Janusz Korczak

**Janusz Korczak** (1878–1942) var en polsk lege, forfatter og barnepedagog. Korczak var av jødisk opphav og ble drept under holocaust. Han ble, mens han levde, ofte omtalt som *Stary doktor* - «Gamle doktor».

Pseudonymet *Janusz Korczak* brukte han for første gang i en litterær konkurranse i 1898. Han fortsatte å skrive såvel skjønnlitteratur som bøker om pedagogikk under navnet han til slutt gjorde til sitt eget.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Goldszmit var eldste barn av Cecilia, født Gębicka, og Józef Goldszmit. Han vokste opp sammen med sin lillesøster Anna i Warszawa.

Den velstående advokatfamilien Goldszmit gikk for å være assimilert, og var tilknyttet den jødiske opplysningsbevegelse Haskalá. Korczak var ikke særlig opptatt av det jødiske i sin bakgrunn; men dette skulle endre seg med jødeforfølgelsene.

Han fullførte sin skolegang ved et humanistisk gymnasium i Warszawa, der han lærte seg blant annet latin, tysk, fransk og gammelgresk. Undervisningsspråket var russisk, ettersom byen tilhørte den delen av Polen som tilfalt Russland da landet ble delt. I 1896 døde faren, og familiens finansielle situasjon forverret seg dramatisk. Den unge Henryk bidro til familiens underhold med å virke som hjelpelærer når han ikke selv hadde klasser på gymnasiet.

### Lege, forfatter, pedagog

Janusz Korczak var en foregangsmann i arbeidet for barns rettigheter, en nyskapende pedagog og forfatter av bøker og artikler om oppdragelse i teori og praksis. Korczak var en pioner innenfor forskning på barns utvikling og adferdsvansker og dessuten om barnepsykologi. Korczak forsvarte jevnlig barn og deres rettigheter i ungdomsretten. Mest kjent er saken med Stanislaw Lampisz i 1927, en gutt anklaget for å ha skutt og drept rektor. Korczak erklærte at gutten var offeret i saken. Lampisz kom fra landet, og hans eneste venn i klassen var en jente. Han så frem til dagen da han skulle få sine eksamenspapirer, men få dager før avgangsseremonien gjorde han seg skyldig i en forseelse han ble utvist for. Rektoren, Lipka, ga ham også beskjed om å barbere seg på hodet. Lapisz fikk panikk. Han kunne nå se frem til å miste rommet sitt hos tanten, sin venninne, og han måtte dra hjem i vanære. Han tryglet Lipka om å endre straffen, men denne nektet. Guttens verden var knust. Han besluttet å ta sitt liv, drakk vodka og krysset en bro over Wisla med et gevær, på utkikk etter et sted å skyte seg. Tilfeldigvis traff han på Lipka, som trakk seg unna da gutten igjen tryglet om nåde. Lampisz forsøkte å skyte seg, traff i stedet rektor, falt om og ble funnet av en politimann.

Korczak var talsmann for en erklæring om barns rettigheter lenge før noe slikt dokument fantes. «Dette fantastiske mennesket hadde mot til å stole på de barn og ungdommer han arbeidet med, han lot dem avgjøre disiplinære spørsmål og oppgaver som krevde stort ansvar», skrev den sveitsiske barnepsykologen Jean Piaget etter et besøk på Korczaks barnehjem. Korczak opprettet en «barnas republikk» med sitt eget lille parlament, domstol og avis (*Maly Przeglad* = Det lille bladet), og reduserte sine plikter som lege. I tillegg til å være bestyrer for barnehjemmet, tjente han som militærlege i den russiske hær. Under den polsk-sovjetiske krig i 1919/20 var han igjen militærlege, da med rang som major.

Korczak drev et barnehjem i Warszawa-ghettoen og ble deportert i 1942 sammen med barna han hadde ansvar for til tilintetgjørelsesleiren Treblinka. På rampen før avgang ble han gjenkjent av en tysk militærlege som gav ham sjansen til å redde seg selv, men det avslo Korczak. Han kunne ikke forlate barna. Han og barna ble myrdet ved ankomst. 

En barnehjemsforstander i Krakow, rabbi Dawid Kurzmann, fulgte på samme vis sine barn i døden i tilintetgjørelsesleiren Belzec.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*