open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Temuco

**Temuco** er en by sentralt i Chile. Den har 282&nbsp;415 innbyggere (2017). Byen er et handels- og jordbrukssentrum.

## Historie
I 1552 nådde Pedro de Valdivia området, men grunnleggelsen av bosetninger der i mapuchenes område viste seg helt mislykket. Mange nybyggere og soldater ble drept i sammenstøtene. Pedro de Valdivia falt selv i 1553 i slaget ved Tucapel. Da Pelantaro i 1592 ble valgt til mapuchenes nye toqui. ble samtlige europeiske bosettinger sør for elven Biobio ødelagt. Fra 1602 trakk spanjolene seg tilbake fra området.

Etter den chilenske uavhengigheten ble festningen Temuco offisielt grunnlagt den 24.&nbsp;februar&nbsp;1881, for å kunne kontrollere bedre det mapucheområde som nettopp var blitt erobret.

En historisck jernbanebro med 11 buer på 35&nbsp;m krysser elven Río Cautín. Byggingen ble betrodd den belgiske ingeniør Gustave Verniory (en elev av Gustave Eiffel). Broen kunne krysses for materialier i 1896, stod ferdig i mai 1898 og ble åpnet av president Federico Errázuriz Echaurren den 13.&nbsp;november&nbsp;1898.

Den 22.&nbsp;mai&nbsp;1960 ble Chile rammet av et kraftig jordskjelv (verdens kraftigste som var blitt målt til da) med en styrke på 9,5 momentmagnituder. I Temuco var styrken på 8,0.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Punta Arenas

**Punta Arenas** er en by og kommune helt sør i Chile. Kommunen har 131&nbsp;592 innbyggere (2017). Punta Arenas er hovedstad i Region XII Magallanes y de la Antártica Chilena. Den ligger ved bredden av Magellanstredet, og er verdens sørligste by med over 100&nbsp;000 innbyggere.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sudeste

**Sudeste** er den sørøstlige regionen i Brasil og består av delstatene Espírito Santo, Minas Gerais, Rio de Janeiro og São Paulo. Dette er den mest velstående regionen av Brasil og står for omkring 60 % av Brasils BNP.

## Fakta

*Areal: 927 286 km² (12 %) 
*Befolkning: 72 300 000 innbyggere (77,96 innb&nbsp;/km², 38 %) 
*BNP: ~320bi US$ (58,5 %) 
*Klima: Tropisk langs kysten og i nordvest. Halvtørt i nord og temperert klima i sør.
*Største byer: São Paulo (10&nbsp;405&nbsp;867); Rio de Janeiro (5&nbsp;851&nbsp;914); Belo Horizonte (2&nbsp;232&nbsp;747); Guarulhos (1&nbsp;071&nbsp;268); Campinas (968&nbsp;172); Nova Iguaçú (915&nbsp;366); São Gonçalo (889&nbsp;828); Duque de Caxias (770&nbsp;865); São Bernardo do Campo (701&nbsp;289); Osasco (650&nbsp;993); Santo André (648&nbsp;443); São José dos Campos (538&nbsp;909); Contagem (537&nbsp;806); Ribeirão Preto (505&nbsp;053); Uberlândia (500&nbsp;488); Sorocaba (494&nbsp;649); Niterói (458&nbsp;465); Juiz de Fora (456&nbsp;432); Santos (412&nbsp;243), Vila Velha (357&nbsp;952), Bauru (310&nbsp;000), Vitória (291&nbsp;941)

## Se også
* Delstater og regioner i Brasil

## Eksterne lenker
*
Linus

**Linus** er et mannsnavn av gresk opprinnelse, som også ble brukt av romerne. I gresk mytologi var Linus navnet på flere av sønnene av Apollo. Navnet er også kjent gjennom pave Linus og tegneserien Knøttene. En navnebærer er også den finsk-amerikanske programvareingeniøren Linus Torvalds.

## Etymologi
*Linus* har flere opprinnelser. Det er:
# en latinsk form av greske *Linos* (gresk: Λινος), som betyr «lin». Navnet kan muligens være relatert til klagesangen med refrenget *oi lann, ai lenn*, «ve oss». 
# en kortform av navn som slutter på *-linus*.
# en maskulin form av *[[Lina]]*.

*Lino* er en italiensk, spansk og portugisisk form av navnet. *Linas* er en litauisk form av navnet.

## Utbredelse
*Linus* er kjent brukt i Sverige fra 1810, og i Norge fra 1836. I Norge har navnet tradisjonelt vært mest brukt i Møre og Romsdal, spesielt på Tustna, men var ikke blant de mest brukte navnene i landet. I nyere tid har navnet vært vanlig i Norge fra 2000-årene og hadde en popularitetstopp med 0,5 % i 2007.

I Sverige har *Linus* vært mest brukt fra 1980-årene.

*Linus* og relaterte navn har navnedag i flere land, oftest 23. september.

|}

## Kjente personer med navnet

Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
* Pave Linus, Apostelen Peters etterfølger
* En person nevnt at Paulus i Andre brev til Timoteus, muligens identisk med pave Linus
* Linus Yale Sr. (1797–1858), amerikansk oppfinner
* Linus B. Comins (1817–1892), amerikansk politiker
* Linus Yale Jr. (1821–1868), amerikansk mekanisk ingeniør og oppfinner av låsemekanismer
* Linus Pauling (1901–1994), amerikansk kjemiker og fredsaktivist, dobbelt Nobelprisvinner
* Linus Roache (født 1964), britisk skuespiller
* Linus Torvalds (født 1969), finsk-amerikansk programvareingeniør, skaperen av Linux-kjernen
* Linus Sandgren (født 1972), svensk filmfotograf
* Linus Sebastian (født 1986), canadisk YouTuber og teknologiprofil

## Annen bruk av navnet
### Mytologiske personer
* Tre sønner av guden Apollon:
** Sønn av Apollon og Urania, som ble drept av Apollon under en tevling
** Sønn av Apollon og Psamathe, som ble satt bort til gjetere som barn, og revet ihjel av hunder da han ble voksen
** Sønn av Apollon og Terpsikhore, som lærte Orpheus og Herakles å spille på lyre, og som ble drept av Herakles med sin egen lyre.
### Fiktive personer
* Linus van Pelt i tegneserien *[[Knøttene]]* (figurens norske navn er Espen)

* Linus av Hox i bokserien om Nelia av Gro Fykse (Nelias gåte, Nelias natt, Nelias sorg)

### Annet
* En asteroide som går i bane rundt 22 Kalliope

## Referanser


## Eksterne lenker
Linus (pave)

Ifølge Tertullian ble Peter etterfulgt av Klemens I, men dette er i strid med alle andre kilder. Offisielt regnes Linus som paven som etterfulgte Peter, men det er uklart når dette skjedde. Peter led martyrdøden i 64 eller 67, og de fleste kilder oppgir at Linus ble pave i 67 eller 68. Den hellige stol skriver i sin offisielle paveliste at det var i 68. Eusebius av Cæsarea hevder at det var i 69, *[[Catholic Encyclopedia]]* oppgir 64, *[[Liber Pontificalis]]* 56 og *[[Den liberianske katalog]]* 55. Det er mulig at han var Peters hjelpebiskop fra 55 eller 56, og at dette førte til den tidlige dateringen i noen kilder. 

Ifølge Ireneus av Lyon, i *Adversus haereses* III.iii.3, var pave Linus identisk med den Linus som avslutter Paulus' Andre brev til Timoteus, 4,21: «*Evbolos, Pudens, Linus, Klaudia og alle våre søsken hilser deg.*» Det kan være en senere navneforveksling. 

Svært lite er kjent om hans liv. Han skal ha blitt født i Volterra i Toscana. Foreldrene het muligens Herculaenus og Claudia. En del skrifter er tidligere tilskrevet Linus, men disse har vist seg å være fiktive eller usikre. Det ble lenge hevdet at han nedfelte et påbud om at kvinner skulle dekke til hodet i kirken, men dette regnes nå som svært tvilsomt. En beretning om Peters og Paulus' martyrier, på latin, ble også lenge hevdet å være Linus' verk, men det er fastslått av det ble skrevet på 500-tallet. 

Det er også noe uklart når han døde. De fleste mener det var i 79, men dateringen varierer mellom 67 og 81. Ifølge *Liber Pontificalis* døde han som martyr, mens Ireneus av Lyon sier han døde en naturlig død. Siden det ikke pågikk noen kristenforfølgelse på hans tid, er det usannsynlig at han led martyrdøden. 

Hans minnedag er den 23. september. Dette er dødsdagen som oppgis i *Liber Pontificalis*, knyttet til det tvilsomme martyriet. Datoen er likevel beholdt, da man ikke har bedre alternativer som gjør det hensiktsmessig å gjøre om på tradisjonen. 

Han skal ha blitt gravlagt på Vatikanhøyden, og i 1615 da Urban VIII fikk foretatt arbeider i Peterskirken, deltok den italienske kirkehistorikeren Francesco Maria Torrigio (1580-1649) i og skrev om undersøkelser og åpning av graver i kirkens krypt i *Le sacre grotte Vaticane* («Vatikanets hellige grotter»). Undersøkelsene foregikk under overoppsyn av kardinal Giovanni Evangelista Pallotta (1548-1620). På en sarkofag ble det funnet innskriften LINUS, og gravstedet ble dermed tilskrevet paven av samme navn; men senere er det påpekt at det kan dreie seg om de siste bokstavene i et lengre navn, som Aquilinus. Gravstedets plassering er bevis for at dette ikke kan være Linus' grav.

## Referanser
Daler

:*For terrengformasjonene, se [[dal]]*

En **daler** er et eldre navn på en stor sølvmynt. Betegnelsen «daler» kommer av den tyske forkortelsen *thaler*, som kom av at mynten først ble preget i Joachimsthal (tsjekkisk: *Jáchymov*) i Böhmen i Tsjekkia omkring 1518. Denne daleren veide en unse (ca. 27,2 gram), og sølvinnholdet var 25,984 gram (ca. 95,5 %). 

Mynten ble snart populær og ble innført i flere land (Tyskland: *taler*; Nederland: *daler*, senere *daalder*; Portugal: *dolera*; England/USA: *dollar*; Tsjekkia og Slovenia: *tolar*; Belarus: *Таляр*, *Taler*) 

## Daleren i Norge
I Danmark ble den første daleren slått under Christian III i 1537, og fra 1544 til 1813 var riksdaleren hovedmynt i Danmark og Norge.

Den første daleren som ble slått i Norge, er Gimsøydaleren, som ble preget i 1546 på Gimsøy kloster utenfor Skien.

Fortsatt under Christian III ble daleren delt i 3 mark, og i slutten av 1500-tallet i fire mark. Fra 1625 gikk det 4 ort = 6 mark på daleren, og hver mark ble igjen delt i 16 skilling.

På 1600-tallet brukte en også slettedaler (entall: slett daler) som var mindre verd, nemlig fire mark eller 64 skilling.

I 1813 ble riksbankdaleren innført. Den var hovedmynt i Norge til 1816, og i Danmark til 1854. Fra 1816 til 1875 var speciedaler hovedmynt i Norge. På speciedaleren gikk det 5 ort, som igjen var verd 24 skilling per ort, altså 120 skilling på en speciedaler.

Ved den skandinaviske myntreform i 1873 ble kronen innført som myntfot i Danmark og Sverige. I Danmark ble *rigsdalerens* verdi fastsatt til 2 kroner. I Sverige ble *riksdaler riksmynt*, verd 1/4 speciedaler, allerede fra 1855 inndelt etter desimalsystemet i 100 öre, og ved myntreformen ble 1 riksdaler = 1 krone. Norge sluttet seg til myntunionen i 1875, og verdien av speciedaleren ble da satt til 4 kroner.

## Se også
* Norske mynter
* Norske måleenheter
* Husumdaler

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Gimsøydaleren, Norges mest ettertraktede mynt, artikkel hos Norgeshistorie.no
Frikirken

**Frikirken**, offisielt **Den Evangelisk Lutherske Frikirke**, er et protestantisk kirkesamfunn i Norge. I likhet med Den norske kirke, som den er sprunget ut fra, bygger Frikirken på den evangelisk-lutherske lære. Frikirken har derimot en synodisk kirkeordning og har alltid vært uavhengig av staten.

Per 2025 hadde kirkesamfunnet 18 797 tilskuddstellende medlemmer fordelt på 82 menigheter over hele Norge. Det gjør Frikirken til det nest største evangelisk-lutherske kirkesamfunnet i Norge i 2025, etter Den norske kirke.

## Historie
Den første menigheten ble etablert i Moss i 1877 med Herman Hundere som menighetsvalgt forstander (pastor). Prestene Paul Peter Wettergreen, som ordinerte Hundere ved opprettelsen, og Johan Storm Munch var også sentrale personer. Etableringen skyldtes langvarig misnøye med statskirkens kontroll, prestens autoritet og dominans, samt de tvungne ritualer skriftemål og trosbekjennelse ved konfirmasjon. I løpet av 1877 og 1878 ble det organisert likesinnede frimenigheter i Arendal, Halden, Risør, Kristiansand og Oslo. I 1878 møttes utsendinger fra menighetene hos Wettergreen i Arendal for å etablere Frikirken som et kirkesamfunn, og bestemte den synodiske kirkeordningen. De var inspirert av Den skotske frikirke, som brøt ut av Den skotske kirke i 1843. Viktige forutsetninger for opprettelsen av Frikirken var Dissenterloven av 1845 og opphevelsen av Konventikkelplakaten i 1842. I tillegg bidro vekkelsene ved Gustav Adolf Lammers og Gisle Johnson innenfor Lutherstiftelsen og Indremisjonen.

## Organisasjon
Frikirken består av *lokale* menigheter, som ledes av pastor og et *eldsteråd*, bestående av menn (og, siden 2005, også kvinner) som kalles og ordineres av menigheten lokalt. Diakontjenesten omfatter oppgaver i kirken hvor det ikke behøves ordinasjon. Både menn og kvinner kan være diakoner.

*Synoden* ledes av *synodeformannen* og er Frikirkens høyeste organ. Synoden består av representanter for samtlige menigheter, og har ansvar for fellesarbeid. Organet utvikler kirken gjennom nye lover og reglement.

Frikirken er delt inn i fem *tilsynsområder*, som igjen overvåker de lokale menigheter.
I 2003 var det totale medlemstallet 9424 personer (dersom man medregner personer med begrenset medlemskap og barn, er antallet 21.815). De 9424 medlemmene er fordelt på tilsynsområdene som følger: 1052 (Nordre), 3134 (Sørvestre), 1655 (Sørøstre), 908 (Vestre), 2675 (Østre). Synodeformann er Tor Erling Fagermoen.

Frikirken har en egen ungdomsorganisasjon, FriBU, og driver misjonsvirksomhet gjennom Frikirkens Israels- og Ytremisjon.

## Se også
*Frikirker
*Lavkirkelig

## Referanser


## Litteratur
*
*
*
*

## Eksterne lenker
* 
*
Annie Skau Berntsen

**Annie Margaret Skau Berntsen, «Søster Annie»** (1911–1992) var en norsk misjonær som virket i Kina og Hongkong. 

## Liv og virke
Annie Skau var datter av verftsarbeider Johan Fredrik Skau (1887–1975) og stortingsrepresentant Marie Skau.  Hun var søster til justisminister Bjørn Skau (1929–2013) og fagforeningslederen Leif Skau (1916–1992).  

Hun var utdannet sykepleier, og arbeidet først som sykepleier både på Ullevål sykehus i Oslo og ved Dikemark psykiatriske sykehus i Asker.

Hun ble sendt til provinsen Shaanxi det nordlige Kina av Det Norske Misjonsforbund, dit hun ankom 23. desember 1938. Hun var da 27 år gammel. På denne tid lå Kina i krig med Japan, og hun måtte derfor reise dit via Hanoi i Vietnam. Reisen varte i to måneder.

Med sine 190 cm var hun den høyeste kvinnen lokalbefolkningen hadde sett. Hun ble værende i Kina fra da av og under hele andre verdenskrig. Neste gang Søster Annie reiste tilbake til Norge, var i 1945 da hun ble i hjemlandet i ett års tid. Høsten 1946 reiste hun tilbake til Kina. 

I tiden som fulgte var det vanskelig å drive misjonsarbeid i Kina, ettersom Mao Zedongs styrker etterhvert la under seg hele Fastlands-Kina. Folkerepublikken Kina ble opprettet i 1949, og Søster Annie ble på den tid fengslet to ganger; i 1949 og 1950. I 1951 måtte hun forlate Kina. Etter kommunistenes seier ble det umulig å fortsette som utenlandsk misjonær i Kina. 

Fra 1952 drev hun et hjelpearbeid blant kinesiske flyktninger i Hongkong, der hun ble  medstifter til tuberkulose-sanatoriet Håpets Havn. I 1966 giftet hun seg med Reidar Owren Berntsen (1899–1990).

I 1963 ble hun utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. I 1979 ble hun tildelt den britiske imperieordenen, Order of the British Empire. Hun ble landskjent i Norge da hun av Harald Tusberg ble portrettert i NRK-programmet «Dette er ditt liv». 

## Litteratur
;Av henne
* 
* 
* *Lovely on the Mountains*, Hongkong

;Om henne
* 
* 
** 
* 
* 
* Sverre S. Amundsen og Svenn Otto Brechan: *Søster Annie – barnas beskytter : en biografi for ungdom*, Ansgar, 1989 – ISDN 82-503-0889-1
* 
* Haven of Hope Christian Service og Haven of Hope Evangelistic Fellowship (utg.): *A Grain Of Wheat ─ A Memorial Album of Sister Annie Skau Berntsen*, Hongkong, 1994
* Haven of Hope Christian Service og Haven of Hope Evangelistic Fellowship (utg.): Trails of Glad Tidings in Shaanxi (på kinesisk, med engelsk oversettelse), Hongkong
* Haven of Hope Christian Service og Haven of Hope Evangelistic Fellowship (utg.): 荒原上 (kun på kinesisk). Hongkong

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Haven of Hope Christian Service
Thomas Fasting

**Thomas Fasting **(1769–1841) var en norsk sjøoffiser og statsråd. Han var leder av sjøforsvaret våren 1814, statsråd uten portefølje 13. oktober til 4. november samme år, medlem av statsrådsavdelingen i Stockholm i sju perioder mellom 1817–1836, og minister for sjøforsvaret i åtte perioder mellom 1815–1839, samt leder for departementet for hæren i 1828–30 og 1832–33.

Før han startet sin politiske løpebane hadde han i 25 år vært knyttet til den danske marinen blant annet som sjef på orlogsfartøyet «Ærøe» i Dansk Vestindia. Han hadde også vært deltaker under slaget på reden i København i 1801.

Fasting var innehaver av Dannebrogordenen og Sverdordenen.

## Statsrådsposter

* 13. oktober 1814 supplert inn i statsrådet etter at Christian Frederik hadde lagt ned kronen; uten portefølje; fratrådte 4. november etter kongevalget
* Fra 31. mars 1815; sjef for det nyopprettede Marinedepartementet
* Fra november 1817; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra desember 1818; sjef for Marinedepartementet
* Fra mai 1820; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra august 1821; sjef for Marinedepartementet
* 1.–21. mai 1824; også sjef for Revisjonsdepartementet
* Fra august 1824; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra 16. september 1825; sjef for Marinedepartementet
* Fra september 1826; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra oktober 1826; sjef for Marinedepartementet
* Fra desember 1828; også sjef for Armédepartementet
* Fra januar 1830; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra januar 1831; sjef for Marinedepartementet
* Fra august 1832; også sjef for Armédepartementet
* Fra juli 1833; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra september 1834; sjef for Marinedepartementet
* Fra juni til november 1836; ved statsrådsavdelingen i Stockholm
* Fra desember 1836; sjef for Marinedepartementet
* Avskjed fra statsrådet 17. oktober 1839

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marinedepartementet

**Marinedepartementet** i Norge ble opprettet 17. november 1818 og erstattet det tidligere 7. departement for sjømilitæretaten. Havne- og kanalvesenet, som tidligere hadde hørt inn under 5. departement, ble lagt inn under det nye departementet. Karantenevesenet hadde ikke hørt inn under noe departement tidligere, men ble nå lagt innunder Marinedepartementet.

Ved kongelig resolusjon 6. juni 1861 ble Marinedepartementet og Postdepartementet slått sammen til Marine- og postdepartementet, mens Karantenevesenet ble lagt inn under Indredepartementet.

1. september 1885 ble departementet slått sammen med Armédepartementet til Forsvarsdepartementet.

## Statsråder
* Jens Schow Fabricius (konst.), 1818
* Thomas Fasting, 1818–1820
* Jonas Collett, 1820
* Mathias Otto Leth Sommerhielm, 1820–1821
* Thomas Fasting, 1821–1824
* Poul Christian Holst, 1824–1825
* Thomas Fasting, 1825–1826
* Hans Hagerup Falbe, 1826–1827
* Thomas Fasting, 1827–1830
* Nicolai Johan Lohmann Krog, 1830–1831
* Thomas Fasting, 1831–1833
* Nicolai Johan Lohmann Krog, 1833–1834
* Thomas Fasting, 1834–1836
* Nicolai Johan Lohmann Krog, 1836
* Thomas Fasting, 1836–1839
* Hans Christian Petersen, 1839–1840
* Valentin Christian Wilhelm Sibbern, 1840–1841
* Hans Christian Petersen, 1841–1843
* Valentin Christian Wilhelm Sibbern, 1843–1844
* Hans Christian Petersen, 1844–1845
* Henrich Herman Mejer Foss, 1845–1848
* Ole Wilhelm Erichsen, 1848–1852
* Niels Andreas Thrap (konst.), 1852–1853
* Hans Christian Petersen, 1853
* Ole Wilhelm Erichsen, 1853–1856
* Henrik Steffens Hagerup, 1856–1857
* Hans Christian Petersen, 1857
* Henrik Steffens Hagerup, 1857
* Hans Christian Petersen, 1857–1858
* Henrik Steffens Hagerup, 1858–1859
* Hans Christian Petersen, 1859–1860
* Jacob Worm Skjelderup (konst.), 1860
* Ketil Motzfeldt, 1860
* Harald Nicolai Storm Wergeland, 1860–1861
* Ketil Motzfeldt, 1861
* August Christian Manthey, 1861

## Kilder
*Riksarkivet: Marinedepartementet 1819-1861
*regjeringen.no: Norske regjeringer 1814–1905
Ulykkene i Vestisen

**Ulykkene i Vestisen** rammet flere norske skuter i Vestisen mellom Grønland og Jan Mayen mens de deltok i den årvisse selfangsten i april/mai.
__NOTOC__
Rundt 7.-9. april 1917 forsvant sju fangstskuter og over 80 mann omkom. Blant skutene var «Admiralen» og «Arctic» fra Ålesund. 18. august dro «Flemsøy» med Johannes Brandal og  Johan Olsen ut for å lete etter spor. De fant en fangstbåt og en skipsside.

Under en orkan 9.-10. april 1933 forliste sju skuter og tretten mann omkom. Elleve omkom fra «Håkon» av Tromsø med besetning på 22 og Olaf Eriksen som skipper. To menn ble slått overbord, en fra «Susan» av Hammerfest og Anders Vik fra Hillesøy på Tromsøskuten DS «Selis» (som ikke forliste).

I april 1939 forsvant «Polar» og «Vikfjeld» fra Tromsø med 28 mann.

Omkring 5. april 1952 var det 53 norske fangstskuter i Vestisen, hvorav sju forliste i en kraftig storm. Av disse forsvant fem: «Ringsel», «Brattind» og «Vårglimt» fra Troms og «Buskøy» og «Pels» fra Sunnmøre, og 78 mann omkom. Tross mange døgns omfattende søk med fly og marinefartøyer fant man ingen spor etter skutene. Det første fartøyet som forliste, var Møre-skuten «Vestis», men mannskapet berget seg.

## Se også
* Norske katastrofer og store ulykker

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
*
Dorchester

**Dorchester** kan vise til:

## Steder i England
Stedsnavnet Dorchester er opprinnelig fra England, og spredde seg med puritanere som utvandret fra Dorset. 

*Dorchester (Dorset), administrasjonsbyen i Dorset, England
*Dorchester-on-Thames, landsby i Oxfordshire, England
**herunder Dorchester bispedømme
*The Dorchester, luksushotell i London

## Steder i USA
*Dorchester (Massachusetts)
*Dorchester (Illinois)
*Dorchester (Nebraska)
*Dorchester (New Hampshire)
*Dorchester (Texas)
*Dorchester (Wisconsin)
*Dorchester (Maryland)

*Dorchester County

## Steder i Canada
*Dorchester (Ontario)
*Dorchester (New Brunswick)
Vilnius bykommunevåpen

**Vilnius bykommunevåpen** er byvåpenet til Vilnius by. Det viser St. Kristoffer som vader i vannet og bærer Jesubarnet på sine skuldre. Byen fikk sitt byvåpen i dens sjuende år, dvs. i 1330. Men i hedensk tid, dvs. før 1400, bar byvåpenet til Vilnius bildet av Titan Alkis, helten i de gamle litauiske legender, som bar sin kone Janteryte over elven på sine skuldre.

Det motto er *Unitas, Justitia, Spes*, Latin for «Enhet, Rettferdighet, Håp».
Vestisen

**Vestisen** er et belte av drivis utenfor Grønlands østkyst, men vest for Jan Mayen. Det kalles også Vesterisen.Drivisen har revet seg løs fra Polhavet, det dreier seg om 350-1.200 milliarder kubikkmeter daglig. Polarisen er rundt tre meter tykk og driver sørover med havstrømmene. Selfangsten har normalt forgått på drivis-beltet mellom 70 og 75 grader nord, 20-30 km inne i islandskapet dit hunnselen søker for å føde. 

I mars-april er Vestisen et yndet ynglested for grønlandssel og klappmyss. Isforholdene er imidlertid ustabile i dette området og varierer fra år til år. Over hundre norske fangstmenn har omkommet, blant annet i de tre ulykkene i Vestisen (1917, 1933 og 1952).

Isdekket er nå i tilbakegang på grunn av global oppvarming. Dette har ført til nedgang i bestandene for dyrelivet, særlig for klappmyss som kaster ungene på Vestisen. Både mangel på egnede kasteområder og sulten isbjørn fra Svalbard er antatt å være ansvarlig for tilbakegangen.

## Referanser
Pinneleken

**Pinneleken** (engelsk: *Poohsticks*) er et spill som går ut på at deltakerne samtidig slipper pinner i en elv på den ene siden av en bro for så å gå på andre siden av broen for å se hvilken av deltakernes pinne som har kommet først frem.

Leken ble først nevnt i A. A. Milnes *[[Huset på Bjørnehjørnet]]* (1928), den andre av bøkene om Ole Brumm.

Det har siden 1984 vært arrangert et årlig verdensmesterskap i pinneleken (*The World Poohsticks Championships*) på Little Wittenham Bridge ved landsbyen Dorchester-on-Thames i Oxfordshire i England. Mesterskapet hadde opprinnelse som en innsamlingsaksjon for Royal National Lifeboat Institution og blir organisert av Sinodun Rotary Club. Det 30. verdensmesterskapet som skulle vært arrangert i mars 2013 ble avlyst med planlagt nytt arrangement i oktober.

Poohsticks Bridge i Ashdown Forest utenfor Hartfield i East Sussex, England, har fått navn etter leken.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmesiden til Verdensmesterskapet i pinneleken  
* Historien om Ole Brumm-pinneleken og litt annet
* Pooshsticks Bridge. Privat reisebeskrivelse og bilder.
Utjevningsmandat

**Utjevningsmandat** er et mandat (en partirepresentant) som blir tildelt for å sikre at de politiske partiene ved et stortingsvalg får en større forholdsmessig representasjon etter stemmetallene på landsbasis enn det tildelingen av distriktsmandater tilsier. Ordningen med utjevningsmandater brukes også blant annet ved valg til Folketinget i Danmark, og til Sveriges riksdag og regionvalg i de svenske regionene.

## Norge
Det politiske valgsystemet ved stortingsvalg har flere ganger ført til en *skjev* fordeling mellom partiene. Dette skyldes at valgoppgjøret skjer fylkesvis, slik at hvis 4–5 mandater fra et valgdistrikt (fylke) skal fordeles på 7–8 partier, kan det ikke bli en mandatfordeling som fullt ut representerer de stemmeberettigedes stemmer. Flere partier kan derfor ikke bli representert. For å rette på dette ble det i 1989 innført en ordning med åtte utjevningsmandater.

For at et parti skal kunne få et utjevningsmandat må det ha passert en sperregrense, det vil si oppnådd en oppslutning på minst fire prosent på landsbasis (Grunnloven §&nbsp;59). Det er derimot ingen sperregrense for valget av distriktsrepresentantene.

Fra og med stortingsvalget 2005 ble det innført ett utjevningsmandat fra hvert fylke, og den gamle ordningen med åtte utjevningsmandater fordelt på hele riket falt bort. 
Det velges dermed 169 stortingsrepresentanter: 150 som distriktsrepresentanter og 19 som utjevningsrepresentanter.

Ordningen med utjevningsmandater kan medføre at et parti som oppnår lav oppslutning i et fylke likevel mottar et utjevningsmandat der på grunn av oppslutningen i resten av landet. Ved valget i 2005 fikk Venstre 5,9 prosent av stemmene på landsbasis og fikk i alt 10 mandater, hvorav fire utjevningsmandater. Ett av Venstres utjevningsmandater gikk til Finnmark, hvor representanten Vera Lysklætt ble valgt inn selv om partiet i fylket kun mottok 826 stemmer, eller 2,2 prosent av stemmene. Med andre ord ble Lysklætt innvalgt av Venstres velgere i andre fylker enn Finnmark – partiet hadde et stort antall reststemmer i det sentrale østlandsområdet som virket inn her. Høyre mottok til sammenligning 3&nbsp;439 stemmer i Finnmark, en oppslutning på 9,3 prosent og lå nærmest til å vinne et mandat (Sosialistisk Venstreparti lå nærmest til å tape sitt mandat, med 4&nbsp;768 stemmer), men mistet likevel sitt ene finnmarksmandat. 

En ordning med utjevningsmandater ved fylkestingsvalgene, for å sikre representasjon fra alle kommuner i et fylke, ble praktisert fra 1975 til 1999.

## Sverige
Fra og med 1970 brukes et lignende system med utjevningsmandater ved valg til Sveriges riksdag og til regionvalg, tidligere kalt landstingsvalg (valg til de svenske fylkestingene). Det er det en sperregrense på fire prosent til Riksdagen, og en grense på tre prosent i regionvalgene. Siden 1976 er det 39 utjevningsmandater i riksdagsvalget. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* http://www.regjeringen.no 2009: ''Valgoppgjør: hvem blir valgt ved stortingsvalg''
Macaulay Culkin

**Macaulay Macaulay Culkin Culkin** (født **Macaulay Carson Culkin**; 1980) er en amerikansk skuespiller og musiker.

Han er ofte omtalt på som en av de mest suksessrike barneskuespillerne i 1990-årene, ble plassert på 2. plass på VH1s liste over de «100 største barnestjernene», og var i perioden 1990–1994 den best betalte barnestjernen noensinne. Culkin hadde gjennombrudd som barneskuespiller med hovedrollen som Kevin McCallister i de to første filmene av ''Alene hjemme''-filmserien (1990 og 1992), som han ble nominert til en Golden Globe-pris for «beste skuespiller – filmmusikal eller komedie». Han spilte også hovedroller i filmene *My Girl – Mitt første kyss*&nbsp;(1991), *Den gode sønn*&nbsp;(1993), *The Nutcracker*&nbsp;(1993), *Getting Even with Dad*&nbsp;(1994), *Bøkenes herre*&nbsp;(1994) og *Richie Rich*&nbsp;(1994).

Culkin tok en pause fra skuespill i 1994. Han returnerte i 2003 med en gjesteopptreden i TV-serien *[[Will & Grace]]* og en rolle i filmen *Party Monster*. Han skrev en selvbiografi, *[[Junior (roman)|Junior]]*, som ble utgitt i 2006. Han spilte en hovedrolle i *[[American Horror Story: Double Feature]]*, den tiende sesongen av antologiserien *[[American Horror Story]]*.

Han var medgründer av New York-komedierockebandet The Pizza Underground, som han var vokalist for. I 2016 uttalte Culkin at The Pizza Underground hadde gått fra hverandre og at deres neste album ville være deres siste. Han er for tiden utgiver og administrerende direktør for Bunny Ears, et satirisk popkulturnettsted og podcast.

Han har også mottatt en MTV Movie-pris fra tre nominasjoner og en Young Artist-pris.

## Privatliv
### Vennskap med Michael Jackson
Michael Jackson var også en av hans nære venner og er med i Jacksons musikkvideo til singelen *Black or White* fra 1991, og Macaulay er gudfar til Jacksons barn Paris Jackson, Prince and Michael Jr.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
West Dorset

**West Dorset** er et administrativt distrikt i Dorset, England. Administrasjonssenteret er Dorchester. Denne byen er også administrasjonby for grevskapet. 

Andre viktige byer i distriktet er Sherborne, som en periode var hovedstad i Wessex, og kystbyene Lyme Regis og Bridport på *[[Jurassic Coast]]*, som er et verdensarvsted. 

## Byer og landsbyer

*Abbotsbury, Allington, Alton Pancras, Askerwell
*Batcombe, Beaminster, Beer Hackett, Bettiscombe, Bincombe, Bishops Caundle, Bothenhampton, Bradford Abbas, Bradford Peverell, Bradpole, Bridport, Broadmayne, Broadwindsor, Buckland Newton, Burstock, Burton Bradstock, Castleton, Cattistock, Caundle Marsh, Cerne Abbas, Charminster, Charmouth, Cheselbourne, Chetnole, Chickerell, Chideock, Clifton Maybank, Compton Valence, Corscombe, Crossways
*Dewlish, Dorchester
*Evershot
*Fleet, Folke, Frampton, Frome St Quintin, Frome Vauchurch
*Godmanstone
*Halstock, Hermitage, Hilfield, Holnest, Holwell, Hooke
*Langton Herring, Leigh, Lillington, Littlebredy, Litton Cheney, Loders, Long Bredy, Longburton, Lyme Regis
*Maiden Newton, Marshwood, Melbury Bubb, Melbury Osmond, Melcombe Horsey, Minterne Magna, Mosterton
*Netherbury, Nether Compton
*Oborne, Osmington, Over Compton, Owermoigne
*Piddlehinton, Piddletrenthide, Portesham, Poundbury, Powerstock, Poyntington, Puddletown, Puncknowle, Purse Caundle
*Rampisham, Ryme Intrinseca
*Sandford Orcas, Seaborough, Sherborne, Shipton Gorge, South Perrott, Stanton St Gabriel, Stinsford, Stoke Abbott, Stratton, Swyre, Sydling St Nicholas, Symondsbury
*Thorncombe, Thornford, Tincleton, Toller Porcorum, Tolpuddle, Trent
*Warmwell, West Knighton, West Stafford, Whitechurch Canonicorum, Winterborne Monkton, Winterborne St Martin, Winterbourne Abbas, Winterbourne Steepleton, Woodsford, Wootton Fitzpaine
*Yetminster
## Eksterne lenker
*
Beaminster

**Beaminster** er en liten by i Dorset i England. Den ligger ved veien A3066, mellom Bridport og Crewkerne, i dalen elven Brit renner gjennom. Den er omtrent 24&nbsp;km nordvest for Dorchester, som er fylkets hovedby. Den er lokalisert i en bolleformet dal nær kilden for den lille elven Brit. Byen er kjent for Beaminsterfestivalen, en årlig ni dager lang musikk- og kulturfestival. I henhold til folketellingen i 2013 er det beregnet et antall på rundt 3 100 innbyggere i byen. En liten økning fra 2936 i 2001.

Under borgerkrigen var byen på parlamentets side, og ble plyndret av rojalistiske styrker i 1644. Ettersom jernbanen ikke ble lagt til Beaminster 1800-tallet, som med mange andre byer, opplevde den ikke tilsvarende vekst, og den er derfor en av de minste byene i Storbritannia. Byens historie er preget av framstilling av ull og lerret. Byen hadde tre storbranner på 1600- og 1700-tallet, den første av disse, som skjedde under borgerkrigen, ødela bortimot byens struktur. Sognekirken er kjent for sin arkitektur, særskilt sitt flotte tårn.

## I kulturen
Beaminster er omtalt som «Emminster» i det fiktive Wessex til forfatteren Thomas Hardys roman *Tess of the d'Urbervilles*.

William Barnes, Dorsets poet fra 1800-tallet og som skrev på dialekt, omtalte Beaminster:

:*Sweet Be'mi'ster, that bist a-bound*
:*By green and woody hills all round,*
:*Wi' hedges, reachen up between*
:*A thousand vields o' zummer green.*

## Referanser


## Litteratur
* Newman, John; Pevsner, Nikolaus (1972): *Dorset. The Buildings of England*. Harmondsworth: Penguin Books. ISBN 0-14-071044-2. s. 84–89

## Eksterne lenker
* 
*
Lyme Regis

**Lyme Regis** er en kystby i Dorset i England. Den ligger 40&nbsp;km vest for Dorchester og 40&nbsp;km øst for Exeter. Den er lokalisert i bukten Lyme Bay ved kysten av Den engelske kanal og på grensen av grevskapene Dorset–Devon. Den liker å kalle seg for *Dorsets perle*. Byen er kjent for sine fossiler som er funnet i klipper og strender, som er en del av det som kalles kommersielt for *[[Jurassic Coast]]* (Jurakysten). Kyststripen er et verdensarvsted. Av byens 3 671 innbyggere (2011) er omkring 45&nbsp;% pensjonister; mange av dem har flyttet dit fra andre steder på grunn av det behagelige klimaet.

Byen ble grunnlagt som en havn på 1200-tallet, og var lenge en av Englands viktigste. 1900-tallet var preget av nedgangstider, og i 1960-årene ble jernbanestasjonen lagt ned. Byen livnærer seg for det meste på turisme. Muren i havnen, kjent som «The Cobb», er omtalt i Jane Austens roman ''Overtalelse'' (1818), men også i John Fowles' roman *[[Den franske løytnants kvinne]]* (1969) og i filmen av samme navn. Fowles er for øvrig født i byen.

I 1685 steg James Scott, 1. hertug av Monmouth, i land i Lyme Regis og startet sitt mislykkede opprør.

I 1812 fant Mary Anning, en fattigjente i tolvårsalderen, fossilet av den første kjente ichtyosaurus under en av sine vandringer langs kystklippene ved Lyme Regis. Hun solgte fossiler til besøkende og ble opphav til den engelske tungekrølleren *She sells seashells on the seashore*. Anning fant også den første kjente plesiosaurus, og flere av hennes funn kan beskues i Natural History Museum i London.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* Offisielt turistnettsted for Lyme Regis
* Byrådet
* Geologi i området Lyme Regis, ved Universitetet i Southampton
* Landslides at Lyme Regis British Geological Survey
* Lyme Regis for turister og besøkende 
*
Avisenes Nyhetsbyrå

**Avisenes Nyhetsbyrå** (**ANB**) er et norsk nyhetsbyrå grunnlagt i 1912 som **Socialdemokratisk Pressekontor**. I 1919 ble navnet endret til **Arbeidernes Pressekontor** og fra 1984 **A-pressens Oslo-redaksjon** (APOR). I 1990 ble byrået organisert som aksjeselskap og byttet 1. september 2001 til dagens navn.

Byrået eies av 31 norske aviser samt A-pressen. ANBs hovedoppgave er å levere aktuelle nyheter til norsk presse, fortrinnsvis lokal- og regionaviser. I tillegg leverer ANB blant annet radio- og TV-sider, fotball- og travtips, forbrukersaker og nyhetsmagasiner.

1. januar 2007 inngikk ANB samarbeid med Norsk Telegrambyrå (NTB). NTB overtok den løpende nyhetstjenesten som ANB hadde levert, mens ANB konsentrerte seg om levering og videredistribusjon av eksklusive saker og tjenester til abonnentene.

## Eksterne lenker
* Avisenes Nyhetsbyrå 
* Siste.no – nyhetsportal til Avisenes Nyhetsbyrå
Transportering

**Transportering** var en straffemetode hvor den dømte ble sendt til en straffekoloni. Normalt lå straffekolonien langt unna hjemlandet. Det var normalt slik at de som fikk en tidbegrensning på straffarbeidet måtte fortsette å bo i området de ble sendt til også etter endt soning. Straffemetoden er mest kjent fra Storbritannia og Frankrike, men også andre land har brukt den.

## Storbritannia

Transportering til Nord-Amerika foregikk fram til 1776, da Uavhengighetskrigen satte en stopper for ordningen. Da hadde det blitt transportert fanger dit gjennom det 17. og 18. århundre. Den største britiske straffekolonien på det amerikanske kontinentet lå i Georgia, og ble åpnet i 1732.

I en periode etter 1776 brukte man fengselsskip for å huse de som tidligere ville blitt transportert til Nord-Amerika. Dette var skrog fra skip som ikke lenger var egnet til seilas, og som lå fortøyd i britiske havner. Forholdene var svært dårlige, med overfylte rom, dårlig hygiene og dårlig kost. Svært mange døde om bord på skipene. Det var også vanskeligere å bruke fangene til straffarbeid. Man så seg om etter nye løsninger, og fra 1787 begynte man å transportere fanger til Australia. Fangen ble i første rekke sendt til New South Wales og Tasmania; sistnevnte, som da var kjent som Van Diemen's Land, var regnet som det verste stedet å havne. De fleste fastboende av europeisk avstamning på Tasmania er etterkommere av enten fanger eller fangevoktere.

Straffangene ble gjerne brukt til å bygge opp infrastrukturen i koloniene. Australia sies ofte å være bygget opp av kriminelle, ettersom en stor del av veiene, gruvene og offentlige bygninger som ble reist der i kolonitiden ble bygd av fanger. Kvinner ble gjerne satt til å arbeide som hushjelper eller gårdsarbeidere.

Etter å ha sont straffarbeidsdelen av dommen, eller ved god oppførsel, bare deler av den, kunne en fange få rett til å bosette seg i området. Å reise hjem var i de aller fleste tilfeller utelukket; det å reise tilbake til hjemlandet var lenge forbundet med dødsstraff ved hengning. For de som fikk en viss frihet var det mulig å stifte familie. Ettersom transportering kunne idømmes for det man i dag vil kalle små forseelser, som nasking av et brød eller et stykke tøy, var mange av de som ble sendt ut knapt det man vil kalle kriminelle etter en moderne målestokk. Andre hadde en kriminell løpebane bak seg, og vendte tilbake til det livet de var vant til. Områdene hvor det lå straffekolonier kunne derfor få et meget røft preg.

## Frankrike

Frankrike sendte sine forbrytere særlig til Fransk Guyana. Der lå det flere fangekolonier, dels på fastlandet og dels på øyer utenfor. Den mest kjente var Djeveløya. De som var dømt for mindre forseelser eller hadde oppført seg godt under soning ute på øyene fikk mulighet til å bo på fastlandet, der man hadde mulighet til å bygge opp en noenlunde normalt liv. På øyene levde fangene i store fengsler, og utførte straffarbeid. Den verste av øyene var Djevleøya, der blant annet den uskyldig dømte Alfred Dreyfus og den senere forfatteren Henri Charrière (*Papillon*) sonet. 

## Litteratur
* 
* .
* .
* .
* .
* 
* 
* 
* 
*
Bjørnsonfestivalen

**Bjørnsonfestivalen** er en årlig litteraturfestival som avholdes i Molde og i Nesset i starten av september. Den ble etablert i 1992 av forfatteren Knut Ødegård, i forbindelse med Molde bys 250-årsjubileum. Festivalen har sitt navn etter forfatteren Bjørnstjerne Bjørnson. 

Bjørnsons engasjement for ytringsfrihet og andre menneskerettigheter er spesielt viktige for festivalen, og hver festivaldag åpnes med en folketale fra en aktuell offentlig person fra festivalens utescene på Gørvellplassen i Molde sentrum. 

Parallelt med festivalavviklingen i Molde avholdes det festivalarrangementer på Nesset prestegård ved Eidsvåg. Dette var Bjørnstjerne Bjørnsons barndomshjem. Faren Peder Bjørnson var sogneprest i Nesset fra 1837 til 1853.

Festivalkontorene er på kulturhuset Plassen, og lokalene deles med Molde bibliotek, Teatret Vårt, Moldejazz og Møre og Romsdal kunstsenter. Festivalsjef siden 2016 er Johild Kosberg Bredin. 

Bjørnsonfestivalens høye beskytter er Kronprins Haakon Magnus av Norge. 

I tillegg til de fem ordinære festivaldagene i september har Bjørnsonfestivalen et helårsprogram. I samarbeid med Nynorsk kultursentrum driver festivalen et tilbud med forfatterturneer til fylkets bibliotek kalt Litteraturhus i Møre og Romsdal.

Festivalen har vært en pådriver for å få Molde inn i nettverket av fribyer for forfulgte forfattere. I den forbindelse ble fredslunden ved Kongebjørka i Molde innviet i 1997. Blant dem som har plantet tre i lunden er Yasar Kemal, Thor Heyerdahl, Amos Oz, Hans Blix, Islands president Vigdís Finnbogadóttir og nobelprisvinnerne Seamus Heaney og Wole Soyinka. 

## Se også
*Bjørnstjerne Bjørnson-Akademiet
*Bjørnsonstipendet

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Torshovteatret

**Torshovteatret** er en teaterscene underlagt Nationaltheatret, med egen kunstnerisk ledelse. Teaterscenen er en del av bygningskomplekset Kulturslottet Soria Moria i Vogts gate 64 på Torshov i Oslo. Torshovteatret ble etablert som scene i 1977, da under navnet *Teatret på Torshov*.

Torshovteatret markerte seg fra starten av som en av Oslos og Norges fremste teaterscener. Det har til tider vært store utfordringer knyttet til driften av scenen på Torshov, både kunstnerisk, politisk og økonomisk. Nationaltheatrets intensjon med underbruket på Torshov er å tilby skuespillerne en arena der de kan eksperimentere kunstnerisk og samtidig teste ut nye organisasjonsformer. I årenes løp har Torshovteatret også klart å trekke nye publikumsgrupper til teatret.

Scenerommet på Torshovteatret er sirkulært og rommer mellom 130 og 200 publikummere i salen og på galleriet.

I starten ble Torshovteatret styrt av gjennom allmøter, noe som var typisk for 1970-tallet. Senere ble dette endret, og skuespillerne ved Nationaltheatret ble gitt muligheten til å gå sammen i små team som kollektivt kunne søke om å lede Torshovteatrets kunstneriske program gjennom noen sesonger. Dette er den styringsmoddelen Torshovteatret har per 2018. Ledergruppen får stilt teaterbygning, fagfolk og et visst budsjett til rådighet for en toårsperiode.

## Ledergrupper (utvalg)

* Torshovgruppa Komilab (2010–2012) bestod av Mariann Hole, Thorbjørn Harr og Jan Gunnar Røise. 
* Torshovgruppa Musikklab (2014–2015) bestod av Lena Kristin Ellingsen, Henriette Steenstrup, Bernhard Arnø, Simon Revholt og Christian Skolmen. 
* Torshovgruppa Sci-fi på Torshov (2017–2018) bestod av Janne Heltberg, Sigurd Myhre, Håkon Ramstad og Herman Bernhoft. 
* Torshovgruppa (2020–2022) Ingen fast kunstnerisk gruppe.

* Torshovgruppa (2026–) består av Marte Engebrigtsen, Petronella Barker og Maria Kristine Hildonen. 

## Torshovgruppa
Torshovgruppa er selve hjertet i Torshovteatrets modell, det er et skiftende ensemble av skuespillere fra Nationaltheatret som får det kunstneriske ansvaret for scenen i en begrenset periode. Ordningen ble etablert samtidig med Torshovteatret i 1977, og har siden vært en av de mest unike strukturene i norsk teaterliv. I stedet for en fast kunstnerisk ledelse, overtar en ny gruppe annethvert eller hvert tredje år, og får full frihet til å forme repertoar, uttrykk og arbeidsmetoder. Resultatet er et teater som stadig fornyer seg, men som likevel bærer en tydelig identitet: eksperimentelt, lekent og skuespillerstyrt. Torshovgruppa fungerer som et laboratorium der ensemblet kan teste nye former, samarbeide med regissører de selv velger, og utforske stoff som kanskje ikke ville funnet plass på Nationaltheatrets hovedscener. Denne rullerende modellen har gjort Torshovteatret til et sted der kunstnerisk risiko ikke bare er tillatt, men forventet og der hver generasjon av Torshovgrupper setter sitt eget avtrykk på teatrets historie.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Torshovteatret på Nationaltheatrets nettsted *nationaltheatret.no*
Hans G. Jensen

**Hans G. Jensen** (født i Horsens i Danmark 13. mars 1856, død 7. september 1922 i Oslo) var formann for Det norske Arbeiderparti 1888&ndash;1889. Han var også den første formannen for Landsorganisasjonen i Norge etter i en årrekke å ha vært blant pionerene og pådriverne for fagorganisering i Norge. Han gikk av etter stridigheter rundt spørsmålet om distrikts- eller forbundsorganisering.

Jensen var blant initiativtakerne til Skredderforbundet og ble forbundets første formann i 1892.   Fra 1896 til 1908 var han formann i De samvirkende Fagforeninger i Oslo.  I dette vervet hadde han ansvaret for at byggingen av Folkets Hus i Youngsbakken i Oslo.  Et bygg som stod ferdig i 1907. Hans G. Jensen og LOs første sekretær Dines Jensen tilskrives mye av æren for at det var mulig å stifte et levedyktig LO.

## Referanser
Myndighetsalder

**Myndighetsalder**, tidligere kalt **lagalder**, er den alderen da en person blir myndig, det vil si gammel nok til selv å slutte juridisk bindende avtaler og råde over egne midler uten bruk av verge. Etter at Europarådet i 1972 vedtok en resolusjon om at myndighetsalderen bør være 18 år, er dette blitt den vanlige myndighetsalderen i Europa, også i Norge.

## Myndighetsalderen i norsk historie
I Magnus Lagabøtes Landslov av 1274 ble lagalderen satt til 20 år. I 1619 ble myndighetsalderen hevet til 25 år. 27. mars 1869 ble den så senket til 21 år. I 1969 ble myndighetsalderen igjen 20 år, og så i 1979 18 år. Ifølge vergemålsloven § 2, er man myndig fra den dagen man fyller 18 år.

Fra 1604 var kvinner umyndige. I 1845 kom Lov om større myndighet for ugifte kvinner. Fra 1863 ble ugifte kvinner myndige på lik linje med menn, men gifte kvinner forble umyndige fram til 1888.

Fra 1619 ble umyndige delt i to grupper. Gruppen mellom 18 og 25 år ble kalt *mindreårige*, og ble regnet som personlig myndige. Deres formue skulle imidlertid bestyres av en kurator.

I 1280 kom en bestemmelse om at enker og enkemenn skulle regnes for myndige, selv om de var under 20 år. Fram til 1814 kunne man søke kongen om å bli gjort myndig, selv om man ikke hadde oppnådd myndighetsalder. Det har vanligvis vært mulig å inngå ekteskap før oppnådd myndighetsalder etter søknad om dispensasjon.

Stemmerett har man dersom man fyller 18 år i løpet av det året valget holdes.

## Se også
*Seksuell lavalder

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vergemålsloven
* «Lagalder» i ''Norsk historisk leksikon'' på lokalhistoriewiki.no
Sameland

**Sameland**, eller **Sápmi**, (nordsamisk: **Sápmi**, lulesamisk: **Sábme** eller **Sámeednam**, sørsamisk: **Saepmie**, umesamisk: **Sábmie**, enaresamisk: **Sämmieennâm**, skoltesamisk: **Sääʹmjânnam**) er den tradisjonelle betegnelsen på samenes nasjon. 

Sápmi ligger i Nord-Europa og omfatter de nordlige deler av Fennoskandia. Regionen strekker seg over fire nasjonalstater: Norge, Sverige, Finland og Russland, og omfatter samenes tradisjonelle bosetningsområde i disse landene. I Norge omfatter dette området seg i det minste fra dagens grense mot Russland i nord og sørover inn i Hedmark i sør. I dag bor det samer i hele Norge, både i de historiske områdene og alle andre deler av landet . 

Samene i Norge, Sverige og Finland har sameting som politiske organ. Samiske organisasjoner fra alle fire land deltar i Samerådet. Regionen har sitt eget fotballag, Same Spábbáčiekčanlihttu, som spiller i N.F.-Board, vant 2006 VIVA World Cup og var vertskap for 2008 arrangementet.

## Omfang
Det finnes ikke konsensus om hvor grensene for Sápmi går, men det tradisjonelle området omfatter i alle fall bortimot  km².. Det er heller ikke sikkert hvor stor den samiske populasjonen er . I Norge registreres ikke informasjon om etnisk tilhørighet for landets innbyggere, men det står oppimot  personer i valgmanntallet til Sametinget. Anslagene varierer etter hvilke kriterier – egenidentifisering, førstespråk eller annet – men man antar at det er opptil  samer i Sápmi, flest i Norge . 

## Landskap, klima og naturressurser
Det meste av Sameland ligger nord for polarsirkelen. I vest finner man fjorder, dype daler, isbreer og fjell – det høyeste er Kebnekaise. På svensk side av Sápmi preges landskapet av store elver. Lengst mot nordøst er det tundra, men uten permafrost.

Klimaet i Sameland er subarktisk, og vegetasjonen er derfor sparsom, bortsett fra i de mer skogrike traktene lengst mot sør. Den fjellrike vestkysten har betydelig mildere vintre og mer nedbør enn de store områdene i øst. Nord for polarsirkelen har Sápmi mørketid i vintersesongen og midnattssol om sommeren. Tradisjonelt deler samer året i åtte sesonger.

Sameland har rike naturressurser – med et dyreliv av rein, ulv og bjørn i tillegg til et rikt fiske i sjø og elver. Det er også påvist forekomster av verdifulle mineraler: jernmalm på svensk side, gull på finsk side, kobber på norsk side, og nikkel og apatitt på russisk side.

De siste tiårene har man fått en økende erkjennelse internasjonalt og nasjonalt av at tradisjonell samisk bruk av naturressurser kan gi eiendoms- og bruksrettigheter.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*