Takeo Fukuda

**Takeo Fukuda** (født 14. januar 1905, død 5. juli 1995) var en japansk politiker og den 42. statsministeren i Japan. Han satt i dette embetet fra den 24. desember 1976 til 7. desember 1978. Han etterfulgte Takeo Miki. Fukuda ble som regel regnet som en heller konservativ politiker med enkelte liberale tendenser.
## Liv og virke
### Bakgrunn
Takeo Fukuda ble født i Gunma-prefekturet og fikk sin hovedutdannelse fra det keiserlige universitetet i Tokyo. 
### Karriere i embedsverket
Før og under den andre verdenskrig arbeidet han som byråkrat i det japanske finansdepartementet og satt som sekretær for kabinettet. Etter den andre verdenskrig var han direktør for Japans riksrevisjon.
### Politiker
I 1952 ble Fukuda valgt inn i Representantenes hus som representant for distriktet Gunma. Han ble valgt til partisekretær i 1957 og tjenestegjorde som minister for landbruk, skogbruk og fiskeri (1959–1969), finansminister (1969–1971) og utenriksminister (1971–73), og han var direktør for det økonomiske planleggingsbyrået (1974–1976). Han var kandidat til å bli statsminister i 1972, men han tapte valget til fordel for Kakuei Tanaka. 
### Statsminister
I 1976 ble han statsminister. I saker som gjaldt forholdet mellom Kina og Japan, startet Fukuda som en av LDPs konservative pro-taiwanske stemmer. Da han ble statsminister, ble han imidlertid tvunget til å imøtekomme økende krav både i LDP og fra japansk storbedrifter om å videreføre fredsforhandlingene med Folkerepublikken Kina for å få til økt tilgang til handel på lang sikt. 

Fukuda nølte med dette av flere grunner. For det første var det fortsatt motstand blant noen i LDP som var pro-Taiwan. Dessuten var forholdet til Sovjetunionen først nylig i ferd med å komme seg etter fiskeritvister, og ettersom Kina og Sovjetunionen hadde anstrengt forhold, var Fukuda forsiktig med å ikke favorisere den ene for mye fremfor den andre. Den primære tvisten var imidlertid Kinas insistering på at traktaten skulle inneholde en «anti-hegemoniklausul» som Japan så på som rettet mot Sovjetunionen, og Fukuda ønsket ikke at Japan skulle bli involvert i det kinesisk-sovjetiske skisma. 

Etter at traktatdiskusjonene hadde vært mye i limbo, uttrykte den kinesiske siden til slutt fleksibilitet i antihegemoni-spørsmålet, og Fukuda ga grønt lys til å forfølge dem. Det tok imidlertid ikke lang tid før pro-taiwanske stemmer i LDP la intenst press på Fukuda, og ytterligere ubesluttsomhet førte til at Fukudas oppslutning falt ned til 20 %. Etter ytterligere diskusjon samtykket Fukuda til slutt til en modifisert versjon av traktaten som senere ble Freds- og vennskapstraktaten mellom Japan og Kina.

Den 18. august 1977 holdt Fukuda en tale på ASEAN-toppmøtet i Manila, som populært skulle bli kalt «Fukuda-doktrinen». I denne talen var Fukuda hovedsakelig opptatt av tre mål: å overvinne de psykologiske barrierer mellom Sørøst-Asia og Japan som oppsto på grunn av andre verdenskrig, ved å bekrefte Japans forpliktelse til pasifisme, øke den gjensidige «hjerte-til-hjerte»-tilliten mellom Japan og ASEAN-landene, og Japans vilje til å være en «likeverdig partner» med ASEAN-landene (snarere enn den økonomiske giganten de var fryktet som). For å styrke disse løftene, presiserte Fukuda Japans vilje til å gi lån og utviklingsbistand, men under forutsetning av at ASEAN ikke krever at Japan forplikter seg til å bli med i en eksklusiv handelsblokk.

I et forsøk på å få slutt på LDPs fraksjonssystem, innførte Fukuda primærvalg innen partiet. I det første primærvalget mot slutten av 1978 ble han slått av Masayoshi Ōhira for presidentskapet i LDP, og tvunget til å trekke seg som statsminister. 

Fukuda spilte senere en sentral rolle i dannelsen av Inter Action Council.

### Eldre år
Han pensjonerte seg fra politikken i 1990 og døde i 1995, 90 år gammel. Hans eldste sønn, Yasuo Fukuda, ble statsminister i september 2007, etter den plutselige avgangen til Shinzo Abe, noe som gjorde ham til den første sønnen av en tidligere japansk statsminister som selv har blitt valgt til statsminister.

## Referanser