Marcus Terentius Varro

**Marcus Terentius Varro** (født 116 f.Kr., død 27 f.Kr.), også kjent som *Varro Reatinus* for å skille ham fra hans samtidige, poeten Varro Atacinus, var en romersk forfatter og lærd som romerne kom til å kalle «den mest lærde av alle romere». Han var enormt produktiv, og forfattet i løpet av sitt liv 74 forskjellige verker i 620 bind om ulike emner fra alle områder av datidens viten, blant annet en stor encyklopedi. 

## Biografi
Varro ble født i Reate (dagens Rieti) i en ridderfamilie. Han studerte under den romerske filologen Lucius Aelius Stilo og senere i Athen under den akademiske filosofen Antiokhos fra Askalon. Han var også politisk involvert og støttet Pompeius, oppnådde posisjonen som pretor etter å ha vært folkets tribun, kvestor og *[[Edil|curule aedile]]*. Han satt i en tyvemannskommisjon som gjennomførte Julius Cæsars store bosetningsplan for kolonisering av Capua og Campania (59 f.Kr.). 

I 67 f.Kr. hadde Varro tjent som løytnant for Pompeius i krigen mot sjørøverne i Middelhavet. I 49 f.Kr. tjente han igjen for Pompeius i den spanske provinsen på andre siden av Iberus, men ble tatt til fange av Cæsar. Selv om Varro igjen sluttet seg til Pompeius, tok Cæsar ham til nåde og lot ham komme tilbake til Roma i 46 f.Kr., der han sies å ha fått overoppsyn med det store biblioteket som Cæsar planla for offentlig bruk. Selv om Varro heretter avstod fra å ta noen aktiv del i offentlig liv, ble han proskribert av Marcus Antonius i 43 f.Kr. og slapp så vidt fra det med livet da han ble benådet av Octavianus, og fikk vie seg til sine studier.

Særlig bemerkes hans samling av *Konsulene til den romerske republikken* som ble innskrevet på Augustus' triumfbue. Denne listen, den varronianske kronologi, avviker fra årstallene som oppgis i *Fasti Triumphales*, som er ett år tidligere enn Varros kronologi. Slik har han vært en uvurderlig kilde for historikerne, og ble av romerne kalt «Romas lærdeste mann», som gjengitt av både Cicero og Augustin av Hippo.

## Verker
Blant Varros 74 verker var det skuespill, satirer og en mengde avhandlinger om alt fra meteorologi til en kritikk av dramatikeren Plautus. Utgivelsen *Portretter* inneholdt korte biografier av rundt 700 berømte grekere og romere, alle avbildet med portrett. Plinius den eldre forteller at portrettboken skulle udødeliggjøre de omtalte ved å bevare deres ansiktstrekk. Og boken skulle spres over hele verden, slik at de omtalte kom til å være overalt - slik som gudene. Dessverre har det meste gått tapt. Noe som er bevart for ettertiden, er en bok om jordbruk i dialogform, *Res rusticæ*, et ganske stort avsnitt fra et verk om det latinske språk, seks hundre linjer av hans satirer og en del spredte fragmenter. Men både *[[Æneiden]]* av Vergil og Augustins *[[Om Gudsstaten]]* ville blitt ganske annerledes om disse forfatterne ikke hadde hatt tilgang til Varros kunnskap. 

Varros opptegnelse om opprinnelsen til *Legenden om de ni [[muse]]r* omtales av Augustin av Hippo i dennes *[[De doctrina christiana]]* (*Om kristen opplæring*), bok II, kapittel 17.

Foruten en håndbok om romersk arkeologi, *Antiquitates*, satte han seg fore, nærmest i overgangen mellom gammel og ny tid, å samle all verdens menneskelige kunnskap og videreformidle den til ettertiden i en stor encyklopedi. Den omfattet de områder som ble middelalderens syv kunstner, *artes liberales*: grammatikk, dialektikk, retorikk, geometri, aritmetikk, astronomi (inkludert astrologi) og musikk. Han fremholdt i sitt verk *De lingua latina* at å snakke latin godt, var å snakke «romersk». Man kjente igjen romeren på at han uttalte innledende *h* og avsluttende *s*. Catullus gjør i et dikt narr av en uskolert mann, Arrius, som prøver å virke dannet ved å uttale *h* der den ikke skal være, som hvis vi uttalte «oppe» som «hoppe». En gravstele fra Tarragona bærer innskriften *Have Volusia* (= Adjø, Volusia), der det skulle stått *Ave Volusia*. Ut fra alle slike språkfeil han oppdaget, bekymret Varro seg for det latinske språkets fremtid.  

Fra et moderne synspunkt er det bemerkelsesverdig at han foregrep mikrobiologi og epidemiologi. Han advarte sine samtidige om å unngå myrer og sumpland, ettersom slike områder «avler bestemte minutiøse (bittesmå) skapninger som ikke kan ses med øynene, men svever i luften og kommer inn i kroppen gjennom munn og nese, og forårsaker alvorlige sykdommer».

Vitruvius (*vii, innledningen*) bemerker at en Terentius Varro skrev en bok om arkitektur kalt *Om de syv vitenskaper*. Som vitenskapsmann var han som de fleste av sine samtidige og etterfølgere en utrettelig og ikke altfor kritisk samler. Som kunstner var han mer lærd enn grasiøs, men ikke talentløs. Hans satirer var menippeiske ved at de vekslet mellom poesi og prosa, og vitenskapsmannen kunne ikke dy seg for å oppdra sitt publikum med gode råd og formaninger, eksempelvis med tipset om at middagsselskap ikke burde være for store, ikke mindre enn gratienes (3) og ikke større enn musene (9).

## Referanser


## Skrifter
### Bevarte verker
* *De lingua latina libri XXV* (eller *Om det latinske språk i 25 bøker*)
* *Rerum rusticarum libri III* (eller *Jordbruksemner i tre bøker*)

### Kjente tapte verker
* *Saturarum Menippearum libri CL* eller *Menippeiske satirer i 150 bøker*
* *Antiquitates rerum humanarum et divinarum libri XLI*
* *Logistoricon libri LXXVI*
* *Hebdomades vel de imaginibus*
* *Disciplinarum libri IX*

## Eksterne lenker
* Works by Marcus Terentius Varro hos Projekt Gutenberg
* Livius.org: Varronian chronology 
* ''Encyclopaedia Britannica'' 1911: «Marcus Terentius Varro»
* Rerum Rusticarum de Agri Cultura