Hester Stanhope

**Hester Stanhope** (*Hester Lucy Stanhope*, 1776–1839) var en britisk reisende og arkeolog i Midtøsten. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hun var datter til Charles Stanhope, 3. jarl av Stanhope, adelsmann, politiker og vitenskapsmann, og hennes morbror var den britiske statsminister William Pitt den yngre. Hun ble senere hans husholderske i Downing Street, og lærte der å kjenne maktens og intrigenes irrganger, og utviklet et skrapt intellekt og en smak for det eksentriske.

### I Levanten
Etter Pitts tidlige død i 1806 mistet hun sin fremragende stilling i det engelske samfunn og søkte ut i verden. Hun forlot England for å reise rundt i Levanten med beduiner og bosatte seg i 1810 Libanon i et forlatt fjellkloster. Der hadde hun sin bolig hun frem til sin død nesten tre tiår senere, og fikk etterhvert tilnavnene som Europas «Dronningen av ørkenen» og «Mystery Lady of the Orient». Hun antok den lokale mannlige klesdrakten og engasjerte seg i politikken. 

Hun var den første vestlige kvinne som satte sin fot i Palmyra og lot seg der feire av beduinstammene som en ny Zenobia. Fra sin klosterfestning ved Joun nær Sidon, hvis rester fremdeles kalles «Deir es Sitt» (Fruens brønn), intrigerte hun mot emir Bashir II., Høyporten i Konstantinopel, guvernøren i Tripoli, Mustafa Babar Agha og forskjellige drusiske fraksjoner.

Hennes arkeologiske ekspedisjon til Ashkelon i 1815 var den første moderne utgravning i Det hellige land. Hennes bruk av et italiensk middelalderdokument er blitt omtalt som «en av de første ganger tekstkilder er blitt benyttet av feltarkeologer».

Litt etter litt ombygde hun det gamle klosteret i Joun, befestet det på nytt, beplantet med eksotiske vekster og sjeldne trær. Vannet til dette måtte hentes fra en time unna i fjellene. Midt i en pseudoorientalsk prakt og med 24 katter, som parvis var tilegnet hvert sitt regn i dyrekretsen, mottok hun fra tid til annen europeiske globetrottere, som Alphonse de Lamartine og Hermann von Pückler-Muskau. En fransk offiser ble hennes favoritt.

I hennes stall sto edle hester, blant dem en hvit fole som hun hadde tanker om å ri inn i Jerusalem på. Røverhøvdinger kom nattestider inn fluktporten og overbrakte henne hemmelige beskjeder, hele fjellstammer søkte tilflukt bak klosterfestningens murer. Hun brannskattet en gang en landsby, og da skal flere dusin ha omkommet.

Den engelske sosietetspressen fulgte med og rapporterte om hennes eskapader.

Hester Stanhope ble betraktet som en slags profetinne av druserne hun levde i fjellene blant. 

Da hun befant seg i dyp gjeld, brukte hun pensjonen fra England for å betale ned sine kreditorer i Syria. Fra midten av 1830-årene trakk hun seg stadig mer tilbake fra verden, og tjenerne hennes begynte å stjele eiendelene hennes, fordi hun var mindre og mindre i stand til å styre husholdningen sin i sin tilbaketrukne tilstand. Stanhope kan ha lidd av alvorlig depresjon; det er blitt antydet at hun alternativt var blitt for tidlig senil. I alle fall, de siste årene ville hun ikke få besøk før det ble mørkt, og selv da lot hun dem bare se hendene og ansiktet hennes. Hun hadde en turban over det barberte hodet.

Hun døde i ensom fattigdom og i dyp gjeld på grunn av sin store sjenerøsitet. Hun hadde solgt unna alt inventar og måttet la sitt tjenerskap dra. 

Da den britiske konsulen kom tilreisende fra Beirut etter dødsbudet, fant han stedet helt forlatt, og Stanhope bare med sine smykker på kroppen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*