Andre kinesisk-japanske krig

**Den andre kinesisk-japanske krig** 7. juli 1937–9. september 1945 var en massiv konflikt mellom Kina og Japan både før og under andre verdenskrig. Konflikten ble avsluttet ved Japans betingelsesløse kapitulasjon i 1945. Om lag halvparten av alle skadene i Stillehavskrigen kom som en følge av denne krigen.

Selv om Japan og Kina hadde hatt mindre kamper fra 1931, ble det ikke full krig før 1937. Krigen var en strategisk plan og et ledd i Japans planer for å dominere Asia politisk og militært og å sikre de store mengdene råmaterialer og andre økonomiske ressurser, som mat og arbeid. Før 1937 hadde Kina og Japan hatt små, lokale sammenstøt. Men av flere grunner ønsket ingen av partene full krig. De første konfliktene som følge av den japanske planen ble kjent som «kinesiske episoder». Ifølge datidens japanske propaganda var det kinesiske provokasjoner, den første av disse er kjent som hendelsen ved Marco Polo-broen 7. juli 1937.

Etter hendelsen ved Marco Polo-broen okkuperte japanerne Shanghai, Nanjing og den sørlige delen av Shanxi som del av kampanjer hvor ca. 200&nbsp;000 japanske og betydelig flere kinesiske soldater deltok. Kinesiske historikere anslår at mellom 200&nbsp;000 og 400&nbsp;000 personer døde i Nanjingmassakren som etterfulgte den japanske erobringen av den kinesiske hovedstaden 13. desember 1937. Massakren skal ha foregått i seks uker.

Fra 1937 til 1941 sloss Kina alene mot Japan, men etter angrepet på Pearl Harbor ble konflikten en del av den andre verdenskrig.

## Benevnelse
På kinesisk,blir krigen oftest kalt Motstandskrigen mot Japan (), også kjent som Åtte års motstandskrig (八年抗战/八年抗戰), Motstandskrig (抗战/抗戰), eller Den andre sino-japanske krig(第二次中日战争/第二次中日戰爭).

### Navn
I Japan, blir navnet  oftest brukt på grunn av objektiviteten. I Japan i dag er det skrevet som 日中戦争 på *[[shinjitai]]*. Da invasjonen av Kina begynte i juli 1937 nær Beijing, ble den kalt for  av den japanske regjeringen, og med slaget om Shanghai i de følgende månedene, ble det endret til .

Ordet  ble brukt av Japan, siden ingen av landene hadde erklært krig. Japan ville unngå at andre land blandet seg inn, spesielt Storbritannia og USA, som var den viktigste leverandøren av petroleum, USA var også Japans største kilde til stål. Den amerikanske presidenten Franklin D. Roosevelt ville blitt tvunget til å lage en embargo mot Japan for å følge USAs nøytralitetsakt fra 1930, om sammenstøtene formelt hadde blitt til krig.

### Andre navn
I japansk propaganda ble invasjonen av Kina til en «hellig krig» (*seisen*), det første steget av *Hakkō ichiu* (八紘一宇, verdens åtte hjørner under et tak). I 1940 startet den japanske statsministeren Fumimaro Konoe Taisei Yokusankai. Da begge sider formelt erklærte krig i desember 1941, ble navnet endret til .

Selv om de japanske myndighetene fremdeles bruker betegnelsen «kinesiske episoder» i formelle dokumenter, fordi ordet *[[Shina]]* er sett på som et nedverdigende ord av Kina, bruker media i Japan ofte fraser med andre uttrykk som , som også ble brukt av media på 1930-tallet.

I tillegg er navnet «Den andre sino-japanske krig» ikke ofte brukt i Japan, siden Første kinesisk-japanske krig (日清戦争 *Nisshin–Sensō*) mellom Japan og Qing-dynastiet i 1894 ikke blir sett på som direkte forbundet til den andre, mellom Japan og Republikken Kina.

## Bakgrunn
### Første kinesisk-japansk krig

Opprinnelsen av den andre kinesisk-japanske krigen kan bli koblet tilbake til den første kinesisk-japanske krigen fra 1894-95, hvor Kina, da under Qing-dynastiet, ble beseiret av Japan og ble tvunget til å gi Taiwan til dem, og å anerkjenne uavhengigheten av Korea i Shimonosekitraktaten. Qing-dynastiet var på randen av kollaps fra interne opprør og utenlandsk imperialisme, mens Japan hadde kommet fra som en stormakt gjennom sine effektive tiltak av modernisering.

### Republikken Kina
Republikken Kina ble grunnlagt i 1912, etter Xinhairevolusjonen som kastet Qing-dynastiet. Men den svake sentralmyndigheten gikk i oppløsning, og republikkens autoritet måtte gi etter for et styre av regionale krigsherrer. Å samle nasjonen og å stå imot imperialisme virket umulig.
Noen krigsherrer allierte seg med forskjellige utenlandske makter i et forsøk på å utrydde hverandre. For eksempel samarbeidet krigsherren Zhang Zuolin av Mandsjuria åpent med japanerne for militær og økonomisk assistanse.

### De 21 krav

I 1915, sendte Japan *[[de 21 krav]]* til Kina. Etter første verdenskrig skaffet Japan seg Det tyske keiserrikets interessesfære i Shandong (Shantung), som førte til nasjonale anti-japanske protester og masse demonstrasjoner i Kina, men under Beiyangregjeringen, forble Kina delt og kunne ikke stå imot angrep utenfra. For å forene Kina og gjøre en slutt på regionale krigsherrer, satte Kuomintang, det kinesiske nasjonalist partiet i Guangzhou, i gang Nordekspedisjonen i 1926-1928

### Jinan-hendelsen
Kuomintangs Den nasjonale revolusjonshær rykket gjennom Kina til den ble møtt i Shandong, hvor krigsherren Zhang Zongchang, støttet av japanerne, forsøkte å stoppe fremrykkingen. Kampene endte med den såkalte Jinan-hendelsen i 1928 hvor Den nasjonale revolusjonshær og Den keiserlige japanske hær møttes i et sammenstøt som endte med at Den nasjonale revolusjonshær trakk seg tilbake fra Jinan.

### Zhang Zuolin og Chiang Kai Shek

Samme år ble Zhang Zuolin drept da han ble mindre villig til å samarbeide med Japan. Etter at Zhangs sønn Zhang Xueliang raskt tok kontrollen over Mandsjuria, og til tross for sterkt japansk press for å fortsette motstanden mot Kuomintang, erklært han troskap til Chiang Kai-sheks Kuomintang-regjering, noe som medførte kinesisk samling mot slutten av 1928.

### Det kinesiske kommunistparti

Det brøt imidlertid ut borgerkrig i 1930 mellom krigsherrer som tidligere hadde vært lojale mot Kuomintang under Nordekspedisjonen og den sentrale regjeringen under Chiang. I tillegg gjorde Det kinesiske kommunistiske parti opprør mot den sentrale regjeringen etter Kuomintangs massakre av deres medlemmer i Shanghai i 1927. Den sentrale regjeringen hadde derfor flere interne kriger som måtte utkjempes samtidig, og utviklet da læresetningen om «først intern fred før ekstern motstand» (kinesisk: 攘外必先安内).

## Referanser


## Litteratur
* Jonathan Fenby: *Chiang Kai-Shek, China's Generalissimo and the Nation He Lost.* Carroll & Graf Publishers, New York 2004; ISBN 0-7867-1484-0
* Peter Li (utg.): *Japanese War Crimes: The Search for Justice.* Transaction Publishers, o.O. 2003; ISBN 0-7658-0890-0
* Lloyd Eastman, Jerome Ch'en, Suzanne Pepper, Lyman P Van Slyke: *Nationalist Era in China, 1927-1949.* Cambridge University Press, Cambridge 1991; ISBN 0-521-38591-1
* John King Fairbank, Albert Feuerwerke, Denis Twitchett: *The Cambridge History of China: Volume 13 Republican China 1912-1949, Part 2.*, Cambridge University Press, Cambridge 1986; ISBN 0-521-24338-6

## Eksterne lenker
* 
* «IBIBLIO World War II: China Burma India» Lenker til utvalgte dokumenter, bilder, kart og bøker.
* World War II Newspaper Archives&nbsp;– War in China, 1937–1945
* Annals of the Flying Tigers
* KangZhan.org&nbsp;– Gallery and history of the Sino-Japanese war
* Perry-Castañeda-bibliotektets kartsamling, med klikkbare kart over Kina under andre verdenskrig
* Perry-Castañeda-bibliotektets kartsamling, med klikkbare kart over Mandsjuria Under andre verdenskrig
* Joint Study of the Sino-Japanese War, Harvard University. 
* Bilder og tekst fra en presbyteriansk misjonsstasjon ved Kanton under andre verdenskrig.