open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
De søramerikanske lands union

**De søramerikanske lands union** (nederlandsk: *Unie van Zuid-Amerikaanse Naties*; spansk: *Unión de Naciones Suramericanas*; portugisisk: *União de Nações Sul-Americanas*; forkortet **UNASUR** eller **UNASUL**) er et frihandelsområde som dekker hele Sør-Amerika med unntak av Fransk Guyana, Falklandsøyene og Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Unionen er en sammenslutning av de to tidligere frihandelsorganisasjonene Mercosur og Det andiske fellesskap (CAN), og er et ledd i den pågående politiske og økonomiske integrasjon i Sør-Amerika. Unionen er bygd etter modell av Den europeiske union.

Traktaten som etablerer den søramerikanske union ble signert den 23. mai 2008 på det tredje toppmøtet mellom landenes statsoverhoder, som ble avholdt i Brasília i Brasil. Traktaten trådte i kraft den 11. mars 2011. I henhold til traktaten vil unionens hovedstad bli lokalisert i Quito, Ecuador. Det søramerikanske parlament vil bli lokalisert i Cochabamba, Bolivia, mens unionens sentralbank, banken i sør, befinner seg i Caracas, Venezuela. Traktaten er per dato ratifisert av 10 land, og venter på ratifisering i Brasil og Paraguay.

Målet er å fjerne tollbarrierer på «ikke-følsomme produkter» innen 2014 og «følsomme produkter» innen 2019.

## Medlemsstater
### Medlemmer
* Medlemmer av Det andiske fellesskap (CAN)¹:
**  (startet i 2006 prosessen for å bli medlem av Mercosur)
** 
** 
** 

* Medlemmer av Mercosur²:
** 
** 
** 
** 
** 

* Andre land:
** ³
** ³
** ¹²

¹ Disse landene blir også ansett som forbundsland av Mercosur
² Disse landene blir også ansett som forbundsland av Det andiske fellesskap.
³ Guyana og Surinam er medlemmer av CARICOM og fikk tilgang til markedet i 2006. Det er ukjent om det vil bli oppnådd lignende Unasur- og CARICOM-medlemskap, og mest sannsynlig vil disse statene forbli kun forbundsland.

### Observatørstater
* 
* 

### Andre områder
Følgende deler av Sør-Amerika er avhengige territorier og derfor ikke medlemsstater.
* , som er et oversjøisk departement av Frankrike og derfor en del av EU
*  og , som er oversjøiske områder av Storbritannia, også erklært underlagt Argentina.

## Se også
* Free Trade Area of the Americas
* Rio-gruppen

## Eksterne lenker
* 
*
Kamaldulenserne

**Kamaldulenserne** (latin ***Congregatio Monachorum Eremitarum Camaldulensium***, «Kongregasjonen av kamaldulensiske eremittmunker», forkortes **O.S.B. Cam.**) er en katolsk orden som tilhører Den benediktinske konføderasjon. Den er basert på *[[Benedikts regel]]*, og består av både eremitter og koinobitter. 

Ordenen ble grunnlagt av Romuald av Ravenna i 1012. Den hadde opprinnelige to hovedgrener, Avellanerne (etter klosteret Fonte Avellana) og munkene i Camaldoli. Disse ble slått sammen i 1569. 

Tolkningen av regelen er svært streng, og munkene lever helt adskilt fra verden. De avlegger også livsvarig taushetsløfte.
Torny Pedersen

**Torny Pedersen** (født 18. februar 1946 i Namsos) er en norsk politiker (Ap).

Hun ble innvalgt på Stortinget fra Nordland i 1997 og satt fram til 2009, da hun ikke tok gjenvalg.

## Stortingets presidentskap

* 2005&ndash;2009 varasekretær i Odelstinget.

## Stortingskomiteer

* 2005&ndash;2009 medlem i Energi- og miljøkomitéen.
* 2001&ndash;2005 medlem i Familie-, kultur- og administrasjonskomitéen.
* 2001&ndash;2005 medlem i Valgkomitéen.
* 2001&ndash;2005 varamedlem i Den utvidede utenrikskomiteen.
* 1997&ndash;2001 medlem i Energi- og miljøkomitéen.
* 1997&ndash;2001 medlem i Valgkomitéen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bogense kommune

**Bogense kommune** er en tidligere kommune opprettet i 1970 i Fyns amt i Danmark. Fra og med 1. januar 2007 inngår kommunen i den nyopprettede Nordfyns kommune i Region Syddanmark.

## Borgermestre
* Arne Kruse (S) 1998–2006
* Frants Bernstorff (KF) 1990–1997
* Svend Jensen (S) 1974–1989
* Knud Rendbæk (R) 1970–1974

## Referanser
Brovst kommune

**Brovst kommune** var inntil 1. januar 2007 en egen kommune på nordvestkysten av Jylland i Nordjyllands amt i Danmark.

Under Kommunalreformen (2007) ble størstedelen av kommunen slått sammen med Aabybro kommune, Fjerritslev kommune og Pandrup kommune til Jammerbugt kommune. Denne kommunen har et areal på 863 km² og 38&nbsp;864 (2005) innbyggere. Den nye kommunen faller under den nye regionen kalt Region Nordjylland.

Nabokommuner med landforbinding er på østsiden Aabybro og Pandrup og Fjerritslev på vestsiden.  Fordi Brovst kommune ligger på nordkysten av Limfjorden, ligger grensen med Nibe som er dens nabo i sør i vannet. I området ligger også *Agger Sund* og *Gjøl Bredning* samt bukten *Vejlen* som er en del av kommunens sørgrense.

I nord ligger Jammerbugt, og bak den Skagerrak der grensen mellom Danmark og Norge ligger.

## Borgermestre
*  Mogens Gade (V) 2002–2006
*  Ole Christensen (S) 1998–2001
*  Henning Mysager (V) 1986–1997
*  Carl Nielsen (Lokal liste) 1970–1985

## Referanser


## Eksterne lenker
* Den gamle kommunens eget nettsted 
* Jammerbugt kommunes nettsted
* Kommunalstatistikk: NetBorger Kommunefakta fra KMD alias Kommunedata
* Kommunesammenslåinger og naboer: Eniros kart over de nye kommunene
Brønderslev kommune

**Brønderslev kommune** er en dansk kommune i Region Nordjylland på Jylland med 36&nbsp;614 innbyggere (2024). Administrasjonssenteret ligger i Brønderslev. 

Kommunen ble etablert i forbindelse med regionreformen i 2007 og er en sammenslåing av Dronninglund kommune og Brønderslev kommune (1970–2006).

De største byene i kommunen er Brønderslev, Dronninglund og Hjallerup. I kommunen ligger Voergaard slott fra slutten av 1400-tallet.

## Politikk
### Forberedelser til kommunesammenslåingen i 2007
Ved kommunalvalget 15. november 2005 fikk Venstre flertall i den nye kommunalbestyrelsen (kommunestyret). 

### Borgermestre
* Mikael Klitgaard (V) 2014– 
* Lene Hansen (S) 2010–2013
* Mikael Klitgaard (V) 2007–2009

### Kommunalrådet

## Noter



## Referanser
 

 
 


## Eksterne lenker
*
Dronninglund kommune

**Dronninglund kommune** er en tidligere kommune på Vendsyssel, i Nordjyllands amt i Danmark. Etter kommunalreformen 2007 er den en del av Brønderslev kommune.

Administrasjonssenteret i den tidligere kommunen var byen Dronninglund.

## Borgermestre
* Mikael Klitgaard (V) 2002–2006
* Poul Møller (V) 1990–2001
* Jørgen B. Holst (V) 1978–1989
* Chr. I. Hansen (V) 1970–1978

## Referanser
Michael Howard

:*For fekteren, se [[Michael Howard (fekter)]]*

**Michael Howard**, baron Howard av Lympne, (født 7. juli 1941) er en britisk politiker for Det konservative parti. Han er medlem av det britiske parlamentet og tidligere leder for opposisjonen. Han har tidligere tjenestegjort som arbeidsminister, miljøminister og innenriksminister i regjeringene til Margaret Thatcher og John Major.

Howard ble valg til leder for De konservative 6. november 2003 som eneste kandidat etter at Iain Duncan Smith tapte et tillitsvotum en uke tidligere.

Howard ble i 2010 utnevnt til livstidspeer og adlet som baron Howard av Lympne. I dronningens fødselsdagsliste for 2011 utnevnt til medlem av Order of the Companions of Honour for sin politiske og offentlige innsats.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Halfdan Kjerulf

**Halfdan Kjerulf** (1815–1868) var en norsk komponist og kordirigent.

## Biografi
Halfdan Kjerulf var sønn av embetsmannen Peder Kjerulf. Opprinnelig studerte han juridikum for å bli embedsmann som sin far. Kort før han skulle ta eksamen i 1839 ble han alvorlig syk og dro sommeren 1840 til Paris på en rekreasjonsreise. Her kom han i kontakt med et aktivt musikkliv der wienerklassikerne og de tidlige romantikerne sto i fokus. Berlioz, som på den tiden var svært omstridt, fikk han også høre.

Vinteren 1840–1841 døde Kjerulfs søster, Ida, og deres far (noen år senere, 1847, også broren Hjalmar), og som den eldste av søsknene måtte han støtte familien økonomisk og ble utenriksredaktør i *[[Den Constitutionelle]]*, en av tidens viktigste aviser. Han ga allikevel ikke opp musikken og ga ut sine første komposisjoner høsten 1841. 1845 sluttet han i avisen for å bli musikklærer. Han ble samme år den første dirigenten i Den norske Studentersangforening der han virket til 1849.

Da Carl Arnold kom til Christiania begynte Kierulf å studere musikkteori hos ham. Arnold hjalp ham også til å få et stipendium for å studere i utlandet, først i København hos Niels W. Gade, senere i Leipzig hvor han i en alder av 35 år avsluttet sin konservatorieutdannelse.

1851 kom han tilbake til Christiania og begynte som musikklærer igjen. De siste årene var han sterkt plaget av sykdom. Han døde 11. august 1868.

## Anerkjennelser
* 1863 medaljen *[[Litteris et Artibus]]* (svensk utmerkelse)
* 1865 medlem av det svenske Kungliga Musikaliska Akademien
* 1867 Ridder av Kgl St Olavs orden
* 2015 Portrett Apost frimerke / porto Innland
* Han er hedret med gatenavn i flere norske kommuner.

## Verk
Kjerulf er mest kjent for sine romanser og korsanger, men han har også skrevet en rekke mindre klaverstykker. Han er influert av den tyske romantikken, fremfor alt gjennom Schumann og Mendelssohn. Samtidig merker en klart elementer fra norsk folkemusikk i mange av hans komposisjoner.

Blant hans mest kjente komposisjoner for mannskor er «Brudeferden i Hardanger», «Barcarolle», «Serenade ved strandbredden» og «Norges Fjelde».

## Referanser


## Eksterne lenker
*  
* Halvdan Kjerulfs kvartett av Børre Qvamme
Yggdrasil (studentavis)

***Yggdrasil*** var en studentavis som ble utgitt to-tre ganger i året av studentene ved Høgskolen i Molde. Avisa utgis i A4-format i et opplag på cirka 1400.

## Eksterne lenker
Yggdrasil på nett
Jørgen Norheim

**Jørgen Norheim** (født 25. november 1952 i Sollia i Østerdalen) er en norsk forfatter.

Jørgen Norheim vokste opp i Vestre Slidre. Han er utdannet cand. philol. med hovedfag i historie, hovedoppgaven hans fra Universitetet i Oslo i 1986 heter *«I verda, men ikkje av verda»: problem i norsk kyrkjehistorieskriving*.

I perioden 1987&ndash;1996 var han redaksjonssekretær i tidsskriftet Syn og Segn. Forfatterdebuten kom med romanen *Liten svein i bærskog ut* i 1994. I 2003 ble han nominert til Nordisk råds litteraturpris for romanen *Ingen er så trygg i fare*. I 2008 ble han nominert til Brageprisen for boka *Adjutanten*.

Ny bok i 2016: 

*Aldri redd for mørkets makt* er en roman om stalinismen og om tankegodset som nådde helt inn i norske studenthybler på syttitalet. I glimt ser vi også en norsk familiehistorie over fire generasjoner. Hver på sin måte stiller romanpersonene seg det store spørsmålet: Hvorfor valgte jeg som jeg gjorde?

(fra nettsiden: http://www.samlaget.no/nn-no/skjonnlitteratur/romanar-og-noveller/romanar/aldri-redd-for-moerkets-makt/innbunden.aspx)

## Bibliografi
* 1994 *Liten svein i bærskog ut*, roman (Samlaget, Oslo)
* 1998 *Mars: erindrings- og oppmuntringsskrift*, roman (Samlaget, Oslo)
* 2002 *Ingen er så trygg i fare*, roman (Samlaget, Oslo)
* 2008 *Adjutanten*, roman (Samlaget, Oslo). ISBN 978-82-521-7276-8.
* 2016 *Aldri redd for mørkets makt. Historia (s)om eit brotsverk*, roman (Samlaget, Oslo)

## Priser
* Samlagsprisen 2012

## Kilder
*Presentasjon av Jørgen Norheim i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
* Jørgen Norheim i NRK Forfatter
* Jørgen Norheim i Dagbladet Forfatter
* Jørgen Norheim i Aftenposten Alex
Hvitveis

**Hvitveis** (*Anemone nemorosa*), også kalt **kvitveis**,  er en flerårig urt i soleiefamilien (Ranunculaceae) og tilhører symreslekta (*Anemone*), som blant annet også omfatter gulveis (*A. ranunculoides*). Hvitveisen regnes som livskraftig og er vanligvis en av de plantene som blomstrer først om våren. Hvitveis er giftig, og plantesaften kan gi blemmer og sår.

## Utseende
En utvokst hvitveis er 7–20 cm høy, og vokser opp fra en horisontal jordstengel. Midt på stengelen kommer tre grønne, trekoblede blader som er 3–6 cm lange. Hvitveis har normalt kun en blomst per skudd. Blomsten har ofte fra 6–8 blomsterblader, men flere og færre er ikke uvanlig. Blomsterbladene er hvite innvendig og svakt rosa til lilla utvendig. Ulike sjatteringer av rosa er heller ikke uvanlig innvendig slik at blomsten framstår som rosa. Fargeendring mot rosa er også vanlig mot slutten av enkeltblomstens liv. Hele blomsten er 2–4 cm i diameter. Hvitveis blomstrer gjerne i perioden april–juni.

## Spesifikasjoner
Plantene sprer seg med horisontale jordstengler slik at den raskt kan danne store bestander, og på marken kan du se store tepper av hvitveis. Den forbereder seg så tidlig som på høsten til blomstringen neste vår, og på vinteren under snøen bruker den smeltevannet og lyset slik at den kan springe ut i blomst lenge før trærne får blader. 

Arten finnes over nesten hele Europa, unntatt lengst nord og sør. I Norge er den svært vanlig til et stykke opp i Nordland, mens den er sjelden lenger nord. Planta er heller ikke vanlig på øvre Østlandet og i indre fjordstrøk på Vestlandet. Hvitveis vokser ofte på moldjord i både løv- og barskoger, på enger, i kratt og en del andre steder. 

## Galleri

Fil:Windflower 2 (aka).jpg|Hvitveisblomsten
Fil:Zawilec gajowy.jpg|Hvitveis
Fil:Zawilec gajowy02.jpg|Store bestander
Fil:Zawilec gajowy cm02.jpg|En eng av hvitveis
Fil:XN Anemone nemorosa 837.jpg|Nærbilde
Fil:Anemone sylvestris 01012005.jpg|Anemone nemorosa
Fil:Anemone nemorosa pink 240406.jpg|Rosa hvitveis
Fil:Bosanemoon (Anemone nemorosa).jpg|Fiolett hvitveis
Fil:Anemone nemorosa Hvitveis.JPG|Veldig store eksemplarer i Vestmarka ved Larvik.


## Litteratur
* Wolfgang Lippert: *Cappelens naturhåndbøker – Blomster* – J. W. Cappelens forlag 2001

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Dekan

:*Flere betydninger: [[Dekan (kjemi)]]*

**Dekan** (fra latin *decanus*, opprinnelig «leder for ti soldater») er en betegnelse med en rekke betydninger. Blant annet brukes betegnelsen om en person som leder et fakultet ved et universitet, og som er valgt av og blant de vitenskapelig ansatte (normalt professorene). Det brukes i en del land om en kirkelig embetsmann som leder prestene i et distrikt eller et domkapittel. Det er også brukt på lederen for kardinalkollegiet i Den katolske kirke.

*Dekanus* er maskulin form; den feminine er *dekana*. Ordet blir på norsk i nyere tid av og til også skrevet *dekan*, som er en kjønnsnøytral form. Språkrådet anbefaler bruk av den kjønnsnøytrale formen som akademisk tittel. 

Ved universiteter er det vanlig at dekanen har en valgt stedfortreder. Denne blir da betegnet som prodekan (også skrevet prodekanus/prodekana), på samme måte som prorektor ofte er tittelen på rektors stedfortreder. Det latinske ordet *pro* kan blant annet bety «på vegne av» eller «i stedet for». Dekaner kan i Norge bli nominert av både studenter og ansatte.

## Se også
* Doyen
* Liste over dekaner for kardinalskollegiet

## Referanser
Kolbjørn Brekstad

**Kolbjørn Brekstad** (1932–2019) var en norsk lærer og forfatter.

Han var utdannet lærer og arbeidet 30 år som lærer, rektor og skolesjef i Leksvik og Vikna før han debuterte offisielt som forfatter i 1985 med romanen *Stank av mennesker*. For denne romanen ble han nominert til Nordisk råds litteraturpris. I yngre år skrev Brekstad Knut Gribb-fortellinger under psevdonymet Allen (Allan) Bergen. Han fikk Vikna kommunes kulturpris i 1987. De siste årene av livet var han bosatt i Sverige.

## Bibliografi
*  *Stank av mennesker*, roman  (Aventura forlag, Oslo)
*  *Larm*, roman (Metope forlag, Oslo)
*  *Kong Henrik den Eneste*, roman (Cappelen, Oslo)
*  *Acryl*, roman (Cappelen, Oslo)
*  *En navlestreng av stål*, roman (Solum forlag, Oslo)
*  *Det gode menneske i oppgang B*, roman (Solum forlag, Oslo)
*  *Den veien vinden blåser*, roman (Stenersens forlag, Oslo)
*  *Det syngande sverdet*, ungdomsroman (Samlaget, Oslo) 
*  *Vargvinter*, ungdomsroman (Samlaget, Oslo) 
*  *Den lange striden*, ungdomsroman (Samlaget, Oslo) 
*  *Gudane kjem*, ungdomsroman (Samlaget, Oslo)
*  *Fimbulvinter*, ungdomsroman. Etnan forlag
* 2007 *Kaptein Dreyer*, dokumentar om Nikolai Peter Dreyer. Etnan forlag
*  *Bygda*, roman (Kolør, Hamar)
*  *Heroisme og svik*, roman (Transit, Oslo)
*  *Folkefrelseren*, roman (Transit, Oslo)
*  *Ragnarok*, roman (Transit, Oslo)
*  *Neandertalermysteriet*, ungdomsroman (Transit, Oslo)
*  *Slaveevangeliet*, roman (Solum, Oslo)

## Referanser
Kirkerett

**Kirkerett** og **kirkelov** er de lover og regler som styrer et kirkesamfunns indre liv, for eksempel med hensyn til embeter, regler for kleresiet og sakramentsforvaltning. I land som har statskirkeordning kan begrepet kirkelov også dekke verdslig lovgivning som regulerer kirken. 

## Katolsk kirkerett

:*Hovedartikkel: [[Kirkerett (katolsk)]]

[[Den katolske kirke]] har et rettssystem som i utgangspunktet er basert på [[Romerretten]]. Kirkeloven består av en kodifisert lov, *Codex Iuris Canonici''. I hovedsak baserer denne seg i dag på utgaven fra 1983, som var en fullstendig revidering av utgaven fra 1917 i tråd med vedtakene fra Andre Vatikankonsil. I tillegg kommer lokal lovgivning som kan utstedes av den stedlige biskop, og som med godkjennelse fra Den hellige stol bli likeverdig med den universelle loven, samt andre dokumenter som definerer kirkens innstilling i spørsmål av juridisk art.
Michael Krohn

**Michael Krohn** kan referere til

*Michael Krohn (forretningsmann), (1793–1878) – norsk forretningsmann
*Michael Krohn (skuespiller), (1867–1918) – norsk skuespiller
*Michael Krohn (musiker) (født 1959) – norsk musiker
*Michael Krohn-Dehli (født 1983) – dansk fotballspiller
Terje Stigen

**Terje Stigen** (1922–2010) var en norsk forfatter. Han ble kjent i 1950-årene med historiske fortellinger fra Nord-Norge.

Stigen debuterte som forfatter i 1950 med romanen *To døgn*. Han utga senere flere bøker, hovedsakelig romaner, og arbeidet også som kåsør og hørespillforfatter. Han skrev på riksmål og var medlem av Det Norske Akademi for Språk og Litteratur.

## Bibliografi

* 1950 *To døgn*  
* 1952 *Skygger på mitt hjerte* 
* 1953 *Nøkkel til ukjent rom*
* 1954 *Før solnedgang*  
* 1956 *Vindstille underveis* 
* 1957 *Frode budbæreren* 
* 1958 *Åsmund Armodsons saga* 
* 1959 *Stjerneøy* 
* 1960 *Elskere*
* 1962 *Kjærlighet*
* 1964 *Til ytterste skjær*
* 1965 *Krystallstjernen*
* 1966 *Timer i grenseland*  
* 1967 *Det flyktige hjerte*
* 1968 *De tente lys*
* 1969 *Det siste paradiset*
* 1970 *Besettelse*
* 1971 *Kains merke*
* 1972 *Min Marion*
* 1973 *Skumsøylene*
* 1975 *Peter Johannes Lookhas*  
* 1975 *De faste lys*
* 1976 *Forliset*
* 1977 *Avikfjord* 
* 1978 *Huset og byen*
* 1979 *Rekviem over en sommer* 
* 1980 *Øgler i Avikfjord* 
* 1981 *Blindgjengeren* 
* 1983 *Bak våre masker*
* 1984 *Baldershavn*
* 1986 *Ved foten av kunnskapens tre* 
* 1987 *Katedralen*
* 1989 *Krigen*
* 1988 *Monolitten*
* 1990 *Treskjæreren Johannes*
* 1991 *Fyrholmen* 
* 1995 *Allegretto*
* 1996 *Alt er slik det er*

* 1953 *Vindstille underveis*, novellesyklus
* 1953 *Norge*, tekst av Terje Stigen, 28 fargefotografier og 40 svart/hvitt-opptak av Bert Boger (Dreyer, Oslo)
* 1963 *Glasskulen*, novellesamling
* 1972 *Norsk rapsodi: epistler*
* 1974 *Den røde sommerfugl og 5 andre hørespill*
* 1975 *De faste lys: norsk reise*, reiseskildring
* 1977 *En hekto kandis og andre historier*
* 1982 *Assortiment: fortellinger*

* 1957 *Sommernatt*, hørespill sendt i NRK Radioteatret 8. januar 1957, reprise 1957 (Basert på romanen *Skygger på mitt hjerte* fra 1952)
* 1958 *Strømmen*, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1958
* 1968 *Den røde sommerfugl*, hørespill sendt i NRK Radioteatret 12. desember 1968, reprise 1970
* 1970 *Nødvendigheten*, hørespill sendt i NRK Radioteatret 29. januar 1970
* 1970 *Batteriet*, hørespill sendt i NRK Radioteatret 1. oktober 1970
* 1970 *Fridagen*, fjernsynsdrama oppført av NRK Fjernsynsteatret 20. oktober 1970
* 1971 *Flyktninger*, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1971, reprise i 1971 og 1979
* 1972 *Kisten*, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1972
* 1972 *Angiveren*, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1972
* 1973 *Gartneren*, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1973
* 1974 *Skriverforbudet*, hørespill produsert av NRK Radioteatret i 1974

## Priser og utmerkelser
* 1954 &ndash; Gyldendals legat
* 1957 &ndash; Riksmålsforbundets litteraturpris
* 1963 &ndash; Bokhandlerprisen,  for *Kjærlighet*
* 1987 &ndash; Nominert til Nordisk råds litteraturpris for romanen *Ved foten av kunnskapens tre*

## Filmer som bygger på Terje Stigens romaner
* 1963 *[[Elskere]]*, regi: Nils R. Müller
* 1975 *[[Min Marion]]*, regi: Nils R. Müller

## Referanser

## Eksterne lenker
* 
*  Terje Stigen hos Gyldendal Norsk Forlag
*  Digitaliserte bøker av Stigen hos Nasjonalbiblioteket.
Hans Heiberg

**Hans Dedichen Heiberg** (1904–1978) var en norsk kritiker, forfatter og teatersjef.

## Liv og virke
Etter examen artium 1922 studerte han til cand.jur. 1927 mens han var aktiv i Mot Dag og skrev for *Omnibus* og teaterspalten i *[[Norges Kommunistblad]]*. I flere år arbeidet han som utenrikskorrespondent til Storbritannia og Irland (1929), Finland (1930), Japan og Kina (1932). Fra 1931 til 1940 var han litteraturkritiker i *[[Arbeiderbladet]]*. «Mot slutten av den annen verdenskrig skrev han en rekke illegale opprop under signaturen Frimand, ble arrestert og satt på fangeleiren på Grini». Fra 1945 til 1952 arbeidet han som litteratur- og teaterkritiker i *[[Verdens Gang]]*. I VG var han også kulturredaktør. Fra 1952 til 1973 var han sjef for NRK Radioteatret, og fra 1946 til 1965 var han formann i Den Norske Forfatterforening der han gjorde et stort arbeid for å bedre forfatternes kår.. Han gav ut to skjønnlitterære bøker og skrev også skuespill og noen kunstnerbiografier, blant annet Ibsenbiografien *…født til kunstner*, som han ble nominert til Nordisk råds litteraturpris for i 1969 og fikk Bokhandlerprisen for i 1968. Boka har kommet i mange nyutgivelser, senest i 2003, og den er også oversatt til svensk og engelsk.
Han introduserte kriminalhørespill i NRK og oversatte selv svært mange, blant andre *[[Dickie Dick Dickens]]*.

Han var sønn av rådmannen i Oslo, Jacob Vilhelm Rode Heiberg (1860–1946) og Christiane Jeanette Aimée Dedichen (1872–1959). Hans bror var arkitekten Edvard Heiberg (1897–1958) som etablerte seg i Danmark.

## Utmerkelser
* Fritt Ords honnør 1979 (posthumt) for «kraftfull, evnerik og uredd – men aldri uansvarlig – bruk av det frie ord gjennom 50 år»
* St. Olavs Orden, kommandør i 1973
* Norsk kulturråds ærespris 1973
* Nordisk råds litteraturpris, nominert 1969 for «…født til Kunstner»
* Bokhandlerprisen 1968 for «…født til Kunstner»

## Verv
* Den Norske Forfatterforening, formann 1946-1965
* Norges kunstnerråd, styremedlem 1946–1949 og 1956–1961
* Norsk kulturråd, styremedlem 1965–1972
* Riksteatret: Styreformann fra opprettelsen 1949 frem til 1968.
* Teater- og musikkritikerlaget, formann 1947–1949
* De norske teatres forening, formann 1962–1964
* Norsk Teaterunion, viseformann og formann 1949–1953 og 1961–1967

## Skuespill
* 1945 *Broen* (Aschehoug, Oslo)
* 1946 *Minnefesten* (Aschehoug, Oslo)

## Bibliografi
* 1931 *Gutten i jacket*, roman (Aschehoug, Oslo)
* 1934 *Ta den ring og la den vandre*, roman (Aschehoug, Oslo)
* 1950 *Peilinger: artikler om nitten norske skribenter* (Aschehoug, Oslo)
* 1967 *…født til kunstner: et Ibsen-portrett* (Aschehoug, Oslo)
* 1972 *Så stort et hjerte: Henrik Wergeland* (Aschehoug, Oslo)
* 1974 Thomas Kingo: *Som den gyldne soel frembryder*, i utvalg ved Hans Heiberg.

## Se også
* Heiberg
* Dedichen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Odd Hølaas

**Oddleiv Sigurd Bang Hølaas** (**Odd Hølaas**, født 27. mars 1898 i Kristiansand, død 2. mars 1968 i Oslo) var en norsk journalist og forfatter som markerte seg som en sterk motstander av rasisme.

Han var gift med tekstilkunstneren Kjellaug Hølaas.

## Forfatterskap
I 1933 stod Odd Hølaas som forfatter av tekstene i bildeboken *Norge*, utgitt av Mittet forlag, som ellers hovedsakelig ga ut postkort. Denne boken hadde to énsiders tekstoppslag om landet Norge, henholdsvis på norsk og tysk; begge var forfattet av Hølaas.

### Boken ''Nederst ved bordet''
I 1936 ga Hølaas ut sin egentlige debutbok, essaysamlingen *Nederst ved bordet : svart U.S.A.* Dette er en essaysamling der Hølaas tok et oppgjør med alle former for rasisme rettet mot afrikansk-amerikanere. Etter utgivelsen skrev Nordahl Grieg et flammende innlegg mot rasisme i sitt eget tidsskrift *[[Veien Frem]]*, der han omtalte Hølaas' bok som «ypperlig». Griegs innlegg har tittelen «Sort problem», og umiddelbart etter dette innlegget publiserte Grieg for første gang sitt eget dikt «Sprinterne», der han på åtte korte linjer fremhevet sitt syn på den tyske oppfatning av den ariske rases overlegenhet og også på jødeforfølgelsene (som da var lite påaktet ellers i verden).

## Journalistikk
Han arbeidet som journalist i *[[Nationen]]* og *[[Tidens Tegn (avis)|Tidens Tegn]]*, var presseattaché i København fra 1946 til 1950, kulturattaché i Washington D.C. fra 1951 til 1956, etter det arbeidet han i Dagbladet og var spaltist i ukebladet Aktuell. I 1968 ble han nominert til Nordisk råds litteraturpris for essaysamlingen *Livstegn og speilinger*, som blant annet handler om Ku Klux Klan og forholdene som de hvite rasistene i sørstatene i USA stelte i stand for sine afroamerikanske landsmenn.

## Priser og utmerkelser
* 1964 – Riksmålsforbundets litteraturpris
* 1964 – Gyldendals legat
* 1968 – Nominert til Nordisk råds litteraturpris for essaysamlingen *Livstegn og speilinger*

## Bøker
* 1936: *Nederst ved bordet : Svart U.S.A.*, Gyldendal
* 1940: *Jordens erobring: fra Vinlandsferdene til Roald Amundsen*, Stenersens forlag
* 1941: *Th. Kittelsen: den norske faun*, Gyldendal
* 1946: *De talte dager*, kronikkar og essay, Gyldendal
* 1952: *Norge under Haakon VII 1905–1952* ved Odd Hølaas, tidsrommet 1945–1952 ved Asbjørn Barlaup og Henning Storm, Cappelen
* 1957: *Theodor Kittelsen: i tekst, tegninger og malerier* (Gyldendal
* 1962: *Troll i Norge som Th. Kittelsen så dem*, Norsk Kunstproduksjon
* 1964: *Øyne som ser: et galleri av kunstnere*, Gyldendal
* 1966: *Livstegn og speilinger*, Gyldendal
* 2001: *Storm og lys: livstegn og speilinger 2*, Aschehoug – redigert av Gordon Hølmebakk

## Referanser


## Eksterne lenker
*Herbjørn Sørebø skriver om Hølaas og Livstegn og speilinger i Dag og Tid
*
Passau bispedømme

**Passau bispedømme** er et katolsk bispedømme i den østlige delen av Bayern. Nåværende biskop er Wilhelm Schraml. Det bor 516&nbsp;000 katolikker (av en befolkning på 591&nbsp;000) i bispedømmet, som er suffraganbispedømme under München og Freising erkebispedømme. Bispedømmets katedral er Stephansdom, som har verdens største orgel.

## Historie
Kristendommens historie i området rundt dagens Passau går tilbake til omkring år 300, da de første romerske innbyggerne lot seg døpe. Den hellige St. Florian, vandrebiskopen St. Valentin og St. Severin levde den gang i Passau. Selve bispedømmet ble grunnlagt i år 739 av Bonifatius. Fra 798 lå det som suffraganbispedømme under Salzburg erkebispedømme.

### I det tysk-romerske rike
Under Det tysk-romerske rike var Passau med 42&nbsp;000&nbsp;km² det største bispedømmet, og strakk seg på begge sider av Donau over Wien like til Ungarn. I&nbsp;løpet av 1200-tallet lyktes biskopen også å bygge opp et eget verdslig territorium (*[[høystift]]*), selv om dette var mye mindre enn selve bispedømmet (991&nbsp;km²). Høystiftet omfattet byen Passau (ervervet 999) samt omegn (grevskapet Ilzgau og herligheten Vichtenstein, ervervet 1207 resp. 1227). 1262 bekreftet keiseren biskopens riksumiddelbarhet ved å gjøre ham til fyrstbiskop.
### Delinger
Fyrstbiskopene av Passau stod i stadige maktkamper med tre mektige naboer, Bayern i vest, Østerrike i øst og metropolitanerkebiskopen av Salzburg i sør. Mesteparten av Passau bispedømmet hørte til Østerrike. Derfor prøvde de østerrikske erkehertugene å få opprettet egne bispedømmer på sitt territorium. Hvis man ser bort ifra det lille bispedømmet Wien (skilt ut i 1469), lyktes ikke østerrikerne med dette før i 1785. Dette året ble Linz og St. Pölten bispedømme opprettet, slik at Passau bare sto igjen med den bayerske delen av bispedømmet. På den andre siden hadde fyrstbiskopen i 1728 vunnet tautrekningen om den kirkelige uavhengigheten fra Salzburg ved å bli eksemptert, dvs. ved å bli løst fra metropolitanbispedømmet og bli lagt direkte under paven.
### Fra 1803
Fyrstbispedømmets slutt kom med riksdeputasjonsbeslutningen i 1803: Passau høystift ble sekularisert og dets territorium først fordelt mellom Bayern og Salzburg. 1806 falt også den salzburgske (østlige) delen til Bayern. Statusen som eksempt bispedømme tok slutt i 1821, da Passau ble lagt til kirkeprovinsen München-Freising.

## Dekanater
* Altötting
* Burghausen
* Freyung
* Grafenau
* Hauzenberg
* Hengersberg
* Landau an der Isar
* Neuötting
* Osterhofen
* Passau-Stadt
* Passau-Süd
* Passau-Nord
* Pfarrkirchen
* Regen
* Simbach am Inn
* Vilshofen
* Waldkirchen
## Eksterne lenker
*
Seilmaker

En **seilmaker** er en håndverker som lager seil til fartøyer.

Menneskeheten har brukt fartøyer med seil i 6-7&nbsp;000 år.  Det skandinaviske samfunnet var basert på sjøfart fra rundt år 1000.  Mange europeiske stater bygget opp skipsflåter til handel og krigføring i løpet av 1300-tallet; denne flåten krevde mange seil.  I Norge så ble det på 1800-tallet bygget opp en betydelig handelsflåte, noe som økte etterspørselen etter seil og seilmakere.

Både seiltyper og materialer har endret seg drastisk siden de første seilene.  Etter bermudariggens inntog, som er mest brukt i dag, så har utviklingen innen faget vært mest konsentrert om materialer.  Før andre verdenskrig var bomull det mest vanlige materialet, men fra 50-tallet ble nye stoffer som Dacron og Terylene tilgjengelig.  Dette førte til, sammen med en forbedret økonomi, til økt interesse for seilsport på 60- og 70-tallet.

I dag brukes avanserte datasystemer og ofte eksotiske materialer som Kevlar, Mylar og Spectra.  Seilmakeren kan også produsere trekk, presenninger og kalesjer på mål og for forskjellige bruksområder.

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå ett år på skole og tre år i lære i bedrift.  Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk.

Seilmakerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

## Referanser


## Litteratur
* Brit Berggreen: Sjømann og håndverker. Seilmakere ved Oslofjorden og Skagerrak 1850-1914. Norsk Sjøfartsmuseum 1974.

## Eksterne lenker

* 

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av seilmaker
* Design og håndverk – Seilmaker
Boheman fuglereservat

**Boheman fuglereservat** er et 2&nbsp;076&nbsp;dekar stort naturreservat som omfatter øyene sør for Bohemanflya, sørøst på Oscar II Land på Spitsbergen på Svalbard. Reservatet ligger på nordsiden av Isfjorden, og ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973.

Fuglefjellene befolkes av ærfugl, gjess og andre arter sjøfugl. Her er også noe havhest, men ikke så mye som litt lengre sørvest på Alkhornet. Man skal holde lang avstand fra fuglereservatene i hekketiden for å unngå at fugleforeldre blir skremt bort og rovfugl eller fjellrev tar eggene. Fuglene kan forstyrres selv på flere hundre meters hold.

## Se også
* Verneområder på Svalbard

## Referanser
Pineau des Charentes

**Pineau des Charentes** er en sterkvin som produseres i Cognac-regionen i Frankrike. 

Drikken består av nypresset druemost og cognac, og finnes i både rød og hvit utgave. Drikken er fatlagret på eikefat, i likhet med cognac. Mange cognachus selger også Pineau des Charentes som et supplement til cognacen, bl.a. Tiffon, Hardy, Bache-Gabrielsen (Dupuy), Moulin, Larsen og Jean Fillioux
Dunøyane fuglereservat

**Dunøyane fuglereservat** er et naturreservat som omfatter alle øyer i Dunøyane vest for Dunøyhamna, utenfor den sørvestre delen av Wedel Jarlsberg Land på Spitsbergen på Svalbard. Dunøyane fuglereservat ligger innenfor Sør-Spitsbergen nasjonalpark, og har siden 1985 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler.

Reservatet ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973, for å sikre et viktig hekke- og oppholdsområde for fugl, spesielt ærfugl og gjess. Fredningen var en del av en større vernepakke for Svalbard, som omfattet tre nasjonalparker (Sør-Spitsbergen nasjonalpark, Forlandet nasjonalpark og Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark), to ordinære naturreservat (Nordaust-Svalbard naturreservat, Søraust-Svalbard naturreservat) og 15 fuglereservater langs vestkysten av Spitsbergen.

Det er en rekke dammer og småtjern på øyene, og det er store grunne områder i farvannene rundt. Det er rik vegetasjon her, av gress, og øyene er et viktig hekkeområde for hvitkinngås, ærfugl og rødnebbterne. 

Det er restriksjoner i ferdselen i området for å beskytte fuglene mot forstyrrelse. Man skal holde lang avstand fra fuglereservatene i hekketiden for å unngå at fugleforeldre blir skremt bort og rovfugl eller fjellrev tar eggene. Fuglene kan forstyrres selv på flere hundre meters hold.

## Se også
*Liste over ramsarområder i Norge
*Verneområder på Svalbard

## Referanser

 
## Eksterne lenker
* 
* sabima.no: Ramsarområdene i Norge
Forlandsøyane

**Forlandsøyane** er en liten øygruppe på utsiden av vestkysten av Forlandsletta, sør for Prins Karls Forland på Svalbard. Øyene består av de tre små øyene Nordøya, Midtøya og Sørøya, samt noen skjær. Vegetasjonen på øyene består hovedsakelig av gress og området rundt øyene er grunne.

Forlandsøyane er vernet som fuglefredningsområde under Forlandsøyane fuglereservat. Reservatet ble opprettet ved kongelig resolusjon 1. juni 1973 og omfatter et areal på 5&nbsp;390&nbsp;dekar. Området er et viktig hekkeområde for hvitkinngås og ærfugl. Ellers er Forlandet og særlig Forlandssletta i sør særegen for sine bestander av vadefugler. Her hekker lomvi, Smålom, havelle og på fastlandet polarsvømmesnipe. På fastlnadssiden har også mange sjøfugøl tilholdssted om vinteren. Forlandsøyane fuglereservat ligger innenfor Forlandet nasjonalpark.

Norge har pr 1. januar 2008 utpekt til sammen 37 våtmarkssystemer til Ramsarlisten, hvor Forlandsøyane er en av fem områder på Svalbard. Forlandsøyane ble Ramsarområde 24. juli 1985. Ramsarkonvensjonen er en internasjonal avtale for bevaring og bærekraftig bruk av våtmarker. Formålet er å begrense tap av våtmarker og bremse det økende presset på våtmarksområder. Ramsarområdene på Svalbard er vernet i medhold av svalbardmiljøloven. 

Øyene har sitt navn etter Prins Karls Forland.

## Referanser
Forlandsletta

**Forlandsletta** er en lavtliggende slette på den sørlige delen av Prins Karls Forland på Svalbard. Sletta avgrenses av Bogtjørna, Methuenfjellet, Tjørnberget og Archibald Geikiebreen i nord til Vassdammen, det nordligste punktet på Persiskammen og videre øst til kysten. Forlandsletta er 19&nbsp;km lang, 5–7 km bred og opptil 20 moh.

Sammen med resten av øya inngår Forlandsletta i Forlandet nasjonalpark som ble opprettet i 1973. Nasjonalparken rommer et variert dyreliv, med flere betydelige fuglefjell, en liten bestand av svalbardrein, verdens nordligste bestand av steinkobbe og to liggeplasser for hvalross.

Forlandsletta har sitt navn etter Prins Karls Forland.

## Referanser
Frank A. Jenssen

**Frank Adolf Jenssen** (1952–2017) var en norsk forfatter, journalist, fotograf, musiker og friluftsentusiast.

Jenssen arbeidet med å dokumentere bl.a. lofotfisket og småkvalfangsten. Han produserte også naturprogrammer for NRK radio.

Jenssen debuterte litterært i 1981 med romanen *Saltbingen*, som ble belønnet med Tarjei Vesaas' debutantpris og som er blitt oversatt engelsk under tittelen *The Salt bin* i 1998. Hans andre roman *Lengselens år* kom 23 år senere.

Han var journalist i *[[Lofotposten]]* fra 1975 til 1979. I 1990 kjøpte han avisa sammen med Brynjar Tollefsen og Billy Jakobsen, og han var deretter administrerende direktør fram til avisa ble solgt til A-pressen i 1995.

Jenssen spilte bass i musikkgruppene Dr. Fish og Tysfjord Sang & Sement. I Tysfjord Sang & Sement spilte han også av og til fiolin, og han sto for tekster og musikk til gruppas album. Jenssen spilte også fiolin i Svolværensemblet.

## Bibliografi

* *Saltbingen* &ndash; roman, Aschehoug (1981)
* *Boka om Lofotfiske* &ndash; sakprosa, Forlaget Nord (1984)
* *Harpunen som flyr. Norsk småhvalfangst gjennom tidene* &ndash; sakprosa, Forlaget Nord (1985)
* *Lofoten* &ndash; billedverk, sakprosa, Lopo media (1994)
* *Havørnlandet* &ndash; sakprosa, Forlaget Nord (1996)
* *Med solidarisk hilsen : Tysfjord arbeidsmannsforening 75 år : 1923-1998* &ndash; sakprosa (1998)
* *Fakta om lofotfisket* &ndash; sakprosa (1999)
* *Til en jeger : jaktnotater* &ndash; dikt, Forlaget Nord (2002)
* *Lengselens år* &ndash; roman, Forlaget Nord (2004)
* *Snøen er aldri hvit* &ndash; roman, Forlaget Nord (2011)
* *Torsk. Fisken som skapte Norge* &ndash; sakprosa, Kagge (2012) ISBN 978-82-489-1197-5
* *Mitt Lofoten* &ndash; sakprosa, Forlaget Nord (2016)

## Priser
* Tarjei Vesaas' debutantpris 1981, for *Saltbingen*

## Referanser


## Kilder
* Presentasjon av Frank A. Jenssen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

## Eksterne lenker
* 

*  Frank Jenssen i NRK Forfatter
Jo Eggen

**Jo Eggen** (født 1952) er en norsk lyriker. Han debuterte i 1980 med diktsamlingen *Ting og tings skygger*, som ble tildelt Tarjei Vesaas' debutantpris.

## Bibliografi
* *Ting og tings skygger* &ndash; dikt (1980)
* *Inne og ute* &ndash; dikt og tekster (1982)
* *Med klar og uklar stemme* &ndash; dikt (1983)
* *Eksildikt: Idyller* &ndash; dikt (1990)
* *Osip Mandelstam m.fl.: Eg kviskrar det i svart kladd* &ndash; gjendiktning (2000)
* *Forsinkelsen* &ndash; dikt (1999)
* *Forholdninger* &ndash; dikt (2001)
* *Stavkirkedikt* &ndash; dikt (2010) ISBN 978-82-03-19601-0

## Priser
* Tarjei Vesaas' debutantpris 1980, for *Ting og tings skygger*
* Språklig samlings litteraturpris 2003

## Referanser


## Eksterne lenker

* Digitaliserte bøker av Eggen og om Eggen hos Nasjonalbiblioteket.
Maison Brillet

**Maison Brillet** er et konjakkhus (Frankrike). De har ca. 70 ha med vinmarker, som ligger dels i Grande Champagne, dels i Petite Champagne. 

## Historie
*Guy Brillet* (f. 1656) etablerte huset i sin tid, og siden har det vært i familien. I over 300 år har ti generasjoner drevet dette huset. I 1850 slo sjette generasjon Brillet seg ned der de holder til den dag i dag; på eiendommen *Les Aireaux*, midt på grensen mellom de to beste konjakkområdene. Der plantet de nye vinstokker, og fikk bygd en skikkelig vinkjeller, med «le paradis», der de eldste konjakkene samles. Fram til dette hadde de kun solgt konjakk på tønner til andre produsenter. Nå etablerte de i stedet sitt eget merke, selv om fortsatte å selge konjakk kun på tønner. Ikke før åttende generasjon begynte de å selge konjakk og Pineau des Charentes på flaske. I mellomkrigstiden brukte de store mengder av konjakklagrene sine til å produsere Pineau des Charentes, samtidig som de solgte ut mye av lagrene sine til de store negociantene. 

Fra 1985 bestemte de seg for å markedsføre konjakken sin under eget navn. Nå var det 10. generasjon Brillet, ved *Jean-Louis Brillet* som styrte huset. De hadde fortsatt mye konjakk i vinkjelleren sin, og har etter dette satset mye på *single cru* konjakk, dvs at man ikke blander årganger, og de blander heller ikke Grande og Petite Champagne. Rene årganger er ikke veldig vanlig i konjakk.

## Utvalg
**Konjakk**
* VSOP Reserve Grand Cru – 6 års fatlagring, ugni blanc-druer, ren Petite Champagne
* Très Vieille Réserve XO – 20 års fatlagring 
* Extra Premier Grand Cru – 30 års fatlagring
* Très Rare Heritage – 50 års fatlagring, ren Grande Champagne, 45% alkohol. 
* Très Rare Réserve Limitée – 100 år gammel konjakk, 50 års fatlagring, ren Grande Champagne
* Très Rare Centenaire – En ren Grande Champagne destillert i år 1900, lagret på fat i 65 år før den ble tappet over på glassballonger, og tappet på flaske i 1999

**Andre drikker**
* Rød og hvit Pineau des Charentes (bl.a. *Brillets Pineau des Charentes Extra Vieux*, *Pineau des Charentes Blanc Brillet* og *Pineau des Charentes Blanc Prestige)
* Pærelikør (*Belle De Brillet* og *Perle de Brillet Cocktail'')
Første Vatikankonsil

**Første Vatikankonsil** var et av Den katolske kirkes økumeniske konsiler. Det ble innkalt 29. juni 1868 av pave Pius IX gjennom bullen *Aeterni Patris*. Første sesjon ble holdt i Peterskirken 8. desember 1869.

Pavens primære mål var å få bekreftet den stilling han hadde inntatt i dokumentet *[[Syllabus Errorum]]* i 1864, hvor han fordømte en lang rekke syn i forbindelse med rasjonalisme, liberalisme og materialisme. 

Konsilet skulle også avgjøre enkelte doktrinære spørsmål. Bare to konsistusjoner ble vedtatt: 

**[[Dei Filius]]* (Om katolsk forståelse av inspirert skrift)
**[[Pastor Aeternus]]* (Om pavens primat og ufeilbarlighet)
Hengning

**Hengning** er det å forårsake et menneskes død gjennom strammende sammensnøring av halsen. Vanligvis gjøres dette ved bruk av tau knyttet i en renneløkke, og den hengte personens egne kroppsvekt gjør at vedkommende dør enten umiddelbart som følge av nakkebrudd, eller over tid som følge av oksygenmangel.

Hengning er blant de hyppigste og mest utbredte selvmordsmetodene såvel som henrettelsesmåtene. Som henrettelsesart er den kjent tilbake til Perserriket, og er fortsatt mulig å bruke i to amerikanske delstater, Washington og New Hampshire, og i flere asiatiske land, f.eks. Japan og Singapore. Videre kan ufullbyrdet hengning anvendes som torturmiddel og behøver ikke også å bevirke den hengtes død.

## Rettslige henrettelsesmetoder
Det finnes to hovedmetoder: sakte hengning og hengning med fall. Den førstnevnte er den eldste typen, og utføres ved at den dømte enten heises opp eller dyttes ut fra en avsats uten at det er noen nevneverdig fallhøyde. Ved bruk av denne metoden inntreffer døden som en følge av en kombinasjon av kvelning og mangel på blod (og dermed oksygen) til hjernen, noe som fører til hjertestans. Det kan ta flere minutter før bevisstløshet inntrer, og det finnes eksempler på personer som er brakt tilbake til bevissthet etter opptil 15 minutter.

Hengning med fall ble innført i det 19. århundre. Repet er slakt, og den dømte dyttes ned fra en plattform eller faller gjennom en luke. Fallhøyden, kombinert med hvordan repet er lagt om halsen på den dømte, fører til at nakken knekker, og døden inntreffer umiddelbart i den grad utregningene har vært korrekte. Dersom fallhøyden er for liten, vil personen i stedet dø av kvelning, noe som tar lengre tid. Dersom fallhøyden er for stor, er det risiko for at hodet blir skilt fra kroppen, noe det finnes flere historiske eksempler på.

## Når repet brast
Etter folkerettens oppfatning skulle den dømte benådes, om repet brast under hengningen. Det ble sett som Guds fingerpek om at den dømte skulle få leve, og kjennes fra henrettelsen av en bonde som skulle henges i Bergen i 1566 for å ha stjålet tran. Repet brast, og bonden ramlet ned, brakk lårbenet og slo et øye ut. Han minnet bøddelen om at han nå skulle regnes som fri, men ble likevel klynget opp igjen. I 1627 var det en skotte som skulle henges i Bergen da repet brast og folkemengden brølte: «Han er fri!» Skotten forsvant i hast, men myndighetene fanget ham siden og hengte ham i all stillhet ti dager senere.

## Se også
* Artikler om personer henrettet ved hengning
* Liste over henrettelsesmetoder
* Hengning, trekking og kvartering
* Lynsjing
* Kvelning

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hangman

**Hangman** er et spill for to personer. Det spilles ved hjelp av en skriveoverflate og et skriveredskap. 
Den ene spilleren tenker på et ord (eller uttrykk), og den andre forsøker å finne frem til ordet ved å foreslå bokstaver.

Ordet man skal forsøke å gjette seg frem til, angis med en rad med streker, der hver strek angir én bokstav. Hvis spilleren som gjetter foreslår en bokstav som finnes i ordet, skriver den andre spilleren denne bokstaven i alle de riktige posisjonene. Hvis bokstaven som foreslås ikke er med i ordet, tegner den andre spilleren ett av elementene i Hangman-diagrammet. Spillet er over når:

* spilleren som gjetter har løst hele ordet
* den andre spilleren fullfører diagrammet:

  +----+
  |/   |
  |    O
  |   /|\
  |   / \
 -+-

 -a-g-a-

Det finnes flere varianter av diagrammet. Noen tegner galgen før spillet starter, og begynner med kroppen (vanligvis hodet, deretter kroppen, venstre arm, høyre arm, og til slutt beina).
Andre spillere begynner uten noe diagram i det hele tatt, og begynner med å tegne galgen. Dette gjør at spilleren får flere muligheter til å gjette, slik at oppgaven blir lettere.

## Historikk
Opprinnelsen til spillet er ukjent, men det har sannsynligvis oppstått på 1800-tallet. 
En enkel variant av spillet blir omtalt i en bok fra 1894 («Traditional Games» av Alice Bertha Gomme). En spiller skriver ned den første og siste bokstaven i et dyrenavn, og den andre spilleren gjetter på de øvrige bokstavene. 

## Strategi
Sjansene til å løse ordet øker hvis man gjetter på det mest brukte bokstavene i alfabetet (på norsk E-R-T-A-S osv.)

En tilsvarende taktikk kan selvsagt brukes av spilleren som ikke gjetter (velge ord som består av lavfrekvente bokstaver), for å gjøre det vanskelig for motstanderen.

## Eksterne lenker
* Multlingual Hangman - Online Hangman-spill på mange språk
Jerevan

**Jerevan** (armensk: Երևան, armensk uttale: ) er hovedstaden og den største byen i Armenia. Den ligger sentralt-vest i landet, langs elva Hrazdan ved foten av fjellet Ararat, på en høyde av rundt 1000 meter over havet. Byen har om lag 1 millioner innbyggere (2011), noe som utgjør en drøy tredjedel av Armenias befolkning.

Jerevan er en av verdens eldste byer som har vært bebodd uten avbrekk. Jerevans historie begynner omkring 782 f.Kr., da festninga Erebumi ble oppført. Stedet hadde strategisk betydning med sin beliggenhet langs Silkeveien, den viktigste handelsruta mellom Europa og Asia. Jerevan har vært kontrollert av både arabere, persere og Det osmanske riket før Russland annekterte byen i 1828. Mellom 1917 og 1991 var landet en del av Sovjetunionen. Jerevan ble Armenias hovedstad rett etter første verdenskrig, i 1918. Byen er i dag landets administrative, kulturelle og økonomiske sentrum.

Som følge av landets økonomiske vekst har byen gjennomgått en stor ansiktsløfting siden begynnelsen av det 21. århundret, og det satses også mer på turisme. I sentrum er det et stort antall uterestauranter og -kafeer. Byen har en rekke kulturinstitusjoner, blant annet Armenias nasjonalgalleri, Matenadaran-biblioteket og Armenias operateater. En annen viktig severdighet er Kaskaden, som inneholder Cafesjian kunstmuseum og som gir utsikt over byen og Ararat. Jerevan ble utnevnt til Verdens bokhovedstad 2012 av UNESCO.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kate Næss

**Kate Næss** (1938–1987) var en norsk lyriker. Hun utga bare tre diktsamlinger – i perioden 1962 til 1969 – men regnes som en av de mest interessante norske lyrikere fra 1960-åra. Jan Erik Vold har kalt henne «sekstitallets hemmelige dronning».

Hun viser en sterk billedskapende evne i diktene sine, og bildene befinner seg ofte i grenselandet mellom drøm og absurd virkelighet. Diktene hennes kan være utadvendte og hverdagsnære, men hun kan også dikte om livsangst og fremmedfølelse i sensymbolistisk tradisjon.

Næss var en av pionerene i Club 7 i Oslo og en av de første som opptrådte i jazz & poetry-sjangeren i Norge. Hun gjendikta også amerikansk og tysk lyrikk.

## Diktsamlinger
* *Billedskrift*, 1962
* *Mørkerommet*, 1964
* *Blindgjengere*, 1969

## Referanser


## Eksterne lenker
* Fagerborg skole: Kate Næss, med bilde