open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Utne kirke

**Utne kirke** (Utne kyrkje) er en langkirke fra 1895 i Ullensvang kommune, Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 360 plasser. Adkomst til stedet er via Rv550.

Arkitekt for bygget var Peter Andreas Blix. Kirken har ett skip, uten mellomstolper, med et smalere kor med de vanlige siderommene, sakristi på sørsiden og oppholdsrom for dåpsfolk på nordsiden. På vestsiden av skipet er det tårn med våpenhus i tårnfoten og trapperom på sidene. På sørsiden av skipet er det en inngang med et lite våpenhus.

## Historie

På midten av 1800-tallet ble det lansert ønske om en egen kirke på vestsiden av Sørfjorden. Styret i Kinsarvik sogn var enig i dette, men ville ikke bidra med økonomisk støtte til prosjektet. Det tok derfor en del tid før man kom videre med prosessen. Først i 1885 ble det ved kongelig resolusjon gitt tillatelse til å bygge ny kirke, denne skulle da ligge i Utne. Ytterligere forsinkelser ble det som følge av utfordringer med å skaffe til veie tomt og tilstrekkelig finansiering.

Først i november 1892 kunne man skrive kontrakt med byggmester, det var Ivar Ivarson Opedal fra Lofthus som fikk det ærefulle oppdrag å bygge kirken.

5. juli 1895 kunne den nye kirken endelig vigsles av Fredrik Waldemar Hvoslef som den gang var biskop i Bergenhus stift.

I 1886 ble det også gitt tillatelse til å anlegge kirkegård ved kirken som var blitt godkjent året før. Denne ble påbegynt etter at kirken stod ferdig, og ble tatt i bruk først i 1902. I 1906 ble det også oppført hestestall ved kirken.

Det er uvisst om det var installert kirkeorgel i kirken da den stod ferdig i 1895 eller om dette først kom noen år senere. I 1957 ble det gamle orgelet tatt ut og plassert på Bråvolltunet i Kinsarvik. Inn kom et orgel som ble kjøpt fra Kinsarvik kirke, men dette viste seg snart å være i dårligere stand enn forventet. I 1971 ble det derfor innvilget anskaffelse av et helt nytt orgel med 17 registre.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Marta Hoff: Utne kyrkje i «Norges kirker»
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* DIS Hordaland om Utne kirke
* Kyrkjer i Ullensvang herad 
* [Kart over Utne kirkegård](https://darkiv.no/Allslekt/Feltkart/(Ullensvang)-Utne.pdf) (Allslekt)
*  Kirker i Norge  (*Kirchen in Norwegen*)
Finse kapell

**Finse kapell** er et kapellokale som er innredet i det gamle skolehuset på Finse i Ulvik kommune i Vestland fylke. Huset ble oppført i 1920, og kapellet ble vigslet i 1963. Det har 45 plasser.

## Litteratur
* Anne Marta Hoff: Finse kapell i «Norges kirker»
* 

## Eksterne lenker
* DIS Hordaland
Ulvik kirke

**Ulvik kirke** (Ulvik kyrkje) er en korskirke fra 1859 i Ulvik kommune i Vestland fylke.

Kirken står på Brakanes ved Ulvikafjorden sentralt Ulvik. Det er gravplass rundt kirken og Rossvoll gravplass på en høyde litt ovenfor.

Dagens kirke er den tredje kirken som står på stedet. Den første kirken var Ulvik stavkirke som trolig var reist i første halvdel av 1200-tallet. Enkelte deler fra denne kirken, blant annet stavkirkens portalstolper med treskurd og antemensalet fra fremsiden av alteret finnes i dag på Historisk museum i Bergen. Portalen ligner på den i Hopperstad stavkirke og treskurden er særlig fint og dyktig utført. Dette antemensalet fra 1250 (trolig det eldste i Norge) blir regnet som et av de fremste verkene med norsk middelalderkunst og Harry Fett kalte det begynnelsen på norsk malerkunst. Døpefonten i kleber er fra 1300-tallet. Teknikken i malingen av antemensalet var komplisert med stor i variasjon i antall undermalinger og lasurer. Trolig var arbeidet nøye planlagt og var tidkrevende å utføre- En kopi av antemensalet henger i kirken. Alterkalken, døpefonten og den største kirkeklokken i dagens kirke kommer fra middelaldrekirken.

Stavkirken ble revet i 1711, og en tømret korskirke ble bygd på stedet. Den nederste delen av portalen ble gjenbrukt i tømmerkirken. Korskirken fra 1711 ble revet i 1858, og dagens kirke stod ferdig i 1859. Portalen ble i 1880 overført til Bergen museum og døren ble gjenfunnet på en låve-

Altertavlen ble malt i 1876 av Anders Askevold. Den er et kopi av et fransk maleri (av Jean R.H. Lazerges), og viser Jesus som blir tatt ned fra korset. Den gamle altertavlen som viser nattverden, henger også i kirken. Denne er fra rundt 1630.

Veggene i kirken ble dekorert av kunstneren Lars Osa fra Ulvik i 1923.

Fiigenschougs epitafie over presten Thomas Uro (eller Due) fra rundt 1650 har realistisk malte personer.

## Bilder

Image:Alter og altertavle, Ulvik.JPG|Alteret og altertavlen i kirken.
Image:Antemensale, Ulvik.JPG|Kopi av antemensalet fra middelalderen.
Image:Detalj av veggmaling, Ulvik.JPG|Detalj fra veggmaleriene Lars Osa malte i 1923.
Image:Gamal altertavle, Ulvik.JPG|Den gamle altertavlen fra 1630. 
File:Ulvik - no-nb digifoto 20150206 00095 NB MIT FNR 18950 (cropped).jpg|Beliggenhet på Brakanes, utsikt ut Ulvikafjorden 


## Referanser


## Litteratur
**Ulvik kyrkje* – Informasjonsfolder fått i kirken.
* Anne Marta Hoff: Ulvik kyrkje i «Norges kirker»

## Eksterne lenker
* 
* Ulvik menighet
*
Bergsdalen kirke

**Bergsdalen kirke** (**Bergsdalen kyrkje**) er en langkirke fra 1955 i 
Bergsdalen i Vaksdal kommune i Vestland fylke. Den brukes av Bergsdalen menighet som er en del av Vaksdal fellesråd, Hardanger og Voss  prosti i 
Bjørgvin bispedømme.
Arkitekt for kirken var Leiv Tvilde fra Voss.

Byggverket er i granittstein fra Bergsdalen. Kirken har 140 sitteplasser.

Kirken ble bygd i perioden 1943-1955, og en stor del av arbeidet ble utført på dugnad av bygdefolket.

Inventaret er fra innvielsesåret eller senere. Leiv Tvilde tegnet også alteret, døpefonten og prekestolen. I de første årene hadde man en enkel altertavle i form av et kors på rød fløyelsbakgrunn. I 1968 fikk man dagens altertavle, som er en triptyk laget av Ole Gabriel Dahl.

Orgelet er levert av Vestlandske orgelverksted og ble tatt i bruk i 1976.

## Noter og referanser




## Eksterne lenker
* 
* Bergsdalen menighet
Dale kirke (Vaksdal)

**Dale kirke** (Dale kyrkje) er en langkirke fra 1956 som ligger på Dale i Vaksdal kommune i Vestland fylke. Kirken ble bygget i betong i 1956. Arnstein Arneberg tegnet selve kirken, mens altertavlen ble tegnet av Hugo Lous Mohr i 1958 og viser nattverden og himmelfarten. Mohr har også utsmykket Oslo domkirke. Kirken er kjent for en enestående akustikk, og er derfor godt egnet som konsertlokale.

Adkomst til stedet er via Fv314 og E16.

Gravplassen er et par kilometer lenger sørvest.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Norges kirker
* Vaksdal kirkelige fellesråd
* 
* 
*  Kirker i Norge  (*Kirchen in Norwegen*)
Uggdal kirke

**Uggdal kirke** er en langkirke fra 1876 i Tysnes kommune i Vestland fylke. Det gamle navnet var *Op(p)dals kirke*.

Byggverket er i tre og har 450 plasser.

Det er kirkegård ved kirken.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Marta Hoff: Uggdal kyrkje (i «Norges kirker»)
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* [Kart over Uggdal kirkegård](https://darkiv.no/Allslekt/Feltkart/(Tysnes)-Uggdal.pdf) (Allslekt)
Tysnes kirke

**Tysnes kirke** er en laftet langkirke i Tysnes kommune i Vestland fylke. Kirken ble opprinnelig oppført i 1868 på gården Tysnes, der det hadde stått kirke siden middelalderen. Kirkestedet ble imidlertid ansett som usentralt, og i 1906 ble kirken tatt ned og flyttet til gården Gjerstad på den andre siden av Gjervikvåggen. Georg Bulls tegninger var da gått tapt, og nye tegninger ble utarbeidet av Hartvig Sverdrup Eckhoff. Kirken har 370 sitteplasser.

Det er kirkegård ved kirken.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Marta Hoff: Tysnes kyrkje (i «Norges kirker»)

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Hordaland fylke (Riksantikvaren), s.&nbsp;40–41
* [Kart over Tysnes kirkegård](https://darkiv.no/Allslekt/Feltkart/(Tysnes)-Tysnes.pdf) (Allslekt)
Eidsland kapell

**Eidsland kapell** er en langkirke fra 1925 i Vaksdal kommune i Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 90 plasser.

## Eksterne lenker
* Norges kirker
* Vaksdal historielag
* Vaksdal kirkelige fellesråd
*
Nesheim kirke

**Nesheim kirke** (Nesheim kyrkje) er en kirke bygd i en rektangulær form, fra 1907 i Vaksdal kommune i Vestland fylke.

Kirken har 120 plasser.

Hos Norges kirker og i Norsk kunstnerleksikon er Adolf Schirmer oppført som arkitekt for kirken, men Kirkesøk oppgir Hartvig Sverdrup Eckhoff.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Vaksdal historielag
* Vaksdal kirkelige fellesråd
Eksingedalen kirke

**Eksingedalen kirke** (Eksingedalen kyrkje) er en langkirke fra 1883 i Vaksdal kommune i Vestland fylke. Den ligger på Flatkvål i Eksingedalen. Kirken ble vigslet 11. juli 1883.

Byggverket er i mur og stein og har 120 plasser.

Det var trolig ikke noen kirkebygning i Eksingedalen i middelalderen, men det kan ha vært et utendørs messested, «Krossen». På Bergens Museum finnes det middelalderske gjenstander, blant annet et messeskap. Mange av gårdene i Eksingedalen ble liggende øde etter svartedauden. En gang etter reformasjonen, på 1600-tallet, da folketallet tok seg opp, ble det reist et lite kapell av laftet tømmer på Flatekvål. Bygget var på vel 6 x 6 meter. Kapellet ble stående til steinkirken var under bygging i 1882. Det ble da tatt ned og gjenbrukt som bolighus på Binningsbø. Eksingedalen ble eget sogn i 1881. Tidligere sognet folk i dalføret dels til Evanger, dels til Modalen, dels til Stamnes. I kapellet var det lenge bare én eneste gudstjeneste i året, på syftesok.

Kirken er omgitt av Flatekval kirkegård.

I 1983 ble det reist et monument ved kirken til minne om misjonæren og stortingsrepresentanten Nils Lavik.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Eksingedalen menighet
*
Bolstadøyri bedehuskapell

**Bolstadøyri bedehus** er et bedehus fra 1925 i Voss herad i Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 100 plasser.
Vigslet 1925

## Litteratur
* Anne Marta Hoff: Boldstadøyri bedehus i «Norges kirker»
* 

## Eksterne lenker
* Voss kirkelige fellesråd
Stamnes kirke

**Stamnes kirke** (Stamnes kyrkje) er en langkirke fra 1861 i Vaksdal kommune, Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 250 plasser. Det er tegnet av Peter Høier Holtermann

Adkomst til stedet er via Rv569.

## Tidligere kirker på Stamnes

Stamnes har vært kirkested siden middelalderen. 
Det tidligste man finner Stamnes-kirken nevnt i kildene er fra 1328. Middelalderkirken var trolig en stavkirke, og den ble avløst av en tømmerkirke tidlig på 1600-tallet. 
Tømmerkirken stod til den ble erstattet av den nåværende kirken i 1861. 
Grunnen til at de bygget ny kirke i 1861 var at 1600-tallskirken var blitt for liten til å imøtekomme kravet i den nye kirkeloven fra 1851 om at kirken skulle romme minst 30 % av sognets befolkning.

## Stamnes sogn
Stamnes kirke er sognekirke i Stamnes sogn i Hardanger og Voss prosti. Stamnes sogn tilhørte frem til 1868 Haus prestegjeld i Nordhordland prosti. I 1869 ble Stamnes og Bruvik sogn utskilt som Bruvik prestegjeld, som også tilhørte Nordhordland prosti. I 1968 ble Vaksdal prestegjeld, som tilhørte Hardanger og Voss prosti, opprettet med sognene Stamnes, Dale, Eksingedalen og Vaksdal. Etter 2004 opphørte prestegjeldene  som administrative enheter i Den norske kirke. 

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Norges kirker
* 
* Vaksdal historielag
* 
* Vaksdal kirkelige fellesråd
Jordalen kapell

**Jordalen kapell** er et kapell fra 1977 i Jordalen i Voss kommune i Vestland fylke.

Kirken har 45 plasser.

## Eksterne lenker
* Norges kirker
*
Oppheim kirke

**Oppheim kirke** (**Oppheim kyrkje**) er en langkirke fra 1871 i Voss kommune i Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 250 plasser.

Altertavlen har som motiv kvinnene som kommer og finner Jesu grav tom, og er malt av Nils Bergslien i 1906.

## Tidligere kirker på Oppheim

Det har vært kirke på Oppheim siden middelalderen. Det tidligste man finner Oppheimskirken nevnt i kildene er fra 1329. 
Det er bevart en kirkeklokke som kan være fra slutten av 1200-tallet. 
Middelalderkirken, som trolig var en stavkirke, ble erstattet med en laftet kirke på 1670-tallet. 
1600-tallskirken ble revet etter at den nåværende kirken stod ferdig i 1871. 
Disse to kirkene stod på Øvre Oppheim.

Bergens museum har tatt vare på seks glassmalerier fra kirken fra 1600-tallet.

## Referanser


## Litteratur
* Vidar Trædal og Anne Marta Hoff: Oppheim kirke i «Norges kirker»
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* Voss kirkelige fellesråd
Raundalen kirke

**Raundalen kirke** (**Raundalen kyrkje**) er en langkirke fra 1921 i Voss kommune i Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 150 plasser. Den har innslag av stavkirkestil.

Kirken er tegnet av Haldor Larsen Børve og er bygget i tre. Veggene er i bindingsverk kledd med panel og trestolper (søyler) i kirkerommet bærer midtskipsveggene. Kirken er treskipet med forhøyet midtskip. Sideskipene har form noe nær en omgang. Dette gir kirken et preg som fører tanken tilbake til stavkirkene.

Kirken er den første på stedet. Før den ble bygget sognet folk i området til Vangskirken på Vossavangen.

Altertavlen er malt av Lars Osa i 1952 og viser Jesu gravleggelse. Før denne tavlen kom på plass var det et utskåret trekors i ramme som fungerte som altertavle.

Kirkegården i Raundalen ble tatt i bruk i 1905. Klokkestøpulen som står ved kirken er trolig fra samme tiden og således eldre enn kirken.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Ducati Motor Holding

**Ducati Motor Holding S.p.A.** er en italiensk motorsykkelprodusent som ligger i Borgo Panigale i Bologna. Ducati er kjent for sitt design og mange suksesser innen roadracing, spesielt i VM-sammenheng i klassen Superbike.

Selskapet ble stiftet i 1926 av brødrene Bruno, Marcello og Adriano Ducati. Frem til 2. verdenskrig produserte det radioapparater. Først i 1946 presenterte Ducati «Cucciolo», den første 50&nbsp;cm³ mopeden.

## Motorsykler i produksjon
Dette er en oversikt over motorsykler som nå produseres av Ducati

### Monster
* 696
* 796
* 795
* 1100 EVO
* Monster Diesel
*797
*821
*1200

### [[Ducati Multistrada|Multistrada]]
* 1200
* 1200 S Sport
* 1200 S Touring
* 1200 S Pikes Peak

### Diavel
* Diavel
* Cromo
* Carbon
* AMG
### Superbike
* 899 Panigale
* 1199 Panigale
* 1199 Panigale S
* 1199 Panigale S Tricolore
*1299 Panigale 
*1299 Panigale S
*1399 Panigale

### Hypermotard
* 796
* 1100 Evo
* 1100 Evo SP
### Streetfighter
* Streetfighter 848
* Streetfighter 1098
* Streetfighter 1198

## Racing
Ducati har i en årrekke dominert VM i Superbike. Siden 2003 har fabrikken også kjempet i toppen i MotoGP. I sesongen 2007 ble australieren Casey Stoner verdensmester på Ducati Desmosedici GP07 i MotoGP. Siden starten av Superbikeserien i 1988 har Ducati vunnet hele 14 VM-titler i årene 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2008, 2009 og 2011.

### VM i Superbike

### MotoGP

## Eksterne lenker
*
Evanger kirke

**Evanger kirke** (**Evanger kyrkje**) er en langkirke fra 1851 i Voss kommune, Vestland fylke.

Byggverket er i tre og har 250 plasser.

## Tidligere kirker på Evanger

Det har vært kirke på Evanger siden middelalderen. Det tidligste man finner Evanger-kirken nevnt i kildene er i Bergen kalvskinn fra midten av 1300-tallet. 
Middelalderkirken var trolig en stavkirke. Det er litt uklart hvor lenge middelalderkirken stod, men den ble trolig erstattet av en tømmerkirke på 1600-tallet.
1600-tallskirken stod til den ble erstattet av den nåværende kirken i 1851. 
Fra middelalderkirken er det tatt vare på en kirkeklokke, mens den andre av de to klokkene som er i kirken er fra 1673.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* Evanger menighet
* 
*
Helgatun kapell (Voss)

**Helgatun kapell** er et kapell fra 1973 i Voss herad i Vestland fylke. Kapellokalet er ved Helgatun fjellpensjonat (tidligere *Helgatun leirstad*) vest for riksvei 13 et stykke nord for Myrkdalen Fjellandsby. Fjellpensjonatet er eid av Indremisjonsforbundet.

Byggverket er i tre og har 130 plasser.

## Referanser


## Litteratur
* Anne Marta Hoff: Helgatun leirstad og kapell i «Norges kirker»
* 

## Eksterne lenker
*
B&G Parken

**B&G Parken**, også kjent som **Idrettsparken** eller **Idrettsmarka** er et idrettsanlegg på Husabø i Egersund. Det er hjemmebanen til Egersunds Idrettsklubb. Per 2024 har anlegget en tilskuerkapasitet på rundt 1200, hvorav rundt 800 er sitteplasser, og rundt 400 ståplasser.

## Historie
Da fotballen først kom til Egersund rundt år 1900 ble det spilt rundt omkring i gater og på åpne plasser i byen. Egersund FK ble stiftet i 1909 og spilte sine hjemmekamper på et jorde på Slettebø. På grunn av at dette jordet bare var tilgjengelig om høsten begynte man rundt første verdenskrig å se seg omkring etter et passende sted å anlegge en permanent fotballarena.

Valget falt på Fredriksminde, et jordstykke på Husabø like sør for prestegården som ble innkjøpt for 500 kr. Da EIK ble stiftet i 1919 var banen enda ikke ferdig, og EIK måtte spille på Slettebø inntil den nye banen var ferdig i mai 1924. Banen ble anlagt som grusbane og lå i forhold til dagens hovedbane i en vinkel på om lag 90 grader.

I 1934 tok EIK over ansvaret for anlegget fra kommunen og klubben la straks planer for å vende banen til dagens posisjon, så i gress + lage løpebaner slik at man fikk et komplett idrettsanlegg. Banen stod klar i 1939 etter at klubben hadde brukt mer enn 20 000 kr på oppgraderingen, men krigen gjorde at den ikke ble tatt i bruk skikkelig før i 1947, etter at tyske krigsfanger hadde reparert skader som okupasjonsmakten hadde påført anlegget. Ved hjelp av krigsfangene ble også treningsbane bygget, først som grusbane. EIKs finanser førte imidlertid til at Idrettsparken gikk tilbake i kommunalt eie. Inntil 1948 hadde spillerne skiftet i en løe som stod ved banen, men dette året fikk EIK oppført garderober på anlegget. 10 år senere stod andre etasje i klubbhuset ferdig med kafe og møtelokale. Det ble videre utbygd på midten av 1980 tallet.

Under oppgradering av anlegget på midten av 1990-tallet da gressmatten ble skiftet ut og ny løpebane lagt, ble det klargjort for ny hovedtribune på klubbhus-siden, men det ble først alvor over tribuneplanene etter EIKs opprykk til andre divisjon i 2004. Arbeidet med hovedtribunen startet i april 2005. To måneder senere stod betongunderdelen ferdig med 300 stoler nærmest midtbanen og med ståplasser for ytterligere 1000–1500 mann mot Nordre sving. Bunnskrapt kommunekasse gjorde at det ikke var penger til taket i første omgang, men dette arbeidet ble gjort våren 2011, slik at pr i dag har Idrettsparken tak på bortimot 2000 publikumsplasser. I 2022 ble en ny VIP-tribune med sitteplass for rundt 60 gjester åpnet i tilknytning til EIKs klubbhus.

Etter at Egersunds IK rykket opp til nest øverste nivå i 2023, ble det lagt om fra naturgress til kunstgress. Fra 10. april 2024 er navnet B&G Parken. EIK skrev under en kontrakt med selskapet Bertelsen & Garpestad som gir de navnerettighetene i 10 år.

## Referanser
Fjon fjellkyrkje og ungdomssenter

**Fjon fjellkyrkje og ungdomssenter** er en kirke og overnattingssted i Masfjorden kommune. Fjellkirken kan romme 120 personer i gudstjenesterommet, og har plass til 50 overnattingsgjester.

## Historie
Menighetsrådene i Masfjorden fikk tomten som kirken står på i gave, og det ble i 1975 begynt å jobbe med planer omå bygge en fjellkirke på stedet. Planene ble forelagt alle menighetsrådene i det daværende Nordhordland prosti, og i 1978 ble det dannet en stiftelse der alle soknene i prostiet ble med.

I 1980 ble grunnsteinen lagt ned, og senere samme år begynte byggeprosessen. Denne skjedde på dugnad, og det ble lagt ned 6000 dugnadstimer for å få rest bygget. 16. august 1987 ble kirken vigslet av biskop Konrad Monstad.

Per 2015 blir kirken i hovedsak brukt til overnattingsarrangementer, men det er også to faste årlige gudstjenester der; på skjærtorsdag og olsok.

## Referanser
Granneheimen kapell

**Granneheimen kapell**, eller **Grandeheimen kapell**, er et bedehuskapell i form av en langkirke i tømmer i Masfjorden kommune i Vestland fylke. Bygget ble oppført som bedehus 1926 og vigslet på pinsedagen i 1927. I 1931 ble det vigslet for kirkelig bruk. Senere er kapellet utvidet i 1953 og 1973. Ved sistnevnte anledning ble det oppført et klokketårn.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Arne L. Hope: Granneheimen (Vestafjells.no)
* Hans-Emil Lidén og Anne Marta Hoff: Granheimen kapell («Norges kirker»)
Blindheim bedehus

**Blindheim bedehus** er et bedehus oppført i betong på Blindheim i Ålesund kommune i Møre og Romsdal fylke.

Bygget ble innviet 1. oktober 1978 og er eid av Blindheim og Hatlehol Indremisjon.

## Referanser
Denes Agay

**Denes Agay** (født 10. juni 1911 i en landsby nær Budapest i Østerrike-Ungarn, død 24. januar 2007 i Los Altos i California i USA) var en ungarsk komponist, redaktør, dirigent og pianopedagog, med (PhD fra Lizt Musikkakademi).  

Han er mest kjent som forfatter av bøker om musikk, i alt 96. For det meste lærebøker i pianospill. Men han har også en betydelig produksjon bak seg som komponist, bla annet en symfoni og en lang rekke kammermusikalske verk som oppføres fra tid til annen, også her hjemme.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Denes Agay begynte å spille på klaver i tre års alder. I 1934 avsluttet han et musikkstudium ved Franz-Liszt-akademiet i Budapest med en doktortittel. Etter farens ønske studerte han parallelt ved det juridiske fakultet på Universitetet i Budapest). 

### Karriere
En symfoni komponert av Agay ble fremført med stor fremgang av Budapests Filharmoniske orkester, dirigert av komponisten selv. Denes Agay virket også som filmkomponist.

### Til USA
Idet Ungarn politisk mer og mer tilpasset seg den tyske nasjonalsosialistiske side fant han det mer og mer utrygt som jøde å forbli i landet. Han emigrerte til USA i 1939 og ankom da til New York City. Han hadde med seg fra hjemlandet komposisjoner, men fant lite interesse for dem og begynte å komponere populær-, filmmusikk og ballettpartiturer. 

Videre dirigerte han NBCs radioprogram *Guest Star*. På denne tiden tok han opp pianoundervisning, en virksomhet som skulle vare livet ut. Etter angrepet på Pearl Harbor ble han amerikansk statsborger og lot seg innrullere og ble sersjant på et militærsykehus hvor han ble band- og korleder for å underholde de mange syke og sårede infanteri- og marinesoldater. Hans foreldre døde i Auschwitz.

Etter annen verdenskrig fortsatte han pianoundervisningen, virket som musikkonsulent, komponist og redaktør for flere utgivere.  Han utarbeidet en omfattende samling av lærebøker og undervisningsmateriell for piano. Hans *Best Loved Songs of the American People* som ble utgitt i 1975 er fremdeles en bestselger.

I 1963 startet Dr. Agay og Music Sales Corporation i fellesskap Yorktown Music Press som utga en omfattende mengde undervisningmateriell og notebøker for piano medregnet den kjente *Classics to Moderns* og *Joy Of* –seriene som i 60 år ble standardrepertoaret for enhver pianolærer. Han har også skrevet *An [[Antologi|Anthology]] of Piano Music* som dekker barokken, den klassiske perioden, romantikken og det 20. århundre.

Han har opprettet The Denes Agay Piano and Composition Fund for stipendier ved Juilliard og Denes Agay Scholarship Fund ved University of Southern California.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nekrolog (engelsk).
Spjelkavik kirke

**Spjelkavik kirke** er en sekskantet kirke fra 1987 i Ålesund kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme.

Byggverket er i tegl og har 500 plasser.

I 2007 sto kirkens nye utsmykning ferdig. Kunstneren Håkon Bleken hadde da siden 2002 arbeidet med en serie glassmalerier med i alt 96 ruter, som forteller bibelhistorien i den store rekken med glass som omkranser det sekskantede kirkerommet. Glassmaleriene beskriver den første del av Jesu liv, påskeuken, de første fortellingene i Det gamle testamente, Israels historie, pinsen og apokalypsen. Dessuten skildres tre lignelser: Sauen som ble berget, Den fortapte sønn og Hvetekornet som måtte dø for å gi nytt liv.

Moa urnelund ved kirken ble tatt i bruk i 2018. Kistebegravelser finner sted ved Hatlehol gravlund.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
*
Huset på prærien

***Huset på prærien*** (orig: *Little House on the Prairie*) er en amerikansk familierelatert drama- og westernserie som gikk på NBC fra 1974 til 1983. Serien handlet om en familie som bodde i en liten landsby i 1880-årenes Minnesota. Hovedrollene som far og mor ble spilt av Michael Landon og Karen Grassle, mens rollen som de tre barna ble spilt av Melissa Gilbert, Melissa Sue Anderson og Lindsay Greenbush. Serien bygde delvis på Laura Ingalls Wilders (1867&ndash;1957) selvbiografiske bøker. 

Deler av serien ble sendt på NRK fra 1976 og på TVNorge fra 1992.

## Rollebesetning

## Bildegalleri

Melissa Sue Anderson Little House on the Prairie 1974 original.jpg|Melissa Sue Anderson som Mary
Little House on the Prairie Melissa Gilbert 1975 Crop 1.jpg|Melissa Gilbert som Laura
Gil Gerard Karen Grassle.JPG|Gil Gerard og Karen Grassle


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Volsdalen kirke

**Volsdalen kirke** er en kirke bygd i en vifteplan fra 1974 i Ålesund kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme.

Kirken er bygd som et naust. Den er i tre med skifertak. Klokketårnet er frittstående. Volsdalen kirke har 500 plasser.

Volsdalen kirke er utsmykket med glassmalerier og altertavle av Frans Widerberg.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Ålesund kirkelige fellesråd
* 
*
Bremsnes kirke

**Bremsnes kirke** er en korskirke fra 1771 i Averøy kommune i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.

Byggverket er i tre og har 550 plasser.

En stavkirke på stedet brant i 1768 eller 1769.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* Bremsnes menighet
Tindouf

**Tindouf** (arabisk: تندوف) er hovedbyen i provinsen Tindouf i Algerie. Innbyggertallet var i 2006 estimert til 44&nbsp;058, og byen har et areal på 70&nbsp;009&nbsp;km², hovedsakelig ørken. 

Byen ligger nær flere algirske militærbaser. Sør for Tindouf bor det ca. 165&nbsp;000 flyktninger fra Vest-Sahara i de fire flyktningleirene l'Ayoune, Smara, Ausserd og Dachla.

En lufthavn ligger like nordvest for Tindouf, og *[[Air Algérie]]* har regelmessige flyvninger herfra til hovedstaden Alger og andre byer. 

Byen Tindouf ble bygget nær en isolert oase i Sahara i 1852 av medlemmer fra Tajakant-stammen, men ble plyndret og ødelagt av Reguibat-stammen i 1895. Byen var forlatt helt til franske tropper ankom området i 1934. Etter Algeries uavhengighet i 1962 har myndighetene ytterligere utbygget byen, delvis på grunn av dens betydning som en siste utpost før grensene til Marokko og Mauritania.

## Demografi
Tindouf har en befolkning på 44 058 (estimat, 2006).

## Referanser
Tore Jensen

**Tore Jensen** (født 19. mai 1935) er en norsk jazzmusiker (trompet, kornett og flügelhorn) og orkesterleder, kjent fra flere dixieland-band og utgivelser.

Hans musikkarriere startet i 1953  med bandet Hot Saints (1953–1960) og fikk deretter engasjement i Big Chief Jazzband og Norwegian Dixieland All Stars.  Med klarinettisten Bjørn Stokstad turnerte han så med eget band i Tyskland (1961), før de etablerte det navngjetne Stokstad/Jensen Trad.Band, der alle ble æresborger av New Orleans (1984). Bandet ble tildelt Spellemannsprisen i 1974 for albumet *Mer glajazz*. Han virket også i swingjazz-kvintett med Svein Gusrud og Peter Opsvik, samt medvirket på utgivelser med gruppene Norske Rytmekonger, Swingkameratene, Christiania 12 og Mississippi Jazzband. Han mottok Buddyprisen (1987 og fikk Oslo Jazzfestivals «Ellapris» (2000) for sitt arbeid  med prosjektet *Ungdom og jazz*.

Tore Jensen har også medvirket i flere TV- og radioprogrammer. Han var aktiv jazzmusiker til 2015.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi fra Jazzbasen.
Richard M. Karp

**Richard Manning Karp** (født 3. januar 1935 i Boston) er en amerikansk informatiker som har gitt betydningsfulle bidrag til forskning innen kompleksitetsteori. For dette arbeidet mottok han Turing-prisen i 1985.

Karp gikk på Harvard University hvor han tok bachelorgraden i 1955, mastergraden i 1956 og doktorgraden i anvendt matematikk i 1959. Deretter jobbet han på Thomas J. Watson Research Center hos IBM. I 1968 ble han professor i informatikk, matematikk og *operations research* ved University of California, Berkeley. Siden det har han vært i Berkeley, med unntak av fire år hvor han arbeidet som professor ved University of Washington. Karp mottok også Benjamin Franklin-medaljen i 2004 i informatikk og kognitiv vitenskap for bidragene sine innen kompleksitetsteori.

I 1971 utviklet han Edmonds-Karp-algoritmen for maks-flyt-problemet sammen med Jack Edmonds, og i 1972 publiserte han en viktig artikkel i kompleksitetsteori, *Reducibility Among Combinatorial Problems* hvor han viste at 21 problemer er NP-fullstendige. I 1987 utviklet han Rabin-Karp-algoritmen for tekstsøking sammen med Michael O. Rabin.

Han har gjort mange andre viktige oppdagelser i informatikk, spesielt i kombinatorisk optimalisering. For tiden er hans viktigste forskningsområde bioinformatikk.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Intervju med Richard Karp i ACM Crossroads magazine (engelsk)
* Karps hjemmeside hos Berkeley (engelsk)
Michael Landon

**Michael Landon** (født **Eugene Maurice Orowitz**; 1936–1991) var en amerikansk skuespiller, produsent og regissør. Han er kjent for sine roller i TV-serier som Joe Cartwright i *[[Bonanza]]* (1959&ndash;1973), Charles Ingalls i *[[Huset på prærien]]* (1974&ndash;1982) og Jonathan Smith i *[[Highway to Heaven]]* (1984&ndash;1989). Han ble nominert til Golden Globe-prisen i 1979.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kornstad kirke

**Kornstad kirke** er en langkirke i Averøy kommune, Møre og Romsdal fylke. Kirken er bygd i tømmer, og ble innviet i 1871. Den har plass til 340 personer, og er underlagt Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.

## Historie
Kornstad kirke erstattet en stavkirke fra 1300-tallet som ble revet i 1871. Byggmester Gustav O. Olsen fra Trondheim fikk oppdraget med å bygge nykirken for 3&nbsp;750 speciedaler. Den nye kirken ble tømret sammen i Steinkjer, og etter å ha nummerert delene, ble den fraktet til Kornstad og satt sammen. Allerede 3. september 1871 ble den første ordinære gudstjenesten avholdt.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* Kornstad menighet
Kvernes kirke

**Kvernes kirke** er en langkirke fra 1893 i Averøy kommune, Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme.

Byggverket er i tre og har 420 plasser. Den står like ved siden av Kvernes stavkirke.

Nordvest for kirkene er Kvernes prestegård. Kirkegården er rundt 400 meter sørvest for kirken.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* Kvernes menighet 
*
Eide kirke (Hustadvika)

**Eide kirke** er en langkirke fra 1871 i Hustadvika kommune i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Molde domprosti i Møre bispedømme.

Byggverket er i tre og har 250 plasser.

Det er kirkegård ved kirken.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* Eide menighet 
* 
*
Tore Sandnæs

**Tore Sandnæs** (født 3. mai 1939) er en norsk jurist, jazzmusiker (piano) og orkesterleder.

Hans tidlige kvartett og storband (med blant annet Ole Jacob Hansen) vant NM i jazz (1956).
På 1960-tallet ga han ut plater med Bjørn Johansen på saksofon, Bjørn Pedersen på bass og Frode Thingnæs på trombone.

Han har ledet Tore Sandnæs Trio med Stig Hvalryg/Terje Venaas på bass og Eyvind Olsen på trommer, med en forestilling om Oscar Peterson, samt vært med Majken Christiansens trio Swing Society med Hvalryg, Torstein Ellingsen på trommer, og blant annet fremført «En hyllest til Ella Fitzgerald» (Oslo Jazzfestival, 2006). Sandnæs er å høre på utgivelsen *[[Erik Amundsen]], portrait of a norwegian jazz artist* (Gemini Records, 2005).

## Referanser
Hustad kirke (Fræna)

**Hustad kirke** (Hustad kyrkje) er en langkirke fra 1874 på Hustad i Hustadvika i Møre og Romsdal fylke. Den er en del av Den norske kirke og hører til Molde domprosti i Møre bispedømme.

Byggverket er i tømmer og har 350 plasser.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Kyrkja i Fræna – Hustad kyrkje
* 
* Kirkebøker fra Fræna hos Arkivverket
*
Hannibal Rising

:*For filmen se: [[Hannibal Rising (film)]]*
***Hannibal Rising*** er en bok skrevet av Thomas Harris. Den har det også blitt film av, som resten av Hannibal Lecter-serien, denne gangen skrev Harris også manuset til filmen. 

## Synopsis

I «Hannibal Rising» møter vi en åtte år gammel Hannibal Lecter og ser hans barndom og oppvekst i det tidligere Sovjetunionen, nærmere bestemt Litauen. Under andre verdenskrig rømmer familien hans, som er adlige, til en jakthytte de har i nærheten av slottet hvor de bor. Mot slutten av krigen dør de voksne i en ulykke og kun Hannibal og hans søster Mischa overlever. Like etter dukker det opp nazi-vennlige plyndrere som overtar hytten og tar søsknene til fange. Med seg har de også en annen ung gutt som de stenger inne i låven sammen med søsknene. Da de ikke finner noe mat bestemmer de seg for å ty til kannibalisme og spiser den unge gutten de har med seg. Senere bestemmer de seg også for å spise Mishca, og Hannibal blir vitne til at de drar Mishca ut av låven, mens han febrilsk prøver å holde fast i henne. Hannibal besvimer i det de slår ham i hodet, samtidig som han hører at de dreper Mischa med en øks. 

Senere blir Hannibal funnet av sovjetiske styrker vandrene rundt omkring i skogen, tilsynelatende stum og ute av stand til å redegjøre for seg selv. Han ender opp tilbake på slottet til familien som når er blitt et barnehjem. Etter to år blir han hentet av sin onkel som tar ham med seg til hans hjem i Frankrike for å bo der sammen med ham og sin kone Murasaki Shikibu. Under hennes vinger vokser Hannibal til å bli en utmerket student. Vi opplever også at Hannibal dreper for første gang, da han hevner sin onkel som ble drept av en lokal slakter. Forut for denne anledningen fornærmet slakteren hans kone, noe som igjen fører til onkelens død. 

Hannibal begynner etterhvert på skole og studerer medisin. Etterhvert sporer Hannibal opp plyndrerne som spiste hans søster, en etter en, og dreper dem på bestialske vis samtidig som han også spiser deler av dem. Underveis jakter en fransk politimann, Popil, på Hannibal fordi han mistenker at Hannibal står bak disse mordene. Popil arresterer Hannibal etter han har drept den siste av plyndrerne, men blir løslatt like etter. Novellen slutter med at Hannibal ankommer Johns Hopkins Sykehuset i Baltimore.

## Motsetninger

* I boken Den røde drage nevner etterforsker Will Graham at Hannibal viste tidlig tegn på sadisme spesielt mot dyr. Men i boken Hannibal Rising viser han tvers i mot en forkjærlighet mot familiens hester og svaner. Han forsvarer dessuten de svake barna i hans tid på barnehjemmet.
* Hannibals polydaktyli (hans ekstra finger på venstre hånd) nevnes ikke i det hele tatt.
Skreia Idrettslag

**Skreia Idrettslag** (stiftet 1. juli 1915) er det lokale idrettslaget på Skreia i Østre Toten kommune. Klubben tilbyr fotball, håndball, volleyball, bueskyting, friidrett og rullestolbasket tidligere også hurtigløp på skøyter og sykling.

Skreia IL har per 1. januar 2021 over 400 medlemmer i klubben. De største sportene i klubben er Håndball og Fotball, de siste årene har det også vært en oppgradering begge stedene da det ble lagt kunstgressbane og ny tribune for fotballen og i tillegg satt inn ny tribune i håndball hallen. Hallen til Skreia heter Norgeshushallen.

## Fotball
I februar 2024 signerte **Skreia IL** to tidligere utenlandsproffer, både Rocky Lekaj og Dag Alexander Olsen blir en del av Skreia sitt lag i 2024-sesongen.

## Tabellen

## Divisjonsutvikling

## Skøyter
Skøytegruppa gikk ut og dannet egen klubb (Skreia Skøyteklubb) våren 1981, som igjen i 1997 endret navnet sitt til nåværende Skreia Skøyteklubb Toten.

Skøyteløperen og OL-medaljør Alv Gjestvang konkurrerte blant annet for denne klubben i sesongene 1951/52–1958/59 samt 1974/75–1978/79.
:;Andre medlemmer av skøytegruppa:
::*Anne Elisabeth Hølstad
::*Tone Regine Hølstad
::*Kai Stensli

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Skreia Idrettsplass - Nordic Stadiums
Nordre Bjørnsund bedehus

**Nordre Bjørnsund bedehus** er en langkirke fra 1907 i Hustadvika kommune, Møre og Romsdal fylke.

Bygget ble vigslet som kapell i 1951. Bedehuskapellet drives av en stiftelse.

## Referanser


## Litteratur
*
Jon Gordon

**Jon Gordon** (født 23. desember 1966 i New York City) er en amerikansk jazzmusiker (saksofon), kjent fra flere samarbeid med norske musikere.

Han studerte blant annet under Phil Woods og ved Manhattan School of Music (1984–88). 
Med norske Egil Kapstad, Henryk Lysiak, Terje Venaas og Egil Johansen utkom *Beginnings and endings* (Taurus Records, 1988).  Gordon var også på turneer med Jon Larsen (1990). 
Han var også i Atle Hammer sextet, som ga ut *Arizona Blue* (Gemini Records, 1991).
Siden har han spilt med de fleste storheter innen jazz, inkludert medvirkning på Laila Dalseth's vidgjetne *Listen here!* (Gemini Records, 1999).

Gordon vant den høythengende Thelonious Monk International Jazz Saxophone Competition (1996), og spilte siden med T. S. Monk.
Selv har han gitt ut 
*Spark* (1994),
*Witness* (1996),
*Along the way* (1997),
*Currents* (1998),
*All the things we need* (1999),
*Possibilities* (2000),
*Contrasts* (2001),
*The things you are* (2006).
Med norske Subtonic besøkte han Oslo Jazzfestival (2003), hvorfra han i kvartett Asbjørn Lerheim, Roger Arntzen og Håkon Mjåset Johansen turnerte landet (2006).
I 2010 er han på *Live* med Magni Wentzel fra 2003.

## Referanser


## Eksterne lenker
* jongordonmusic.com
* jongordon.aristshare.com
Univadis

**Univadis** er en medisinsk portal for leger levert av MSD.

Tjenesten er passordbeskyttet og gratis for alle leger som praktiserer medisin i Norge. Tjenesten tilbyr detaljerte anatomiske atlas, en medisinsk søkemotor, over  medisinske bilder, mer enn 300 gratis medisinske kurs fra BMJ learning og mye mer.

## Eksterne lenker
* univadis.no
* univadis.com
Lysejordet skole

**Lysejordet skole** er en skole i Oslo med 536 elever, etablert i 1978. Skolen er en barneskole, og består av 1-7.trinn. 
Skolen driftet også Ullerntoppen grendeskole etter åpningen. Skoleåret 1990-91 var det siste året lokalene til Ullerntoppen ble brukt som grendeskole og all undervisning flyttet til Lysejordet. Montessoriskolen Lyse overtok lokalene til Ullerntoppen fra 1993. 

I årene 2012-2014 tok Lysejordet over elever tilhørende den nye Bjørnsletta skole, i påvente av at den skulle åpne august 2014.

## Rektorer
* 2025-:Elin Honningsvåg
* 2021-2025: Bente Vik
* 2010-2021: Ellen Bergsland
*  Gro Hexeberg Dahl
* Berit Lund
* Tove Henriksen
* 1978-1993: Tor Berge

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Det er mange som har savnet loppemarkedet
* Ønsker å ha Oslos beste AKS
Friarferdi til Gjøtland

**Friarferdi til Gjøtland** er den eldste bevarte oppskrift av en middelalderballade i Norge; oppskriften er fra 1612 og ble reddet ut av ilden i 1868, da gammelt rask skulle brennes på  Arnegården i Steinsvika i Volda. Skolelæreren Jakob Kobberstad (1840–1919) sikret seg dokumentet, men kunne ikke tyde det og sendte det derfor til Sophus Bugge, som straks forsto verdien av det. Dokumentet inneholdt ikke bare viseteksten, men også et «smaleregister», en oversikt over småfeet, og dermed en datering. Registeret er så omfattende at dette bare kan skrive seg fra én gård i Volda, Moritsgården på Søre Bjørkedal, bosted til Pål Torbjørnsson Bjørkedal (1570?–1636?). Pål Torbjørnsson var lagrettemann og skrivekyndig. Flere rim halter, men på norrønt fungerte de, som *sit* (moderne norsk: «sitter») og *lit* (moderne norsk: «farge», «lét»). Den som skrev ned teksten i 1612, har trolig hatt et eldre forelegg han skrev av og tilpasset det danskpregede skriftspråket.

Balladeteksten handler om herr Peder drar med følget sitt på frierferd til det hedenske Gjøtland for å fri til kongsdatteren Målfrid. Villdyr blir sendt mot ham, men Peder har en mann i sitt følge som kan riste trollruner. Runekunsten hjelper herr Peder mot villdyrene. Kongsdatteren har stemor som vil ha herr Peder drept; men kongen spør datteren hva hun selv vil. Hun har drømt at hun skulle bli gift med en kristen mann, og gir ham sitt ja. 

Visa har nummer E 72 i TSB katalogen. Den finnes bare på norsk, men minner om den danske *Brudefærden til Hedenland* (TSB E 71, DgF 71) og den færøyske *Ásmundur skeinkjari* (TSB E 73).

## Referanser
Leilighetsdikt

**Leilighetsdikt** er dikt skrevet til en spesiell anledning. Det kan dreie seg om dikt skrevet til private familiebegivenheter, som f.eks. fødselsdag, bryllup, dåp, konfirmasjon, begravelse, eller til en offentlig samfunnsbegivenhet, f.eks. kroningen eller begravelsen av en konge. Diktene kan altså enten ha bestemte personer som mottakere (og framføres når disse personene er til stede), eller rette seg til allmennheten. 

Noen leilighetsdikt er skrevet til melodier for å synges, andre er uten melodi. Noen blir kopiert opp og delt ut til deltakerne på en fest eller ved en annen sosial hendelse, andre blir trykt anonymt eller med navn i aviser. 

Leilighetsdikt er ofte rosende, med positive beskrivelser f.eks. av den som har fødselsdag. Det finnes imidlertid også leilighetsdikt som inneholder kritikk, enten vennlig kritikk eller bitende angrep på personer eller grupper. 

Spottende, ironiske vers og hyllende, lovprisende vers er ytterpunktene. De fleste leilighetsdikt inneholder mer ros enn ris. 

Noen bedrifter og institusjoner har en «husdikter» som lager leilighetsdikt til kjente melodier, som så synges ved jubileer, fødselsdager for de ansatte og lignende. Det hender også at kjente diktere skriver leilighetsdikt, enten på oppdrag eller av eget initiativ. Bjørnstjerne Bjørnson har skrevet en god del leilighetsdikt, blant annet *[[Kantate]] ved Hundreårs-festen for [[Norges ve]]l* (1909). 

I lyrikksamlinger finnes det vanligvis få leilighetsdikt, fordi slike dikt har lav litterær status. De har dessuten ofte et mer episk (fortellende) preg enn lyrisk. 

Fra leilighetsdikt er det glidende overganger til blant annet rimbrev (for eksempel frierbrev på vers).

## Eksterne lenker
* Om leilighetsdiktning i Tønsberg 1840 til 1890
Clipperton

**Clipperton** er en ubebodd korallatoll i Stillehavet, sørvest for Mexico og vest for Costa Rica. Den tilhører Frankrike.

Øya har ingen permanente innbyggere. Det finnes en kort flystripe, samt ruinene av et fyrtårn fra det 19. århundre. 

En økonomisk sone på  km² omgir Clipperton.

## Historie
Clipperton ble tatt i besittelse av Frankrike i 1858. Mexico bestred kravet og støttet forsøk på kolonisering, som mislykkes. Frankrike og Mexico ble enig om å la Italia løse saken ved voldgift og i 1931 falt saken ut til Frankrikes fordel.

## Administrasjon
Etter lov av 2007 er Clipperton direkte underlagt den franske regjeringen, med ministeren for oversjøiske saker som ansvarlig statsråd. I 2008 ble ansvaret for forvaltningen av Clipperton delegert til høykommissæren i Fransk Polynesia.

## Naturgeografi
Landarealet er på 2 km², lagunen dekker en flate på 4 km². Øya har et tropisk havklima, med gjennomsnittstemperaturer mellom 20–32 grader Celcius.

Lagunen har en gjennomsnittlig dybde på fem meter, dypeste punkt er 34 meter. Den har brakkvann. Atollen er lukket og lagunen har ikke passasje til havet, men ved kraftig vind og høye bølger trenger havvann inn i lagunen der atollen er lav. I lagunen vokser sjøgras, særlig *[[Ruppia maritima]]*. Lagunen tilføres stadig guano og er utsatt for overgjødsling. 

Landet mellom havet og lagunen er 45 til 400 meter bredt. Atollen er for det meste lav med en høyde på fire meter over havet, men på ett punkt, Rocher Clipperton i sørøst, når den 29 moh.

Atollen har dårlig jordsmonn og opprinnelig sparsom vegetasjon. Dyrelivet domineres av mengder av landkrabben *[[Gecarcinus planatus]]* og fugl. Clipperton har elleve millioner landkrabber og  fugler. Miljøet har vært påvirket av menneskelig virksomhet, særlig ved at fosfatutvinnerne som kom i 1892 plantet kokospalmer (*Cocos nucifera *) og satte ut gris.

Grisene livnærte seg på egg og kyllinger og spiste krabber. Antallet hekkefugl ble dramatisk redusert. Tidligere hekket elleve fuglearter, men i 1980 ble bare seks funnet. Særlig gikk det ut over maskesule (*Sula dactylatra*) og brunsule (*Sula leucogaster*). Krabbene hadde holdt vegetasjonen nede og som følge av at de ble redusert i antall, ble vegetasjonen tettere. I 1958 ble bestanden på 58 griser skutt og vegetasjon og dyreliv vendte tilbake mot tilstanden slik den var tidligere. Krabbene og hekkefugl vendte tilbake og vegetasjonsdekket gikk ned.

Forlis av fiskebåter i 1999 og 2000 introduserte rotter. Dette påvirker også miljøet. Rottene eter krabber, noe som har medført at antallet krabber har gått ned på deler av atollen, slik at vekstforholdene igjen er bedre for planter og kokospalmer. Rottene skader også fuglebestanden og særlig sotterne (*Onychoprion fuscatus*) er utsatt.

Det er registrert 112 fiskearter ved øya. Delfiner er vanlige i farvannet ved atollen, særlig skruedelfin (*Stenella longirostris*) og hvitflekkdelfin (*Stenella attenuata*), men også tumler (*Tursiops truncatus*), gulflankedelfin (*Delphinus delphis*) og stripedelfin (*Stenella coeruleoalba*).

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
TSB-katalogen

**TSB-katalogen** er en typekatalog over nordiske middelalderballader. Katalogens fullstendige tittel er ***The Types of the Scandinavian Medieval Ballad***. Den er redigert av Bengt R. Jonsson, Svale Solheim og Eva Danielson i samarbeid  med Mortan Nolsøe og W. Edson Richmond. Den ble utgitt på Universitetsforlaget i 1978.

## Bakgrunn
Balladene i de nordiske landene henger så tett sammen at det nordiske språkområdet må regnes som ett av de europeiske balladeområdene. De fleste balladetyper finnes i flere av de nordiske landene. Derfor var det hensiktsmessig å lage en nordisk typekatalog.

## Eksempel
Helt fra starten av folkeviseforskningen var det et problem å identifisere samme visetype fra forskjellige land. Den visa som i Norge kalles «Villemann og Magnhild» eller «Gudmund og Signeliti» kalles på dansk og svensk «Harpens kraft» og på islandsk «Gautakvæði». En løsning på dette var å identifisere visetypene med det nummer de har i det store standardverket *[[Danmarks gamle Folkeviser]]*. Dermed kunne alle disse nasjonale variantene identifiseres som DgF 40, siden de danske variantene av «Harpens kraft» sto som nummer 40 i dette bokverket. Men det var ingen løsning for visa «Hermod Ille», som bare fins i Norge og på Færøyene.

## Om typologisering
Typologisering av produkter av menneskelig fantasi kan naturligvis alltid diskuteres; men siden TSB-katalogen kom ut, har den vært et nyttig arbeidsredskap for balladeforskere. De fleste seriøse utgaver av nordiske ballader oppgir nå TSB-nummer, og de finnes også på omslaget til mange CD-utgivelser.

## Oppdeling
TSB-katalogen deler balladene opp i seks hovedgrupper:
***A** Naturmytiske ballader Ballads of the supernatural
***B** Legendeballader Legendary ballads
***C** Historiske ballader Historical ballads
***D** Ridderballader Ballads of chivalry
***E** Troll- og kjempeballader Heroic ballads
***F** Skjemteballader Jocular ballads

Når visa «Villemann og Magnhild» identifiseres som TSB A 50, betyr det at TSB-katalogen fører de nordiske variantene av denne visa opp som nummer 50 i gruppa naturmytiske ballader.

## Eksterne lenker

* The Types of the Scandinavian Medieval ballad : a descriptive catalogue i Nasjonalbibliotekets nettbibliotek.
Michio Kaku

**Michio Kaku** (født 24. januar 1947) er professor i teoretisk fysikk ved City College of New York. Han har skrevet tolv bøker, blant annet *Einstein's Cosmos* og *Physics of the Impossible*. Kakus fagfelt er strengteori. 

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Godøy bedehuskapell

**Godøy bedehuskapell** i Giske kommune i Møre og Romsdal fylke ble oppført i 1953 og påbygget til kapell i 1979. Siden er bygget utvidet i 2001 og 2008.

Kapellet leies av fellesrådet til kirkelige handlinger.

Kapellet er tegnet av arkitekt Olav S. Solheim, som hadde praksis i Ålesund. Byggverket er i murstein og har 200 plasser.

Det er ikke kirkegård ved kapellet. Godøy gravplass er en drøy kilometer lenger nordøst.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Giske kirkelige fellesråd
*