden til Brækmoholmane i nordøst er 10 km og til Tiholmane i vest ca 5 km.

## Eksterne lenker
* Chr. Schares overvintring 1833-34
*
Arkhangelsk–Astrakhan-linjen

**Arkhangelsk–Astrakhan-linjen** (forkortet «**A–A-linjen**») var det militære målet for operasjon Barbarossa. Linjen er også kjent under navnet **Volga–Arkhangelsk-linjen** eller det sjeldnere navnet **Volga–Arkhangelsk–Astrakhan-linjen**.

Planen ble først nevnt i Førerdirektiv 21 («Sak Barbarossa») den 18. desember 1940. I direktivet ble de militære målene og vilkårene for en tysk invasjon av Sovjetunionen fremsatt og hvordan A-A-linjen skulle oppnås som et overordnet militært mål. Den tyske ledelsen sa for seg at den sovjetiske befolkningen skulle fordrives ost for linjen.

Den hypotetiske A-A linjen-skulle strekke seg fra havnebyen Arkhangelsk ved Hvitehavet i det nordlige Russland, langs elven Volga til Astrakhan ved Det kaspiske hav i sør. Linjen er 3200 km fra Berlin. Den tyske invasjonen feilet i å oppnå målene.

Størstedelen av Den røde armé skulle bli beseiret i et hurtig militært felttog vest for linjen, før vinteren startet. Den tyske hæren antok at majoriteten av de sovjetiske militære forsyningene og mesteparten av Sovjetunionens matproduksjon og ressurser lå i områdene vest for A-A linjen. Hvis linjen ble nådd ville Sovjetunionen miste 86 % av sine petroleumressurser. Avgrensingen av «A–A-linjen» som den endelige linjen som skulle oppnås var nøye planlagt av de militære planleggerne. Grunnen til at den militære fremrykningen skulle stoppe ved linjen var at det ble sett på som umulig å invadere alle de russiske områdene i en enkel militær kampanje på grunn av landets geografiske dimensjon. De gjenværende sovjetiske industrisenterne øst for linje skulle bombes fra luften av en stor luftstyrke.

## Se også
* Operasjon Barbarossa
* Generalplan Ost

## Referanser
Kristian Nissen

**Nils Kristian Nissen** (1879–1968) var en norsk prest, embetsmann og forsker, særlig i samisk kultur og historie.

Han var sogneprest i Karasjok 1904, medlem av reinbeitekommisjonen 1909 – 1912, 1916 utnevnt til Statens inspektør for reindriften, 1926 domprost i Tromsø, 1936 sogneprest i Lier, 1951 tilsynsmann for Polhøgda. Nissen skrev om en lang rekke temaer innen samisk historie og samfunnsliv, i tillegg skrev han om andre temaer, slik som norsk karthistorie. Han ble i 1953 tildelt utmerkelsen Ridder av 1. klasse av St. Olavs orden, «for fortjeneste i forbindelse med renbeite- og grensespørsmål i Troms og Finmark fylke».

Kristian Nissen var sønn av Per Schjelderup Nissen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Samiske samlinger

**Samiske samlinger** er en bokserie utgitt av Norsk Folkemuseum siden 1952. Det er utgitt 19 bind i serien; foreløpig siste utgivelse kom i 2006. 

Da den samiske samlingen ved Etnografisk Museum i 1951 ble overført til Norsk Folkemuseum, ble det samtidig opprettet en bokserie som en fortsettelse av Etnografisk Museums serie Nordnorske samlinger, som Norsk Folkemuseum samtidig overtok opphavsretten til. Serien ble redigert av Asbjørn Nesheim inntil bind 12, deretter av Bjørn Aarseth og Ove Pettersen inntil bind 18, og det siste bindet ble redigert av Leif Pareli.

## Følgende bøker er utgitt i serien
# Adolf Steen: Kautokeinoslekter. Oslo 1952. 255 s.
# Ian Whitaker: Social Relations in a Nomadic Lappish Community, Oslo 1955. 178 s.
# Adolf Steen: Kautokeinostudier. Oslo 1956. 113 s. 2 kart.
# Polmak og Manndalen. To samebygder. Oslo 1958. 1 Harald Eidheim: *Erverv og kulturkontakt i Polmak*. 68 s. 2 Turid Blytt Schøtt: *Bosetning og erverv i Manndalen*. 100 s.
# Knut Kolsrud: *Sommersete. Til problemet om halvnomadisme og seterflytting blant norske sjøsamer*. Oslo 1961. 74 s.  2 Adolf Steen: *Samenes folkemedisin*. Oslo 1961. 62 s.
# Adolf Steen: Masi. En samebygd. Oslo 1963. 135 s.
# Robert N. Pehrson: The Bilateral Network of Social Relations in Könkämä Lapp District. Oslo 1964. 129 s.
# Siri Lavik Dikkanen: Sirma. Residence and Work Organization in a Lappish-speaking Community. Oslo 1965. 47 s.
# Erik Schytte Blix: Nesseby- og Polmakslekter. Oslo 1967. 252 s.
# Erik Schytte Blix: Sør-Varanger slekter. Oslo 1971. 130 s.
# Anton Hoëm: Makt og kunnskap. Oslo 1976. xiii, 517 s.
# Anton Hoëm: Yrkesfelle, sambygding, same eller norsk. Oslo 1976, xiii, 335 s.
# Grenser i Sameland, Oslo 1989. 108 s.
# Adolf Steen: Kautokeinoslekter. 2. utgave. Revidert og utvidet av Ola Aarseth. 1. opplag Oslo 1986. 451 s.  2. opplag med tillegg Oslo 1992. 475 s.
# Erik Schytte Blix: Karasjokslekter. Revidert og tilrettelagt av Georg og Ingrid Næss. 1. opplag Oslo 1987. 600 s.  2. opplag med tillegg Oslo 1989, 614 s.
# Anny Haugen: Samisk husflid i Finnmark. Tilrettelagt og illustrert av Kate Holmsen Sevåg. Oslo 1987. 207 s. (Utgitt i samarbeid med Landbruksforlaget.)
# Knut Bergsland: Røros-samiske tekster.  3. utgave. Oslo 1992. 189 s.
# Nellejet Zorgdrager: De rettferdiges strid. Kautokeino 1852. Samisk motstand mot norsk kolonialisme. Oslo/Nesbru 1997. 558 s. (Utgitt i samarbeid med forlaget Vett & Viten.)
# Bjørn Aarseth: Norsk samepolitikk 1945 – 1990. Målsetting, virkemidler og resultater. Oslo 2006. 622 s. (Utgitt i samarbeid med forlaget Vett & Viten.)
Gustav Paulsen

**Gustav Paulsen A/S** ble grunnlagt i 1899 av bokbinder Gustav Paulsen (født 8. mars 1871, død 28. november 1956).
Gustav Paulsen overtok virksomheten etter sin avdøde far Joh. G. Paulsen (1851-1900).

Johan Gustav Paulsen fikk 11. mars 1883 borgerskap i Stavanger som handelsmann og hadde tittel bogbindermester.
Han hadde tatt utdannelse i utlandet og overtok forretningen etter sin far.
Han startet sin forretning i Vogedsmauet og hadde flere svenner i arbeid.
Han var kjent som en flink hånd- og pressforgyller.

Gustav Paulsen var født 8. mars 1871, fikk svennebrev 19. oktober 1899 og borgerskap i Stavanger som handelsmann og bokbinder 20. oktober 1899.
Bedriften startet i leide lokaler i Laugmannsgt. 13 og kjøpte senere Nygaden 9 som de flyttet inn i 1910. 
Opprinnelig var bedriften et bokbinderi med et beskjedent butikklokale for salg av papir og småartikler.

Bedriften ble gjennom årene utvidet til å omfatte bokbinderi, boktrykkeri, linjerverksted, albumfabrikk og løsbladprotokoller. Den produserte fra rundt 1905 postkort med Stavanger-motiver.
Boktrykkeriet startet i 1918.
Firmaet spesialiserte seg på album og løsbladprotokoller.

Sønnen til Gustav Paulsen, Olaf Paulsen , giftet seg i 1934 med Randi Larssen og de fikk datteren Anne Emilie 16.1.1935.
I 1938 ble firmaet aksjeselskap samtidig som Gustav Paulsens to sønner kom aktivt med i ledelsen.
Olaf Paulsen ble arrestert av tyskerne 1. oktober 1942, overført til Grini 2. november 1942 og til Sachsenhausen 27. februar 1943 hvor han ble til freden.
I hans fravær drev Randi Paulsen bedriften.

I perioden 1945-1973 ble firmaet ledet av brødrene  Olav Paulsen og Henrik Paulsen og etter det av siviløkonom Bjørn Kalvig som disponent og sivilingeniør Gustav Paulsen.
I 1959 spesialiserte firmaet seg på formulartrykking.

I 1986 ble navnet endret til DataTrykk - Gustav Paulsen as.
Det ble stiftet DataTrykk satellitter i flere norske byer. Oslo, Trondheim, Bergen, Tromsø osv.
Bedriftene var delvis franchise, delvis eid av moderbedriften.
I 1992 gikk moderfirmaet konkurs.

## Referanser
Etnografisk Museum

**Etnografisk Museum** eller **Universitetets Etnografiske Museum**, var en egen museumsinstitusjon som besto fra 1857 til 1999. Nå er det en del av Kulturhistorisk museum, Universitetet i Oslo.
Opprinnelsen til Etnografisk Museum var at Universitetet i 1851 fikk en forespørsel om å skaffe samiske gjenstander til en utstilling i London. I bytte fikk Universitetet en del etnografika fra fjerne himmelstrøk. Disse, sammen med kopier av samiske gipshoder og en del andre gjenstander i Universitetets eie, ble utgangspunkt for en samling som åpnet for publikum i 1857. Dette var et av de første rene etnografiske museer i verden. I de første årene holdt museet til i noen loftsrom i de gamle universitetsbygningene på Karl Johans gate, men i 1904 flyttet Etnografisk Museum, sammen med Universitetets Oldsaksamling og Myntkabinettet, inn i det nybygde Historisk Museum i Frederiks gate 2. I 1999 ble de tre institusjonene slått sammen til én, under navnet Universitetets Kulturhistoriske museer. I 2004 ble navnet endret til Kulturhistorisk museum.

Blant museets bestyrere/professorer kan nevnes Yngvar Nielsen 1877 - 1916, Ole Solberg 1916 - 1946 og Gutorm Gjessing 1947 - 1973. 

Den samiske samlingen, som var museets utgangspunkt, ble i 1951 overført til Norsk Folkemuseum, med den begrunnelse at samene da ville bli mer "stilt på likefot" med den øvrige befolkningen i landet (Gjessing). 

## Litteratur
*Yngvar Nielsen: *Universitetets ethnografiske samlinger 1857 - 1907*. Christiania 1907, Fabritius
*Yngvar Nielsen: *Universitetets lappiske samlinger 1857 - 1911*. Christiania 1911, Fabritius
*Gutorm Gjessing og Marie Krekling Johannessen: *De hundre år - Universitetets Etnografiske Museums historie 1857 - 1957*. Oslo 1957.
*
Aleksandr Lanskoj

**Aleksander Dmitrijevitsj Lanskoj**, kalt **Sasjenka**, (født 8. mars 1758 i Smolensk, død 25. juni 1784 i Tsarskoje Selo) var en av Katarina den stores elskere.

Lanskoj ble Potemkins adjutant i 1779, og ble presentert for Katarina av Grigorij Potemkin i 1780. Etter å ha blitt vurdert av Anna Protasova ble han siden generaladjutant og keiserinnens elsker.

Lanskoj ble beskrevet som harmonisk og oppriktig forelsket i Katarina, og deres relasjon skal ha vært gjensidig lykkelig og harmonisk. Han blandet seg ikke inn i  politikk, bad ikke om gaver, tok ikke i mot bestikkelser og var heller ikke sjalu. Han deltok gjerne i hennes kulturelle interesser. I 1782 samarbeidet han (skjønt uten fremgang) med Potemkin for å få fjernet Grigorij Orlov fra hoffet.

Som den eneste av favorittene tok hans familie avstand fra ham på grunn av hans stilling.

Han døde av difteri i juni 1784. Ryktene gikk da om at han hadde dødd av svekket helse på grunn av for mye potensmiddel.
     
## Referanser


## Litteratur
* Marie Tetzlaff: *Katarina den Stora* (1997)
* Henri Troyat:  *Catherine II*
Effector Kielce

**Effector Kielce** er en polsk volleyballklubb. Nordmannen Andreas Takvam spilte for klubben fra 2014 til 2016.. Den polske ligaen regnes som en av de tøffeste ligaene i verden, og inneholder flere enorme internasjonale volleyballprofiler. Klubben, som har spilt på toppnivå i Polen siden 2010, ble stiftet i 2007 under navnet Fart Kielce, og holder til i Kielce i Polen.

## Trenere

## Eksterne lenker
*
Grigorij Orlov

**Grigorij Grigorjevitsj Orlov** (russisk: Григорий Григорьевич Орлов, født 6. oktober 1734 i Moskva, død 13. april 1783 i Moskva) var en russisk adelsmann. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av Grigorij Ivanovitsj Orlov, som var guvernør i Novgorod, og hans hustru Ljukeria Ivanovna Zinowiev (Лукерья Ивановна Зиновьева), og bror til Aleksej Grigorjevitsj Orlov. 

### Offiser
Orlov valgte den militære karrièreveien. Han var kadett i St. Petersburg og deltok i syvårskrigen der han ble såret. Mens han så tjenestegjorde som offiser i St. Petersburg tildro han seg den fremtidige keiserinne Katarina den stores oppmerksomhet. Han kom til å etterfølge Stanislaus Poniatowski som hennes elsker og var sammen med sine brødre drivende bak det palasskupp som førte henne til makten.

Han fikk penger, titler og makt takket være Katarina og var også far til hennes sønn Aleksej Grigorjevitsj Bobrinskij, som familien Bobrinskij nedstammer fra. Han ble i 1762 likesom med sine brødre greve og i 1766 generalfelttøymester,  og ble i 1772 opphøyd, på Katarinas initiativ, til tysk riksfyrstelig rang.

Noen tid nærte han håp om å bli Katarinas gemal, men denne plan støtte på motstand i det høyere aristokrati, som ble ledet av Panin.

Han engasjerte seg for de livegnes leveforhold og deltok i den store kommisjon som Katarina opprettet.

Han deltok uten fremgang som fredsforhandler under krigen mot Det ottomanske rike. Da han vendte tilbake til St. Petersburg var hans plass blitt overtatt av Grigorij Potemkin. I 1772 mottok han imidlertid blant andre gaver det prektige marmorpalasset i St. Petersburg. Samme år skaffet Katarina ham den berømte Orlov-diamanten, som bærer hans navn og som senere skulle pryde den russiske tsarens septer. 

Han giftet seg med sin søsterdatter, men fikk ingen barn med henne.

Han reiste utenlands, men vendte tilbake noen måneder før han døde. Den siste tiden var han sinnssyk.

## Referanser


## Litteratur
* A. Malecka: «Did Orlov buy the Orlov», i *Gems & Jewellery: The Gemmological Association of Great Britain*, 23(6), 2014, 10-12.
* Нефедов А: «Отрада» графов Орловых // Памятники Отечества. Подмосковье. № 31. — М., 1994.
* E. Palmer E. *Peter III. Der Prinz von Holstein*. — Sutton, Germany, 2005. — ISBN 3-89702-788-7.
* Гатчина при Григории Орлове. 1765—1783 годы // Дворец и парк Гатчины в документах, письмах и воспоминаниях. XVIII век / Сост. А. Н. Спащанского, А. Н. Фарафоновой, С. Ю. Явушкина. — СПб.: Издательство Сергея Ходова, 2006. — С. 18—95. — 288 с. — 2000 экз. — ISBN 978-5-98456-027-6.
* Бурлаков А. В. Любимая роща графа Орлова // Легенды и были Старой Гатчины. — Гатчина: Типография «Латона», 2006. — С. 22—27. — 89 с. — 500 экз.
* Родионова Т. Ф. Г. Г. Орлов — владелец Гатчины // Гатчина: Страницы истории. — 2. — С. 8—11.
* Первушина Е. В. Григорий Орлов // Гатчина. — СПб.: Паритет, 2009. — С. 186—199. — 320 с. — 3000 экз. — ISBN 978-5-93437-346-8.
* Спащанский А. Н. Григорий Орлов и Гатчина. — СПб.: Коло, 2010. — 256 с. — 1200 экз. — ISBN 978-5-901841-6 7-9.
* Разумовская Е. А. Братья Орловы. — Р. н/Д.: Феникс, 2011. — 221 с. — 2000 экз. — ISBN 978-5-222-17557-6.
«Bella og Hanna. M.L. Nathansons ældste døtre»

**«Bella og Hanna. M.L. Nathansons ældste døtre»** er et oljemaleri fra 1820 av den danske maleren Christoffer Wilhelm Eckersberg. Maleriet er utført på lerret og måler 125 &times; 85,5 cm. Det tilhører Statens Museum for Kunst og er stilt ut i museets avdeling for gullaldermalerier i København.

Maleriet var et bestillingsverk fra handelsmannen Mendel Levin Nathanson som var en av dem som støttet Eckersberg økonomisk. Nathanson hadde bestilt to store familieportretter, hvorav dette var det ene. Betillingen medførte at Eckersberg fikk økonomisk mulighet til å gifte seg.

Eckersberg har plassert Bella og Hanna i et nærmest nakent rom hvor et bord med et fuglebur er de mest fremtredende elementene. Farvene på kvinnenes kjoler står godt til farveskalaen i selve rommet. Hanna er malt i grønn kjole, sittende i profil, med blikket mot buret hvor det er en grønn papegøye. Den høyre hånden er løftet og på vei mot fugleburet. Søsteren Bella er malt en face, stående, og hun holder den ene hånden løst på stolen hvor søsteren sitter, i den andre holder hun et strikketøy. Hun ser direkte på beskueren med alvorlig ansikt.

Bella var den eldste av søstrene, hun var født i 1801 og var dermed 19 år på det tidspunkt maleriet ble utført, Hanna var født i 1803 og var 17
år.

Ifølge Kasper Monrad på Statens Museum for Kunst kan man tolke maleriet symbolsk på grunn av papegøyen. Den ble gjerne oppfattet som et symbol på god oppdragelse fordi den er dyktig til å etterligne stemmer, og det kunne passe når det gjelder to unge kvinner fra borgerskapet, sier Monrad. Fuglen som sitter i buret kan samtidig være et symbol på den livsituasjonen de to unge kvinnene er i, de er ugifte og lever i en beskyttet tilværelse mens de venter på  - og kanskje lengter etter - å komme ut i livet.

## Referanser
Kommandantboligen (Fredriksten)

**Kommandantboligen** også kalt **Den nye kommandantbolig** på Fredriksten festning i Halden er en bygning tegnet av B.N. Garben og oppført i 1829-30. Bygningen ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928. 

## Beskrivelse

Kommandantboligen ligger utenfor selve festningen, i retning Iddesletta, rett øst for Place d'Armes, og like sør for dagens parkeringsplass ved dammen foran Fredriksten Kro i Generalveien. Bygningskomplekset består av en hovedbygning i to etasjer i sør, samt en-etasjes uthus som danner en lukket firkant rundt et gårdsrom nord for hovedbygningen. Fundamentene i alle bygningene er ringmur i gråstein. Uthusdelen er i utmurt bindingsverk med stående utvendig kledning. Hovedbygningens første etasje er i pusset teglstein, mens 2. etasje er utmurt bindingsverk med liggende utvendig panel. Hovedbygningens første etasje inneholdt opprinnelig husholdningsavdeling med kjøkken og rom for tjenerskap, mens kommandantens leilighet lå i annen etasje.

## Bruk

I begynnelsen var det ingen kommandantbolig på festningen, både kommandanten og underkommandanten leide hus i byen. Den første kommandantboligen ble tømret opp innenfor Østre kurtineport i 1665, men allerede i 1701 var den ganske forfallen og i 1753 var den ikke lenger beboelig og det ble foreslått å bygge en ny kommandantbolig i mur mellom det gamle og det grunnmurte provianthus. Da festningen brant 18. juni 1826 ble bygningen helt utbrent, men murverket var i behold. Det ble da besluttet å bygge en ny kommandantbolig utenfor selve festningen og å bygge opp igjen den nedbrente bygningen til bruk bl.a. som kapteinvaktmesterbolig. Den nye kommandantboligen stod ferdig i 1830. Bygningen var fram til 2002 i bruk som kommandantbolig, samt kontorer for kommandantskapet og Fredriksten Festnings Venner. Etter den tid har den blitt brukt som kontorer og selskapslokaler.

## Referanser


## Litteratur
*
*

## Eksterne lenker
*
Nikolaj Miljutin

**Nikolaj Aleksejevitsj Miljutin** (russisk: Николай Алексеевич Милютин, født  i Moskva, død  samme sted) var en russisk statsmann.

Han var bror av greven, generalen og krigsministeren Dmitrij Miljutin (1816-1912).

Miljutin ble tidlig ansatt i innenriksministeriet, og ble etter 1855 den nye, reformvennlige innenriksministeren Sergej Lanskojs høyre hånd. I 1858 ble han viseinnenriksminister under Lanskoj.  

Fra ungdommen av var Miljutin tilhenger av opphevelsen av livegenskapet, og av innføring av kommunalt selvstyre i Russland. I 1858 ble det nedsatt en komité som skulle utarbeide et lovforslag som opphevet livegenskapet. Miljutin ble den drivende kraften i denne lovkomiteen, og i praksis var det ham som utarbeidet den reformloven som ble vedtatt 19. februar 1861 (russisk: Крестьянская реформа 1861 года, *Krestyanskaya reforma 1861 goda*, direkte oversatt: «Bondereformen av 1861»).  

I april 1861 ble Miljutin likevel, sammen med Lanskoj, avskjediget av tsar Aleksander II, som ville roe ned reformens motstandere ved å utestenge to av dens ivrigste forkjempere fra iverksettelsen av reformen. 

Miljutin var deretter mest i utlandet, også av helsegrunner. 

I januar 1863 hadde det imidlertid brutt ut et opprør i Polen, den såkalte Januaroppstanden. Polen var den gang en del av det russiske tsardømmet, og  Miljutin ble sendt til Polen for å granske forholdene der, med sine likesinnede Jurij Samarin og fyrst Vladimir Tsjerkaskij som assistenter. Resultatet ble et forslag om gjennomgripende tiltak på samfunnslivets fleste områder. Miljutin og hans assistenter la frem et program som innebar at over syv hundre tusen polske bønder fikk tildelt dyrkbar mark som ble inndratt fra nasjonalistiske godseiere. Det ble etablert et russisk universitet i Warszawa, og i de høyere klassetrinnene i polske skoler ble det forbudt å undervise på polsk; all undervisning skulle foregå på russisk. Endelig ble all eiendom tilhørende den katolske kirke konfiskert og solgt, og romersk-katolske prester fikk ikke lenger lov å undervise polske skolebarn. Gjennomføringen av dette ble i 1864 gitt i oppdrag til Miljutin og Tsjerkaskij, og sistnevnte ble provisorisk innenriksminister for Polen. 

I 1866 ble Miljutin utnevnt til ministerstatssekretær for Polen, men etter et hjerneslag måtte han trekke seg fra stillingen.

## Referanser


## Litteratur
* 
* Om Miljutin (på russisk)
David Chrystie

**David Chrystie** er navnet til flere personer:

* David Christie, født 15. april 1657, død 1729 i Dunbar, Skottland

* Slekten Chrystie i Brevik:
** David Chrystie, født 5. mars 1693 i Dunbar, Skottland, død 21. april 1736 i Brevik
** David Chrystie, født ukjent, død 1750 ved forlis
** David Chrystie Nilsen, født 23. april 1755, død 29. mars 1796 i Brevik
** David Chrystie, født 17. januar 1807, død 1836 i forlis med briggen «Louise»

* Slekten Chrystie i Moss:
** David Chrystie, «David den eldste», født 18. mars 1729 på Moss, død 26. februar 1796 på Moss, overtok og bygde på Torderød gård
** David Chrystie (1771–1835), «Smukke David», norsk forretningsmann fra Moss
** David Chrystie, «Unge David», født 20. mai 1791 på Moss, død 24. desember 1857 på Moss
** Hans Andrew David Chrystie (1860–1945)

## Se også

* Christie

## Litteratur

*Juell, Ragnar: *Slægten Chrystie i Norge*, Cammermeyer, Oslo (1946) (Ebok fra bokhylla.no)
Ivan Kirejevskij

**Ivan Vasiljevitj Kirejevskij** (russisk: Иван Васильевич Киреевский, født  i Moskva, død   i St. Petersburg) var en russisk forfatter.

Han var bror til den russiske folkloristen Pjotr Kirejevskij.

Kirejevskij tjenestegjorde en tid ved innenrikskollegiets arkiv i Moskva, og stiftet under en studiereise i Tyskland personlig bekjentskap med Friedrich Hegel og Friedrich von Schelling. Han medvirket i Mikhail Pogodins tidsskrifter «Moskvitianin» og «Moskovskij Sbornik», til de ble forbudt av regjeringen. I disse tidsskriftene opptrådte han som varm tilhenger av slavofilismen, særlig fra en religiøs synsvinkel, etter at han under et lengre besøk hos eremitten Filaret var blitt styrket i sin overbevisning om den russiske ortodoksiens sannhet og fortreffelighet. 

Kirejevskijs samlede skrifter ble utgitt i 1861.

## Referanser


## Litteratur
*
Zakkari Dempster

**Zakkari Dempster** (født 27. september 1987 i Castlemaine) er en australsk tidligere profesjonell landeveissyklist.

Han la opp etter 2019-sesongen.

## Meritter

;2007
:Nasjonal U23-mester på landevei
:1. etappe, Tour of Japan
:Sammenlagt og 5. etappe, Tour of Gippsland 
;2008
:1. etappe, Tour of Japan
:Melbourne to Warrnambool Classic
;2011
:East Midlands International Cicle Classic
:1. etappe, Ronde de l'Oise
;2012
:2. etappe, Czech Cycling Tour
;2013
:2.-plass sammenlagt og 1. etappe, Mitchelton Bay Classic

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Bartosz Huzarski

**Bartosz Huzarski** (født 27. oktober 1980 i Świdnica) er en polsk profesjonell landeveissyklist som sykler for Bora-Argon 18.

## Meritter

;2003
:7. etappe, Fredsrittet
:2.-plass, Malopolski Wyscig Gorski
;2005
:6. etappe, Bałtyk-Karkonosze Tour
;2007
:3.-plass sammenalgt, Szlakiem Grodów Piastowskich
;2008
:Sammenlagt, Szlakiem Grodów Piastowskich
;2010
:5. etappe, Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
:1. etappe, Settimana Ciclistica Lombarda
:2.-plass sammenlagt, Szlakiem Grodów Piastowskich
;2012
:2.-plass sammenlagt og 2. etappe, Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
:5. etappe, Course de la Solidarité Olympique

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Johanna Larsson

**Johanna Larsson** (født 17. august 1988 i Boden i Sverige) er en profesjonell tennisspiller.

Larssons beste plassering på WTA-rankingen er nummer 46 i single (11. juli 2011 og i double 146 (22. august 2011).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Andreas Schillinger

**Andreas Schillinger** (født 13. juli 1983 i Kümmersbruck) er en tysk, tidligere profesjonell landeveissyklist, Han la opp etter 2021-sesongen.

## Meritter

;2006
:Tour du Jura
;2008
:5. etappe, Tour du Jura
;2009
:Beverbeek Classic
:2.-plass sammenlagt og 5. etappe, Five Rings of Moscow
;2010
:Prague-Karlovy Vary-Prague
;2013
:3.-plass, Ronde van Drenthe

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Eidsberg prestegård

**Eidsberg prestegård** ligger like øst for Eidsberg kirke, på den andre siden av fylkesvei 124. Kirkestedet er fra middelalderen, og prestegården ble ikke minst kjent på 1700-tallet, da Jacob Nicolai Wilse var sogneprest i Eidsberg. Dagens våningshus antas å være oppført rundt 1858 og ble restaurert i 1964.

## Eksterne lenker
* 
* Opplysningsvesenets fond 
*
Eidsvoll prestegård

**Eidsvoll prestegård** ligger ca. 400 meter sørøst for Eidsvoll kirke.

I likhet med kirken har prestegården røtter tilbake til middelalderen, men bygningene er av langt nyere dato. Eidsvoll hadde sin største historiske betydning mens det forrige gårdsanlegget stod. Det ble oppført i 1720. Da Eidsvoll kirke ble gjenreist etter brannen i 1762, ble prestegårdens storstue brukt til gudstjenester. På 1800-tallet var størrelser som Nicolai Wergeland (1817–48) og Eilert Sundt (1869–75) sogneprester her, og i førstnevntes embedstid vokste både Henrik Wergeland og Camilla Wergeland opp på gården. Wergeland, Sundt og en rekke andre prester er for øvrig portrettert på bilder under orgelgalleriet i kirken.

Denne prestegårdsbygningen brant ned til grunnen i 1877, og dagens anlegg er fra etter det. Anlegget var i sin tid foreslått fredet, men forslaget ble trukket i 1984. Riksantikvaren har imidlertid foreslått at prestegårdstunet med omgivelser blir regulert til spesialområde for bevaring. Tunet er ikke spesielt langt fra kirken, men fremstår ikke som en samlet enhet med den. Uttunet er utskilt og brukes til opplærings- og aktivitetssenter for psykisk utviklingshemmede, og drengestuen brukes til en utstilling om Wergelandsfamilien og Eidsvoll. Eidsvoll stasjon og en rekke andre eiendommer er utskilt fra prestegården, som i sin tid var en av Eidsvolls største gårder. Den har adresse Camilla Colletts veg, og det er laget en kultursti i omgivelsene som inngår i Pilegrimsleden.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Store norske leksikon
* Opplysningsvesenets fond 
* Kulturnett Akershus
*
Fet prestegård

**Fet prestegård** ligger like nord for Fet kirke i Lillestrøm kommune i Akershus. 

Før dagens prestegårdsanlegg hadde gården en hovedbygning fra 1760-årene (midterste bilde). Denne ble revet i 1901 da dagens prestegårdsbygning i sveitserstil ble oppført. Bygningen bærer fortsatt preg av sveitserstil, men fasaden og inngangspartiet er noe forenklet i forhold til det opprinnelige.

I prestegårdsområdet er det ellers en rekke spor etter virksomhet i steinalderen, bronsealderen og jernalderen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*   Opplysningsvesenets fond
Josh Turner

**Joshua Otis «Josh» Turner** (født 20. november 1977) er en amerikansk countrymusiker. Han startet karrieren sin i 2001, og gjennombruddet fikk han i 2003 med låten og albumet *Long Black Train*. Hans første nummer 1 hits var de to singlene "Your Man" og "Would You Go With Me" fra albumet "Your Man" som ble utgitt i 2005.

Han er en trofast kristen. Han har i flere anledninger uttalt seg som en kristen. Han sier også at han tror at Gud ikke vil at han skal være en evangelisk sanger, men bare en kristen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
José Mendes

**José Joao Mendes Pimenta Costa** (født 24. februar 1985 i Guimarães) er en portugisisk profesjonell landeveissyklist.

## Meritter

;2003
:Nasjonal junior-mester på landevei
;2010
:4. etappe, Trophée Joaquim Agostinho
;2016
:Portugisisk mester i landeveisritt
;2019
:Portugisisk mester i landeveisritt

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Teaterplassen (Oslo)

**Teaterplassen** er en plass ved Mandalls gate på Grønland i Oslo. Plassen ble ferdigstilt i 2006 forbindelse med de nye Grønlandskvartalene, med vannarrangement, sittemuligheter og flere serveringssteder.

## Navn og historie
Mandalls gate bøyet tidligere av mot Tøyenbekken der Rubina Ranas gate i dag går, men også før gateløpet ble lagt mot Schweigaards gate var det mer enn en gatebredde der plassen ligger i dag, ifølge kart fra 1900. Plassen fikk i 2006 navn etter Det Åpne Teater.

## Bebyggelse ved plassen
Vest for plassen ligger en lav bygning i tegl med adresse Tøyenbekken 34, som frem til 1987 huset Oslo Elektriske Sveiseverksted. Det året flyttet Det Åpne Teater inn. Fra 2010 skiftet stiftelsen som eier teatret navn til Dramatikkens hus, et nasjonalt kompetanse- og utviklingssenter for scenekunst. Nord og øst for plassen ligger nye boligbygg med servicebedrifter i første etasje ut mot plassen. I alt fem serveringssteder vender mot plassen i 2015. 

Sør for plassen ligger Circle Ks 32 meter høye bygg, ferdigstilt i 2015, som huser hovedkontor for Circle K. Bygget har vært omstridt fordi det tar sol fra plassen. Plassen ble noe større da bygget var ferdig. Området ved nybygget fikk nye sittemuligheter, klatreapparat og hjertetrær som mykner inntrykket av kontorbygget. Det ble plantet gatetrær langs Joachim Nielsens gang og etablert en snarvei til Schweigaards gate gjennom nybygget.

## Referanser


## Litteratur
* ''Teaterplassen'' Oslo Byleksikon på nett. Se også *[[Oslo byleksikon]]*, 2010-utgaven, side 562 og 643.
* ''Teaterplassen i Stiklestadkvartalet.'' Prosjektbeskrivelse på landskapsarkitektur.no Besøkt 23.9.2020.

## Eksterne lenker
*
Nissedal prestegård

**Nissedal prestegård** ligger rett ved Nissedal kirke.

På prestegårdstunet står fem fredede bygninger: hovedbygning, drengestue, driftsbygning, vognskjul og stabbur. Stabburet, fra 1300-tallet, er eldst. De andre bygningene bærer preg av 1800-tallet. Drengestuen fra rundt 1850 har tidligere vært forpakterbolig, mens det omtrent jevngamle vognskjulet brukes som garasje. Driftsbygningens nøyaktige alder er ukjent. Prestegårdsbygningene ble pusset opp noe i 2017.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Opplysningsvesenets fond 
*
Raimbaut d’Aurenga

**Raimbaut d'Aurenga** (ca. 1144–1173) var en sørfransk trubadur (oksitansk *trobador*) og en av de mer betydelige diktere fra middelalderen.

Raimbaut kom fra en sidegren av huset Montepeller. Faren var Guilhelm d’Omelaz og moren Tiburge d’Aurenga, datter av grev Raimbaut II. Fra 1156 var Raimbaut d’Aurenga herre av blant annet Omelaz (dagens Aumelas), Le Pouget, Montarnaud og Popian, og i 1171 arvet han en del av fyrstedømmet Orange.

Rundt førti av Raimbauts verk er bevart, av disse er det en rekke lyriske dikt, enkelte *[[sirventes]]* og en *[[tenso]]* han skrev sammen med trobairitzen Beatriz de Dia. Diktene hans viser en stor begeistring for uvanlig rytmikk og intrikate poetiske former.

Giraut de Bornelh skrev en *[[planh]]*, et sørgedikt, til minne om Raimbaut etter hans død i 1173. Raimbauts død er også nevnt i trobairitzen Azalaïs de Porcairagues eneste bevarte dikt. Azalaïs var elskerinnen til Raimbauts søskenbarn Gui Guerrejat, og kan ha vært den mystiske *joglar* (dvs. sanger/musiker) som Raimbaut henvender seg til i flere av diktene sine.

## Litteratur
* A. Sakari: *Azalais de Porcairagues, le 'Joglar' de Raimbaut d’Orange.* I *Neuphilologische Mitteilungen.* bind 50, 1949, s. 23–43, 56–87, 174–198.
* Walter T. Pattison: *The Life and Works of the Troubadour Raimbaut d’Orange.* 1952
* H. Walter: *Untersuchungen zur Poetik von Raimbaut d’Aurenga.* 1991
* Detlev Schwennicke: *[[Europäische Stammtafeln]].* bind III.3, 1985, tavle 445
* *[[Lexikon des Mittelalters]].* bind VII, spalte 403

## Referanser


## Eksterne lenker
* Raimbaut d'Aurengas samlede verk, original gammeloksitansk og engelsk oversetting, trobar.org
Nannestad prestegård

**Nannestad prestegård** ligger nordøst for Nannestad kirke, på vestsiden av fylkesvei 120.

I likhet med kirken har prestegården røtter tilbake til middelalderen. Dagens anlegg skal inneholde en bygningskjerne fra 1793–94, men hele anlegget ble tatt ned i 1880 og gjenoppført på ny grunnmur. Et tilbygg med veranda er fra 1902.

Bygningen er foreslått fredet, men forslaget ble frafalt av Opplysningsvesenets fond i 1984 da bygningen hadde endret sitt indre uttrykk. Riksantikvaren har imidlertid foreslått å regulere uteområdet til spesialområde for bevaring.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Opplysningsvesenets fond
Sybille Bammer

**Sybille Bammer** (født 27. april 1980 i Linz i Østerrike) er en profesjonell tennisspiller.

Under Sommer-OL 2008 i Beijing kom hun til kvartfinale i single, på veien dit beseiret hun Anabel Medina Garrigues, Patty Schnyder og Lucie Šafářová. Hun tapte kvartfinalen til bronsemedaljevinneren Vera Zvonarjova.

Bammers beste plassering i single på WTA-rankingen er nummer 20 (august 2007).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Kråkstad prestegård

**Kråkstad prestegård** ligger like inntil Kråkstad kirke i Nordre Follo kommune i Akershus.

Kirken er fra middelalderen, og prestegården går for å være en av områdets eldste gårder. Det er en rekke gravhauger i området, og en oldtidsvei går mellom prestegården og kirkestedet. Den fredrikshaldske kongevei går forbi stedet.

Den forrige prestegården brant i 1770, og nåværende hovedbygning ble oppført i 1771. Det er en laftet bygning i to etasjer med valmtak. Den ble restaurert etter planer av Otto Scheen i 1922. I prestegården inngår også et stabbur fra 1827 og et telthus. Hele anlegget er fredet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Opplysningsvesenets fond 
* Akershusmuseet om kirken og prestegården
*
Elverum prestegård

**Elverum prestegård** ligger vel 300 meter sørvest for Elverum kirke. Prestegårdsbygningen er et laftet bygg i to etasjer oppført i 1829–34. Anlegget ble restaurert og modernisert i 1979. Hovedbygningen er fredet, og det finnes også et vognskjul og en forpakterbolig fra 1840 der bare eksteriøret er fredet.

Prestegården het opprinnelig *Alfarheimr*, noe som betyr *hjem ved elva*. Dette gamle gårdsnavnet har for øvrig gitt navn til hele kommunen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Opplysningsvesenets fond 
*
Hole prestegård

**Hole prestegård** ligger like nord for Hole kirke på Røysehalvøya.

Både kirkestedet og prestegården har røtter tilbake til middelalderen, og det antas at prestegården har gitt navn til sted og kommune. Den nåværende prestegårdsbygningen ble oppført tidlig på 1800-tallet og betydelig endret på 1880-tallet. I det fredede gårdsanlegget inngår ellers bl.a. et tømret stabbur i tre etasjer fra 1800-tallet og en forpakterbolig fra 1915 samt et hageanlegg. Prestegården har gjennom historien vært en betydelig skogeier, og det har ligget husmannsplasser under den.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Opplysningsvesenets fond
*  John Rømmesmo: Hole prestegård (Hole kommune, opptrykk fra menighetsbladet)
*
Skedsmo prestegård

**Skedsmo prestegård** eller **Skedsmovollen gård** ligger like sørvest for Skedsmo kirke, på den andre siden av Vestvollveien.

Opprinnelig var Huseby — der det nå er bygdemuseum — prestegård i Skedsmo, men Skedsmovollen gård ble innkjøpt til slik bruk i 1883. Hovedbygningen er fra 1860 og er i bruk som prostebolig. Den ble restaurert i 2011 og eies fortsatt av Opplysningsvesenets fond. Derimot er forpakterboligen fra 1700-tallet (som har hatt flere bruksformål) og stabburet fra 1800-tallet overdratt til Romerike historielag. Den tidligere forpakterboligen kalles nå Historielagets hus.

En rideskole var i en årrekke knyttet til prestegårdsstallen, men ble nedlagt i 2006. I området er det for øvrig registrert over 40 gravhauger fra jernalderen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Opplysningsvesenets fond 
*
Bromsgård

**Bromsgård**, opprinnelig **Bromsborg**, er LKABs representasjonsbolig i Narvik i Nordland. Bygningen ligger i Kongens gate 63, vis-à-vis Quality Hotel Grand Royal, omgitt av den 15 dekar store offentlige Bromsgårdparken. Bygningen ble oppført i 1900 som en privat feriebolig av konsul Gustaf Emil Broms, og solgt til LKAB i 1901. 

Den opprinnelige bygningen, som brant ned i 1940, ble brukt som bolig av Ole Wilhelm Lund, som var LKABs offisielle representant, frem til hans død i 1915. I 1947 sto et nytt bygg, som var tegnet av den svenske arkitekten Håkan Ahlberg, ferdig.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Bromsgård, med bilder, i Gamle Narvik - et historisk leksikon.
Amtmann Furus plass (Oslo)

**Amtmann Furus plass** er på Frogner i Oslo, i krysset mellom Frederik Stangs gate, Elisenbergveien, Frognerveien og Løvenskiolds gate.

Plassen fikk sitt navn i 1987 etter Ole Andreas Furu, som var amtmann og siste private eier av løkken Punschebollen i Frognerveien 30. (Løkkehuset ble revet i 1916, og Frogner kino ble oppført samme sted i 1926.)

## Kilder
* Oslo byleksikon

## Eksterne lenker
*
Birch-Reichenwalds gate (Oslo)

**Birch-Reichenwalds gate** (1-35, 2-34) er en gate på Sandaker i Oslo. Den går fra Sandakerveien til Borger Withs gate.

Gaten fikk navn i 1901 etter Christian Birch-Reichenwald og hans sønn Peter Birch-Reichenwald, som begge hadde bl.a. ordførerverv og statsrådsposter.

## Kilder
* Oslo byleksikon

## Eksterne lenker
*