Gunhild Kongemor

**Gunhild Kongemor**, eller **Gunhild Gormsdatter**, levde i første halvdel av 900-tallet. Hun var trolig datter av den danske kongen Gorm den gamle. Hun ble norsk dronning da hun giftet seg med Eirik Blodøks. Hun var mor til Eirikssønnene, herunder kong Harald Gråfell. 

## Bakgrunn
Sønnene er omtalt som av Gamles ætt (norrønt *Gamla kind*) i kvadet Hákonarmál av Einar Helgason Skålaglam fra 960-tallet.  Gamla kan vise til Gorm den gamle. Historia Norwegiæ fra omkring år 1200, angir at Gunhild var datter til Gorm den gamle og søster til kong Harald Blåtann. Claus Krag mente at Gunhild antakelig var datter av Gorm den gamle, men uten begrunnelse. Gareth Williams mente at *[[Historia Norwegiæ]]* som Gunhild til datter av Gorm den gamle og Thyra Danebod, og dermed søster til Harald Blåtann er mest troverdig. Denne versjonen forklarer hvorfor Gunhild og Eirik kalte en av sønnene sine Gorm, som var et sjeldent navn med tilknytning til Jelling-ætten; og hvorfor Harald Blåtann senere støttet Eiriks krigstokter, slik at Eiriks sønn Harald Gråfell vant tilbake makten i Norge, noe som var med på å gjenopprette et dansk overherredømme i deler av Sør-Norge. 

Ågrip på slutten av 1100-tallet oppga at hun var datter av Ossur Lavskjegg, Fagrskinna oppga på 1220-tallet at Gunhild var datter av Assur Tote eller Lavskjegg fra nord for Hålogaland og Heimskringla oppgitt at Gunhild var datter av Ossur Tote på Hålogaland.  Snorre Sturlasson hevder at Gunhild ble oppfostret av samer, og opplært i trolldom av dem. Gunhild beskrives i sagaene som den vakreste blant kvinner, men liten av skikkelse. I Snorre Sturlasons framstilling i Heimskringla blir hun skildret som manipulerende, grådig og usympatisk, og hennes tilknytning til «finnene» gir henne magiske evner. Idéen om ondskapsfulle kvinner som lokker menn på avveie, går imidlertid tilbake til Bibelens Adam og Eva, og var standardfigurer i middelalderens litteratur på den tiden da sagaene blev nedskrevet. Historien om at Gunhild hadde lært trolldom nordpå, ligner påfallende på historien om Harald Hårfagres samiske kone, Snøfrid Svåsedatter, som trollbandt sin kongelige ektemann slik at han mistet både dømmekraft og autoritet fullstendig. Det er en type litterær gjentagelse som er typisk for sagaene, og reduserer deres verdi som historiske kilder. Samtidig er dette en i dag vil kalle for rasisme i forhold til samene. Disse fortellingene antas å være eventyr.

Dersom Eirik også var kong Erik Haraldsson i York, hadde han en skotsk eller engelsk kone. Om Eirik hadde mer enn en kone er ukjent.

## Gunhilds barn
Ifølge Fagrskinna på 1220-tallet hadde Eirik og Gunhild sønnene: Gamle, Guttorm, Harald Gråfell, Erling, Ragnfrød og Sigurd Sleva. Her nevnes også datteren Ragnhild. Snorre Sturlasson nevner på 1230-tallet at datteren Ragnhild ble gift med Arnfinn, sønnen til Torfinn, jarlen av Orknøyene. *[[Orknøyingenes saga]]* forteller om datteren Ragnhild, oppkalt etter sin farmor, som fikk et like stygt rykte som sin mor. Sønnenes navn er Harald Gråfell, Gamle, Guttorm, Erling, Ragnfrød og Sigurd. Nevnt er også Gorm [Guttorm?], Halvdan, Gudrød, Øyvind, Sigvard [Sigurd?] og Gunrød [Gudrød?]. Noen av navnene kjennes fra lister over Eiriks halvbrødre, så her kan det være en skjedd en forveksling av Eiriks brødre med sønnene hans.

Det er uvisst hvor mange søsken de var. Claus Krag mente det muligens bare var én sønn før Harald: Guttorm med tilnavnet «gamle», som én person. 

Ågip hevder at Guttorm, Halvdan og Øyvind Eirikssønner ble drept i slaget ved Avaldsnes kongsgård. Ågrip forteller videre at Gamle Gunhildsson ble drept etter slaget på Rastarkalv på Møre. Omkring 970 fikk Harald Blåtann lurt Harald Gråfell til Danmark, hvor han ble drept i et bakhold. 

Claus Krag mente at Harald Gråfell var den siste av Harald Hårfagres direkte etterkommere som var konge i Norge.   

## Gunhild som dronning
Slutter vi ut fra det lille vi vet om Eirik Blodøks og Eirikssønnene, kan vi si at Gunnhild sannsynligvis er født på begynnelsen av 900-tallet. Videre ser det ut til at hun fulgte Eirik utenlands da han ble fordrevet fra Norge rundt midten av 930-årene, og at hun var tilbake i landet under styret til Eiriks og hennes sønner i 960-årene.

Etter at Eirik forlot Norge, egget hun sønnene til å kjempe mot Håkon den gode, og la opp råd sammen med ladejarlen Håkon Sigurdsson mot de andre småkongene. Håkonarmål forteller at Håkon den gode trolig hentet hjelp fra Ladejarlene til slaget på Stord fra Ladejarlene. Så om dette er rett, og om Gunhild i så fall hadde noe med det å gjøre er svært usikkert. 

Historia Norvegiæ (fra en gang mellom 1150 og 1235) forteller at Eirikssønnene drepte Trygve Olavsson nær Ranrike. Dette er bare konstatert som en slags innledning til tekstene om Olav Tryggvason, uten at sagaen setter det inn i noen sammenheng. Theodoricus (fra omkring 1180) omtaler også drapet på Tryggve, men ikke hvem som sto bak. Han forteller likevel at Eirikssønnene jaktet på Olav Tryggvasson. Det er uvisst om Eirikssønnene hadde noe med drapet å gjøre. Om Gunhild i så fall hadde noe med det å gjøre er svært usikkert.

Ingen av sagaene fra 1100-tallet forteller noe om Haralds forhold til Sigurd Håkonsson Ladejarl, eller hvem som drepte ham.    Dette dukker først opp i sagaene fra 1200-tallet. Fagrskinna (fra 1220-tallet) forteller at Eirikssønnene drepte Sigurd Ladejarl inne på Aglo. Som kilde gjengis et kvad av Øyvind Skaldespiller, men teksten er tvetydig og bekrefter ikke nødvendigvis at Eirikssønnene sto bak. Kvadet forteller at en Sigurd av guden Tys ætt, ble drept på Agloe (også skrevet som Ogloe og Ogloi) av "landets herrer".  Om Gunhild i så fall hadde noe med det å gjøre er svært usikkert.

Sammen med Eirik levde hun i eksil i York med tillatelse fra kong Adalstein av England, som hadde vært fosterfar for Håkon den gode.

Det har lenge vært antatt at kong Erik Haraldsson i Northumbria var den samme som Eirik Blodøks. Det er reist tvil om riktigheten av dette. Ingen engelsk kilde mente at Erik Haraldsson var den samme som Eirik Blodøks. Trolig er dette to forskjellige personer. Hendelsene og tidspunktene i de norrøne kildene spriker, og de lar seg ikke uten videre harmonisere med de engelske kildene.

## Gunhild som enke fra omkring 940

Heimskringla (fra ca. 1230) forteller at da Eirik var på Orknøyene sto jarlene under ham. Orknøyingenes saga (ca. 1200) og Heimskringla (fra ca. 1230) forteller at Harald Hårfagre erobret øyene.  Harald Hårfagres (og dermed også Eirik Blodøks) herredømme over øyene er blitt trukket i tvil: 
* I Historia Norvegiæ fortelles det at okkupasjonen av Orknøyene ble gjennomført av Ragnvald Mørejarl, og ikke av Harald Hårfarge. Sigurd Øysteinsson nevnes heller ikke her. 
* Adam av Bremen fortalte omkring 1075 at Harald Hårdråde var den første kongen som erobret Orknøyene. Heimskringla, Den store sagaen om Olav den hellige, Den større saga om Olav Tryggvason (*Óláfs saga Tryggvasonar en mesta*) (fra ca. 1300) og Flateyjarbók forteller også at Eirik dro fra Norge til Orknøyene. Derfra herjet han i Skottland og Nord-England.  Om fortellingene om Orknøyene er riktige er uvisst.

Etter Eiriks død, kan Gunhild og barna ha søkt tilflukt hos Harald Blåtann i Danmark. Ifølge sagaene ankom Gunhild og sønnene Danmark mens Harald var konge. Harald ble konge i Danmark i 958. Med Harald Blåtanns hjelp igangsatte Eirikssønnene flere angrep for å gjenerobre Norge fra farbroren Håkon den gode. 

Gunhild kan ha dødd hos datteren Ragnhild på Orknøyene, siden Ragnhild var gift der. *Ágrip* forteller imidlertid at hun ble tatt til fange av Håkon jarl, og av danekongens menn gravd ned i en myr nær Vejle. Det samme angir Theodoricus. Selv om Gunhild var Blåtanns søster, kan han likevel ha ønsket henne død. Hun hadde rykte på seg for å oppmuntre sin sønn, kong Harald, til onde handlinger slik hun hadde gjort med sin mann, og for å bruke trolldom til å forføre islandske reisende. Dette regnes som eventyr.

Egentlig vet vi ikke når og hvor Gunhild døde.

## Hedning eller kristen?

Fagrskinna forteller at etter Eirik Blodøks' død, fikk Gunhild laget et kvad om Eirik, og hvordan han ble mottatt i Valhall. Det er formet som en samtale mellom gudene Odin og Brage. Kvadet er senere omtalt som Eiríksmál eller Eirikskvadet. Fagrskinna er den eneste sagaen som viser til kvadet, og forteller at den bare gjengir begynnelsen på kvadet. Claus Krag mente at det var flere trekk ved de siterte strofene som taler for at det ikke er ekte, men laget senere etter mønster av Hákonarmál, som ble diktet til minne om Håkon den gode. Andre har ment at Hákonarmál har hentet inspirasjonen fra Eriksmål, så dette er uvisst. Noen mener at flere deler av kvadet tyder på et språklig opphav i Northumbria. John McKinnell ser ingen innflytelse fra gammelengelsk på språket i diktet, og John Lindow argumenterer for at det ble komponert i Danmark etter Gunhilds tilbakekomst dit. Det framgår ikke av kvadet at det er om Eirik Blodøks, så det kan også være om kong Erik av York. 

Historia Norwegiæ og Heimskringla forteller derimot at Eirik og hele familien lot seg kristne av kong Adalstein da han fikk Northumberland.  

Det er uavklart hva som var Gunhild og Eiriks holdning til religionene.

## Myrliket

I 1835 ble det funnet et myrlik i torvfeltene ved Haraldskær vest for Vejle. Kvinnen var velbevart, og ble undersøkt ved Vejle sykehus, hvor man konkluderte med at det nok var tale om liket av dronning Gunhild. Ifølge *Ágrip* skulle hun være narret til Danmark for å giftes med Harald Blåtann, og på hans ordre være druknet i en myr. 

Kong Frederik 6. bekostet en kiste, så «dronningen» kunne bli standsmessig gravlagt i et sidekapell i Skt. Nikolaj kirke i Vejle. I virkeligheten dreier funnet seg seg om en kvinne i trettiårene som ble drept ca. 490 fvt., enten ved en forbrytelse eller en ofring. Liket var festet til torvmosen ved hjelp av trekroker festet til kne- og albuledd, noe som er uvanlig hos myrlik.

## Referanser


## Litteratur
*