open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Budoar

**Budoar** (fra fransk *boudoir*) er en kvinnes private stue eller salong av et hus, bestående av et lite, elegant utstyrt damekabinett, oftest et stort herskapshus eller slott, der menn ikke har adgang og for å motta sine intime venner. Vanligvis omfatter dette bare kvinnens soveværelse og garderoberom, men kan også gjelde salonger og andre rom, forbeholdt kvinner. 

## Etymologi
Budoar er avledet fra franske *boudoir* hvor grunnbetydningen «furtekrok, rom hvor man kan trekke seg tilbake og surmule»; avledet av *bouder*, «furte, surmule». Det franske begrepet er bevitnet fra 1700-tallet.

## Arkitektur
Budoar er beslektet av den engelske «bower» (kammer, lysthus),historisk sett utgjorde budoar en del av den private rekke med rom til en «dame» eller overklassekvinne, for bading, sminke og påkledning, ved siden av sengekammeret hennes, slik også menn i de bedre klasser hadde egne rom. I senere perioder ble budoaret brukt som privat salong, og ble brukt til andre aktiviteter, som brodering eller samvær med ektemannen.

Begrepet er nå hovedsakelig historisk. *Cambridge Dictionary* definerer det som «et vakkert dekorert rom som i tidligere tid ble brukt av en kvinne til å sove, kle på seg, slappe av og underholde.» I Storbritannia ble begrepet oftest benyttet viktoriansk tid og tidlig på 1900-tallet, og henviste til en dames kveldsstue, og var atskilt fra morgenrommet og omkledningsrommet. Som dette mangfoldet av rom med overlappende funksjoner antyder, ble budoarer vanligvis bare funnet i store hus. I USA, i samme epoke, var budoar en alternativ betegnelse for garderobe, foretrukket av de som mente at franske begreper ga mer prestisje og klasse. 

Prestisjen har blant annet bakgrunn i Frankrikes dronning Marie-Antoinettes luksuriøse tyrkiske budoar i Fontainebleau ble formgitt i 1777 av den klassisistiske arkitekten Michard Mique og dekorert av brødrene Jules Hugues og Jean Simeon Rousseau de la Rottière. At budoaret ble betegnet som tyrkisk, *Boudoir Turc*, gikk tilbake til 1751 da kong Ludvig XV av Frankrike presenterte Château de Bellevue til sin elskerinne, madame de Pompadour. Hennes tyrkiske *boudoir* betegnet nye holdningene innen fransk interiør, foruten også innovasjon i sitt eksotiske tema i en tid da Frankrike var en verdensmakt og hvor det tyrkiske osmanske rike var en fransk alliert. De franske budoarer spredte seg fra de kongelige omgivelser til adelen og overklassen generelt, noe som innebar en endret vektleggingen fra utsmykkede rom for offentlige ritualer til private, tilbaketrukne rom for personlig nytelse. «Selv om de fleste kunstnere faktisk aldri hadde vært i Østen, og til tross liten tilgang til ekte tyrkisk kunst i Frankrike, utviklet franske kunstnere et middel til å representere tyrkisk stil, som ville bli kjent som *la turquerie*.»

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hans Øvergaard

**Hans Øvergaard** (født 5. november 1795 i Elverum, død 17. mai 1840 på Christiansfjeld festning) var en norsk offiser, stortingsrepresentant og Elverums første ordfører. 

Øvergaard ble født på gården Gaarder. Han ble offiser i 1812. Fra 1814 var han i 1. Bergenhusiske regiment. Han ble der forfremmet til premierløytnant i 1816. Som et resultat av hærens omorganisering i 1818 ble han overført til . Han ble i 1823 adjutant ved . Han ble i 1837 forfremmet til kaptein.

Øvergaard var suppleant (varamann) til Stortinget fra 1826. Han ble selv valgt inn som Stortingsrepresentant i 1833 og gjenvalgt i 1836 og 1839. Øvergaard ble 10. juli 1837 valgt til Elverums første ordfører.

Øvergaard døde ca. kl. 12 den 17. mai 1840 under salutteringen fra Christiansfjeld festning. Han bemannet salutteringskanonen da den eksploderte og drepte ham. Broren Gulbrand Øvergaard var ordfører i Elverum 1845–47. Hans Øvergaard var far til offiseren Alexander Bretteville Øvergaard.

Hans Øvergaards veg nedenfor Christiansfjeld festning i Elverum har fått navn etter ham. 
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Turbo Assembler

**Turbo Assembler (TASM)** var en assembler som ble lansert av Borland for bruk på PC-er som benyttet x86-arkitekturen. Assembleren ble ofte levert sammen med Borlands høynivåspråk kompilatorer for PC-er, deriblant Turbo Pascal, Turbo Basic og Turbo C. Assembleren blir ikke lenger vedlikeholdt.

Turbo Assembler ble levert sammen med *lenkeren* Turbo Linker, og kunne også kjøres sammen med *debuggeren* Turbo Debugger. Av hensyn til kompatibilitet med Microsoft Macro Assembler (MASM), kunne TASM assemblere MASM kildekode i en egen *MASM modus*. Assembleren hadde også en *ideal mode* med en del forbedringer.

Turbo Assembler 3.0 hadde enkelte egenskaper fra høynivåspråk, som gjorde det mulig å benytte den til objektorientert programmering.

Navnet Turbo Assembler ble også brukt om en annen assembler, som ble laget av det tyske selskapet *Omikron* i 1985 for 8-bit mikroprosessoren MOS Technology 6502 i Commodore 64. Den er ikke relatert til Borlands assembler.
Mats Weinholdt

**Mats Dragseth Weinholdt** (født 10. april 1985) er en norsk tidligere fotballspiller, nå en freestyle ballkunstner. Han ble kjent for det norske publikumet gjennom underholdningsprogrammet «Norske Talenter» på TV 2 i 2008.

## Bakgrunn
I barneårene spilte Weinholdt fotball for Skeid, der hans far, forfatter og fysioterapeut, Tom Weinholdt, spilte på A-laget på 1960-tallet. Han gikk seinere til Gjelleråsen i ungdomsårene. Weinholdt spilte ving, og på banen var hurtighet kombinert med god teknikk hans varemerke. 

Weinholdt var elev ved idrettslinjen ved Bjerke videregående skole fra 2001&ndash;2004, sammen med blant andre Mohammed «Moa» Abdellaoue og Bjørnar Holmvik.

Han gikk senere fra Gjelleråsen tilbake til Skeid, og har etter det vært innom Hønefoss, Skjetten og Lillehammer. I 2006 var han involvert i en alvorlig trafikkulykke, der han fikk en ryggskade som tvang ham til å legge opp som fotballspiller. 

I 2008 bla Weinholdt kjent som en talentfull ballkunstner i fotball gjennom TV 2-programmet «Norske Talenter». Han kom der til finalerunden, men ble deretter stemt ut. 

I 2010 var han én av to dansere for Bjørn Johan Muri i den norske finalen av Melodi Grand Prix. Med sangen «Yes Man» kom Muri på fjerdeplass i konkurransen som ble vunnet av Didrik Solli-Tangen.

På 90-tallet deltok han også i TV3-programmet Juniorsjansen der han imiterte og danset etter sitt store idol, Michael Jackson.
 
## Se også
Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

## Referanser


## Eksterne lenker
* matsweinholdt.no: Offisiell nettside

* vg.no: Se Mats Weinholdts utrolige triksekunster
* Youtube: *Mats Weinholdt part1*
* Youtube: *norske talenter -SEMIFINALE- mats weinholdt*
Geir Hovig

**Geir Johannes Hovig** (1944–2009) var en norsk journalist, programleder og bluesentusiast. Han var ansatt i NRK en årrekke, hvor han blant annet var programleder for radioprogrammet *[[Hovigs Hangar]].* 

Hovig jobbet som journalist i Associated Press og NTB før han startet sin karriere i NRK i 1970. Gjennom programmet *[[Kveldskjør]]* på P2 ble Hovig en kjent radiostemme, men han huskes kanskje best for radioprogrammene *[[Eldorado (radioprogram)|Eldorado]]* og *[[Hovigs Hangar]]*.

Han hadde en rekke opptredener på ulike bluesscener som konferansier og formidler.

## Referanser
Eduard Vilde

**Eduard Vilde** (født 4. mars 1865 i landsbyen Pudivere i Lääne-Viru fylke, død 26. desember 1933 i Tallinn) var en estisk forfatter og en av grunnleggerne av den estiske realisme. Han var også journalist.

Eduard Vilde kom fra en familie som i flere generasjoner hadde arbeidet som godstjenere. Han vokste opp på godset Muuga ved det som i dag er Laekvere. Fra 1878 til 1882 gikk han på distriktsskolen i Tallinn. I perioden 1883–1886 var han i redaksjonen i avisen *[[Virulane]]* og fra 1887 til 1890 var han ansatt i *[[Postimees]]*. Fra 1890 arbeidet han som frilansjournalist i Berlin. I perioden 1883–1905 var han innom flere ulike aviser i Estland (blant annet *Virmaline* i Narva, *Eesti Postimees*, *Teataja* i Tallinn og *Uudised* i Tartu. I 1896 bodde han en kort periode i Moskva.

Grunnet hans aktivisme mot tsarregjeringen måtte han leve i eksil etter 1905-revolusjonen i Russland. Helt fram til februarrevolusjonen i 1917 bodde han blant annet i Sveits, Finland, Tyskland, USA (1911) og i København (1911–1917) sammen med sin kone Linda Jürmann (1880–1966),

Etter at han i 1917–18 kom tilbake til Estland, begynte han som dramaturg ved Operahuset Estonia. Fra 1919 til 1920 var han i tjeneste som diplomat for den unge Republikken Estland ved ambassaden i Berlin, der han fra 1920 til 1923 arbeidet som frilanskunstner. I 1923 flyttet han tilbake til Tallinn.

Eduard Vilde var en av de mest produktive, mest allsidige og best kjente estiske forfatterne og journalistene i sin tid. Han blir regnet som grunnleggeren av den kritiske realisme i estisk litteratur. Hans hovedverk er de historiske trilogiene *Mahtra sõda* (1902), *Kui [[Anija]] mehed [[Tallinn]]as käisid* (1903) og *[[Juhan Leinberg|Prohvet Maltsvet]]* (1905–1908). De er sentrale verk om historien til det estiske folket. Romanene inneholder også mye kildemateriale og mange memoarer fra Eduard Vilde.

## Verk
* *Musta mantliga mees* (1886)
* *Kuhu päike ei paista* (1888)
* *Kõtistamise kõrred* (1888)
* *Karikas kihvti* (1893)
* *Linda' aktsiad* (1894)
* *Külmale maale* (1896)
* *Raudsed käed* (1898)
* *Mahtra sõda* (1902)
* *Kui Anija mehed Tallinnas käisid* (1903)
* *Prohvet Maltsvet* (1905–1908)
* *Jutustused* (1913)
* *Mäeküla piimamees* (1916)
* *Tabamata ime* (1912)
* *Pisuhänd* (1913)
* *Side* (1922)
* *Rahva sulased* (ikkje ferdig, 1934)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Eduard-Vilde-Museum i Tallinn (på engelsk)
* Eduard Vilde i bilde
Pudivere

**Pudivere** (tysk: *Podifer*) er en landsby med 50 innbyggere (2006) i den estiske kommunen Väike-Maarja kommune i Lääne-Viru fylke.

Godset i Pudivere ble etablert i 1586. I 1886/87 bygget man den historiske hovedbygningen av tre. Til 1919 var det et sidegods til Avanduse og tilhørte den tyskbaltiske adelsfamilien *von Bremen*. I dag er den igjen i privat eie. Herregården ble så sterkt skadet ved en brann i 1999 at taket styrtet sammen. De verdifulle forsiringene av tre i fasaden ble da ødelagt. 

Pudivere er fødeby for den estiske forfatteren Eduard Vilde (1866 – 1933). Det er satt opp en minnestein for ham om lag en kilometer fra landsbyens sentrum på det stedet antar man at huset stod da han ble født.

## Eksterne lenker
* Kart og mer informasjon på engelsk om Pudivere
Gi meg fri ikveld

**«Gi meg fri ikveld»** er den første singelen til det norske rock'n'roll- og underholdningsbandet Vazelina Bilopphøggers. Bandet fikk platekontrakt etter NM i rock i 1980 og ga ut albumet *[[24 timers service]]* høsten samme år. Singelen «Gi meg fri ikveld»/«Bilopphøggerboogie» ble gitt ut før albumet, og begge sangene gjorde det bra på Norsktoppen. «Gi meg fri ikveld» er en ulisensiert cover av Lee Dorseys «Ya Ya» fra 1961, og spillestilen er inspirert av coverversjonen gjort av Tony Sheridan & The Beat Brothers i 1962. Gitarsoloen er tatt fra «I Need Your Love Tonight» av Elvis Presley.

Vågan navnga Martha etter moren sin, Martha Vågan (1929–2012). 

Låta lå tretten uker på VG-lista i 1980, med nummer tre som beste plassering.

En musikkvideo ble tatt opp i bilopphøggeriet til Arnulf Paulsen for programmet *[[Videotek]]*, og ble regissert av Ola Neegaard. Den ble først vist på NRK den 21. august 1980, og var senere også inkludert i videoutgivelsen *[[Musikk tel arbe’ (film)|Musikk tel arbe’]]* fra 1986.

## Medvirkende
; Vazelina Bilopphøggers
* Eldar Vågan: gitar
* Arnulf Paulsen: trommer (spor 1), vokal
* Bjørn Berg: sang
; Mannskoret Vrakpant:
* Jan Einar Johnsen: kor
* Bjørn Bogetvedt: kor
; Øvrige medvirkende
* Lasse Hafreager: piano, kor
* Henning Hoel: bass
* Bjørnulf Dyrud: trommer (spor 2)
* Jan Paulsen: produsent
* Tore Tambs Lyche: tekniker
* Ivar Finsen: mastering

## Listeplasseringer

## Utgaver
* Philips, Chappell Norge - LP utgitt 1980 (6018 033)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Musikkvideo til låta
Bargkass

**Bargkass** er en fransk råmelkost som produseres i høydedragene i Vogesene, særlig i *Ferme Auberges* langs Route des Crêtes. Det dreier seg om en såkalt Fermier-ost; produsenten kan bare benytte melk fra sine egne kyr.
Port Salut

:*Denne artikkelen er om osten. For byen på Haiti, se [[Port-Salut]].*

**Port Salut** er en kittmodnet ost med en mild, noe syrlig smak. Den syrlige smaken skyldes melkesyrabakterier som benyttes ved produksjonen. Osten har en karakteristisk orange skorpe som er spiselig.

Port Salut ble til på midten av 1800-tallet av trappistmunker i et kloster i Port-du-Salut i Mayenne på den franske vestkyst, men den produseres nå flere andre steder, også i  Skandinavia.
Kampen om ekteskapet og barnet

***Kampen om ekteskapet og barnet*** er en debattbok av den norske filosofen Nina Karin Monsen, utgitt i mars 2009 av Avenir Forlag (imprint for Luther Forlag). Boken argumenterer mot innføringen av Felles ekteskapslov i Norge, en lov som også omtales som kjønnsnøytral ekteskapslov. Monsen argumenterer med at barns rettigheter blir krenket og hevder at «barns rett til far, arv og navn ble feid tilside».

Boken fikk betydelig oppmerksomhet på grunn av den sterke kritikken av Felles ekteskapslov. Nina Karin Monsen ble våren 2009 tildelt Fritt Ord-prisen «for hennes gjennomreflekterte og uavhengige bidrag til en friere offentlig debatt», og juryen nevnte bl.a. *Kampen om ekteskapet og barnet* i sin begrunnelse.

Som følge av oppmerksomheten rundt Monsen og boken ble boken en bestselger.

## Anmeldelser og reaksjoner
Boken mottok ufordelaktige anmeldelser i både Aftenpostenog Dagbladet, mens Vårt Lands anmelder roste Monsen for boken. Etter Aftenpostens anmeldelse forsvarte Monsen boken i et motinnlegg i samme avis. Biskop Tor B. Jørgensen kommenterte også boken i et innlegg i Dagbladet. Professor og tidligere vinner av Fritt Ord-prisen, Thomas Christian Wyller, mente at Aftenpostens anmeldelse av boken var usaklig og en fornærmelse mot leserne. Bjørgulv Braanen hevdet i en leder i Klassekampen at Dagbladet drev kampanjejournalistikk mot Monsen.

## Referanser
MG08

**Maschinengewehr 1908** (**MG08**) er et tungt maskingevær fra Tyskland.

Våpenet var standard maskingevær i den tyske hær i første verdenskrig, og er nesten en direkte kopi av Maxim maskingeværet. Det ble laget i flere varianter under krigen. Den var i tjeneste frem til andre verdenskrig grunnet mangel på oppfølgeren MG34. Den ble trukket tilbake fra tjenesten i fronten i 1942.

Våpenet hadde en maks skuddtakt på 400 skudd i minuttet, og brukte ammunisjonsbelter med 250 7,92 x 57 mm Mauser patroner.

Produksjon før første verdenskrig ble gjort av Deutsche Waffen und Munitionsfabriken (**DWM**) i Berlin, og på statens arsenal i Spandau. Ved krigens utbrudd i 1914 var det tilgjengelig omtrent 12 000 enheter. I 1917 var produksjonen opp i hele 14 400 enheter i måneden.

## Litteratur
* Bruce, Robert (1997). Machine Guns of World War I. Windrow and Greene Ltd. ISBN 1859150780. 
* Goldsmith, Dolf L. (1989). The Devil's Paintbrush: Sir Hiram Maxim's Gun. Collector Grade Publications. ISBN 0-88935-282-8.

## Se også
* Liste over maskingeværer
* Maxim maskingevær

## Eksterne lenker
*
Det kvinnelige mennesket

***Det kvinnelige mennesket*** er en sakprosabok om feministisk filosofi av den norske filosofen Nina Karin Monsen, utgitt i 1975 av Aschehoug. Boken står i tradisjonen til nyfeminismen, som Monsen da tilhørte. I 1984 utgav Monsen en annen bok om feministisk filosofi, *[[Jomfru, mor eller menneske?]]*.

## Kilder
* ''Det kvinnelige mennesket'' Google Books, lesedato 4. februar 2016.
Sujata Nahar

**Sujata Nahar** (født 12. desember 1925 i Calcutta, død 4. mai 2007) var en indisk mystiker og forfatter. Den formative delen av sitt liv tilbragte hun hos poeten Rabindranath Tagore.

Sujata Nahar mistet sin mor 7 år gammel. Etter at faren søkte om hjelp hos Sri Aurobindo og Mirra Alfassa Morriset, ble hun i 1935, ni år gammel, fosterdatteren til Sri Aurobindo. Der ble hun sekretær hos Pavitra, en av Miras elever. I 1954 møtte hun Satprem. 

Av Mira ble Sujata Nahar tildelt oppgaven å skrive ned Miras private samtaler med Satprem gjennom 19 år. I 1979 ble disse utgitt i 13 bind og 6&nbsp;000 sider med tittelen *Mother's Agenda – l'Agenda*.

Mellom 1985 og 1989 utga Sujata Nahar en biografi i 8 bind om Mira («moren») og Sri Aurobindo med tittelen *Mother's Chronicles*. Verket finnes på flere indiske språk, fransk og tysk. Seks av disse bindene er oversatt til engelsk.

Sujata Nahar døde 81 år gammel i 2007, like etter hennes følgesvenn, Satprem.

## Eksterne lenker
* Satprem og Sujata – biografi
Pascal Themanlys

**Pascal Themanlys** (født 27. september 1909, død 25. juni 2000) var en fransk poet, sionist og kabbalist. Hans bøker om Kabbala er blitt publisert både på fransk, engelsk og hebraisk.

## Liv og virke
Pascal ble født i Paris som sønn av Louis og Claire Themanlys. Begge foreldrene var disipler av den obskure mystikeren Max Theon, og ledet Théons såkalte kosmiske bevegelse i Frankrike. Pascal selv møtte bare Théon én eneste gang i 1920 som 11-åring, selv om Pascal også hevdet å ha blitt innviet i Kabbalaen av Théons far. Pascal benyttet Théons læresetninger som et supplement til sine egne studier av tradisjonell Kabbala, slik den ble presentert av Isaac Luria.

15 år gammel, publiserte Pascal Themanlys i 1924 sin første diktsamling under tittelen *Emerald Monocle*. I løpet av sitt liv møtte han en rekke innflytelsesrike forfattere og kunstnere, deriblant Rabindranath Tagore og Paul Valéry. I 1934 publiserte han *Les merveilles du Becht* («Bechts undere»), som var den første franske boken om Baal Shem Tov.

Under den andre verdenskrig var Pascal Themanlys delaktig i den franske motstandsbevegelsen. I 1947 giftet han seg med Raymonde som han fikk tre barn med.

I 1949 utvandret Pascal til Israel, hvor han ble leder av den franske seksjonen av informasjonsdepartementet i Israels provisoriske regjering. Han var også grunnleggeren av *Amitiés Israël-France* («Vennskapsforeningen Israels og Frankrike»).

Etter sin offentlige karriere grunnla han Argaman-senteret, hvor han studerte og underviste i Kabbala.

## Bibliografi
* *Le monocle d’émeraude*, forord av Hélène Vacaresco, Delpeuch, Paris 1924.
* *Le Souffleur*, illustrert av Mouth, Marcelle Lesage, 1927.
* *Figures Passionnées*, Delpeuch, Paris 1930.
* *Les merveilles du Becht*, Lipschutz, Paris 1934.
* *Grands d'Israël*, Rieder, Paris 1938.
* *Cocktail de Fruits*, Beresniak, Paris 1938.
* *Détresse et Résistance Juives*, M.N.C.R., Grenoble, oktober 1944.
* *Influences*, Pro Libro, Paris 1949.
* *Max Théon and Cosmic Philosophy* (på engelsk), Cosmic library, 1955.
* *Un itinéraire de Paris à Jérusalem*, Books of Jerusalem, Jerusalem, 1963.
* *Shaar Lesodoth Hahitbonenouth* (på hebraisk), Argaman, Jerusalem, 1981 .
* *In Way of Meditation in the Light of the Kabbala* (på engelsk), Argaman, Jerusalem, 1981.
* *Likrat Haboker Hagadol?* (på hebraisk), Argaman, Jerusalem, 1982 .
* *Si ‘hou Bekhoi Niflotav* (samtaler med Danièle Storper) (på hebraisk), Argaman, Jerusalem 1987. 
* *Or ‘Hadash al Tsion* (på hebraisk), Argaman, Jérusalem, 1987. 
* *Visions of the Eternal Present* (utvalg fra kosmiske verker til Max Theon) - (på engelsk), Argaman, Jerusalem, 1991. 
* *A l’approche du grand matin* Argaman, Jérusalem, 1996. 
* *Rééditions des Merveilles du Becht* : Hebraisk : Editions Argaman, Jerusalem, 1999. Fransk: Yerid Hasfarim, 6 rue Mea Shearim Jérusalem, 2000

## Eksterne lenker
* «Pascal Themanlys» - biografi hos *Cosmique Review*
* Oscar Laurens Schrover 2002 «Pathotism is empathy» - med biografiske kommentarer
* Pascal Themanlys, uensartet notater
Iławka

:*Iławka er også det polske navnet på byen [[Bagrationovsk]].*

**Iławka** (tysk: *Eylenz*) er en liten elv i Polen i voivodskapet Ermland-Masuria. Elven renner fra innsjøen Jeziorak og gjennom innsjøen Iławskie før den munner ut i elven Drwęca. Iławka er rundt 46 kilometer lang. Den eneste større byen langs elva er Iława.

## Eksterne lenker
*
Jagodnaja Rjasa

**Jagodnaja Rjasa** (russisk: Вишера) er en elv i Lipetsk oblast i Russland. Den er ei høyre sideelv til Stanovaja Rjasa. Elva er 73 kilometer lang og har et nedbørfelt på . Den har utspring nær landsbyen Krasnyj, rundt tre kilometer nord for landsbyen Leo Tolstoj, og munner ut i Stanovaja Rjasa ved byen Tsjaplygine.

## Referanser
Jajva

**Jajva** (russisk: Я́йва) er en elv i Perm kraj i Russland og en av sideelvene til Kama fra venstre. Elven er 304 kilometer lang og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen 87 kilometer før munningen er 

Elven starter der elvene Severnoj Jajvy og Poludennoj Jajvy renner sammen nær grensen til Sverdlovsk oblast, vest for Typyldalen. Jajva munner ut i Kama via Kamareservoaret. 

De største sideelvene til Jajva er Gub, Abija, Kad, Tsjikman, Tsjanva, Vilva og Usolka fra venstre, og Ulvitsj og Ik fra høyre. 

## Referanser
Hans Nägelin

**Hans Nägelin** var en sveitsisk turner. 

Han var med i VM i 1938, der han fikk to medaljer; sølv i lagkampen, og bronse i hopp individuelt. Sveits tok alle tre medaljene i hopp i dette verdensmesterskapet. 

## Referanser
Jantra

**Jantra** (bulgarsk: Янтра) er en elv nord i Bulgaria, og er en av sideelvene til Donau fra høyre. Elven er 285 kilometer lang (den tredje lengste sideelven til Donau i Bulgaria), og har et nedbørfelt på .

Jantra har sitt utspring ved den nordlige foten av fjellet Hadzji Dimitar i de sentrale områder av Balkanfjellene i en høyde på 1&nbsp;340 meter. Den øvre delen av elven blir ofte kalt *Etar* (Етър), som er det gamle navnet på elven. Jantra munner ut i Donau nær byen Svisjtov. 

Man finner mange juv langs elven, og det største ligger nær Veliko Tarnovo og har en lengde på 7 kilometer, selv om det egentlig er dobbelt så langt på grunn av alle svingene elven gjør i området. 

Av byer langs elven finner man Gabrovo, Veliko Tarnovo, Gorna Orjahovitsa, Polski Trambesj og Bjala, nær den kjente broen Belenski most over Jantra.

De største sideelvene er Rositsa og Stara.

## Bilder

Бяла - мостът на Кольо Фичето.jpg|Belenski most - broen ved Bjala
Jantra ved Belcov mot vest.JPG|Ved Belcov sett vestover, nedstrøms
Yantra River at Beltsov 2009 - P9261637 - redigert.jpg|Gjeteren med sin hjord ved Belcov
P9261603 Between Novgrad and Beljanovo.JPG|Mellom landsbyene Novgrad og Beljanovo sett oppstrøms


## Eksterne lenker
*
Jarenga

**Jarenga** (russisk: Яренга eller Яреньга) er en elv i republikken Komi og Arkhangelsk oblast i Russland og er en av sideelvene til Vytsjegda fra høyre. 

Elven har sitt utspring i regionen Ust-Vymskom i Republikken Komi, 5 kilometer sørøst for stasjonen Vezjajka. Elven renner først nordover, før den svinger vestover, så sørover og deretter sørøstover. Elven er 281 kilometer lang og har et nedbørfelt på . Elven munner ut i Vytsjegda 5 kilometer nedenfor landsbyen Jarensk. 

Jarenga fryser vanligvis til i midten av oktober og blir først fri for is igjen i månedsskiftet april–mai. I den øvre delen av elven er det mye furu og lerkeskog langs bredden. I selve elven finner man også fisk som laks, gjedde, abbor, harr, mort, lake og hork.

Av sideelver fra venstre finner man Malaja Jarenga, Efimov rutsjej, Sazondjol, Vezjaj, Kus, Gimn, Urbasj, Siarevo, Krjokovka og Intom. Av sideelver fra høyre finner man Tsjelev rutsjej, Kidbjol, Surojol, Uktym, Otsjeja, Tsjervenka og Kizjmola. Elven renner gjennom bosetningene Jarenga, Panty, Ust-Otsjeja, Savkino, Tohta, Lysimo, Bogoslovo, Paladino Øvre Bazluk og Zapan Jarenga.

## Referanser
İlham Əliyev

**İlham Heydər oğlu Əliyev** (født 1961) er en aserbajdsjansk politiker og president i Aserbajdsjan siden 31. oktober 2003. Han er sønn av den forrige presidenten i Aserbajdsjan, Heydər Əliyev.

İlham Əliyev hadde en privilegert oppvekst. Faren ble leder for KGB i Aserbajdsjan da han var seks år gammel, og senere leder for kommunistpartiet i Aserbajdsjan og medlem av politbyrået i det sovjetiske kommunistpartiet. I 1977 startet han studier ved Det statlige instituttet for internasjonale forhold i Moskva. Da han var ferdig med studiene underviste han der fram til 1990. 

Etter at Sovjetunionen brøt sammen, ble Əliyev forretningsmann i Moskva og Istanbul. I 1993 kom faren til makten som president i Aserbajdsjan og etablerte snart et autoritært regime. I 1995 ble İlham Əliyev valgt inn i parlamentet i Aserbajdsjan. I august 2003, to måneder før presidentvalget, ble İlham Əliyev utnevnt til statsminister av faren. Da valget nærmet seg gikk faren av som president, og utropte İlham Əliyev til regjeringspartiet sin kandidat til presidentvalget.

Ved valget 15. oktober 2003 vant İlham Əliyev med 76,8 % av stemmene, ifølge de offisielle resultatene. Internasjonale observatører, blant annet fra OSSE erklærte at valget ikke hadde vært fritt og rettferdig. Opposisjonen i landet godtok ikke resultatet og arrangerte gatedemonstrasjoner, som ble brutalt slått ned. Faren, Heydər Əliyev, døde i desember samme året.

Menneskerettssituasjonen i Aserbajdsjan har ikke bedret seg under İlham Əliyev sitt styre. Opposisjonen blir ikke tillatt å holde demonstrasjoner og møter, og opposisjonspolitikere og journalister blir utsatt for sterkt press.

İlham Əliyev er gift og har to døtre og en sønn. Kona, Mehriban Əliyeva, sitter i det aserbajdsjanske parlamentet.

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Dickie Dick Dickens 1 – Underverdenens overmann!

***Dickie Dick Dickens 1 – Underverdenens overmann!*** er den første norske kriminalhørespillserien om *[[Dickie Dick Dickens]]*. Den gikk på NRK Radio i 1962. Stykket var oversatt av Radioteaterets sjef Hans Heiberg mens kringkastingsteknikeren Paul Skoe bearbeidet og redigerte serien. Musikken ble komponert av Maj og Gunnar Sønstevold. Lyd og teknisk regi var ved Viktor Sandal. Hørespillet var skrevet av ekteparet Rolf og Alexandra Becker i Tyskland og var en parodi på amerikanske krim-klisjéer.

## Handling
Serien introduserer Dickie Dick Dickens, en lommetyv uten tilknytning til noen bander, flytter til storbyen Chicago og manøvrerer seg inn på områdene som de enkelte gangsterbandene styrer. Det at utseendet hans er ukjent både for de kriminelle og politiet gjør at han lettere kan benytte sin betydelige list for å oppnå sine mål.

## Om hørespillet
Første episode ble sendt på NRK den 17. januar 1962. Hørespillet er også utgitt på CD av Lydbokforlaget.

## Rolleliste

## Teaterstykket
17. mars – 17. juni 2011 ble *Dickie Dick Dickens* spilt som figurteater ved Oslo Nye Centralteatret. Deretter blir det turné med Riksteatret (se Dickie Dick Dickens for tid og sted). Stykket er å betrakte som et meget humoristisk konsentrat av denne første hørespill-serien.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Serien hos Lybokforlaget
Solheim Cup 1992

**[[Solheim Cup]] 1992** var andre gangen denne golfturneringen fant sted. Den ble arrangert 2. til 4. oktober 1992 ved Dalmahoy Country Club, Edinburgh, Skottland.  Det europeiske laget slo laget fra USA med 11,5 mot 6,5 poeng og vant dermed trofeet for første gang.
 
## Lagene
Kapteinen for laget fra USA, Kathy Whitworth matte reise tilbake til USA før begynnelsen av konkurransen da moren døde samme dag som lagene kom til turneringen. Presidenten for LPGA Alice Miller overtok som kaptein.

Europa
* Mickey Walker (kaptein) - England
* Helen Alfredsson - Göteborg, Sverige
* Laura Davies - Coventry, England
* Florence Descampe - Brussel, Belgia
* Kitrina Douglas - England
* Trish Johnson - Bristol, England
* Liselotte Neumann - Finspång, Sverige
* Alison Nicholas - Gibraltar
* Catrin Nilsmark - Göteborg, Sverige
* Dale Reid - Ladybank, Skottland
* Pam Wright - Torphins, Skottland

USA
* Kathy Whitworth (kaptein) - Monahans,Texas
* Danielle Ammaccapane - Babylon,New York
* Pat Bradley - Westford,Massachusetts
* Brandie Burton - San Bernardino, California
* Beth Daniel - Charleston, Sør-Carolina
* Juli Inkster - Santa Cruz, California
* Betsy King - Reading, Pennsylvania
* Meg Mallon - Natick, Massachusetts
* Dottie Mochrie - Saratoga Springs,New York
* Deb Richard - Abbeville,Louisiana
* Patty Sheehan - Middlebury,Vermont

## Format
Det ble totalt delt ut 18 poeng. På fredag var det fire runder med foursome. Lørdag var det fire runder med fourball. De siste 10 poengene ble delte ut med singlematcher på søndag. Alle ti golfspillerne fra hvert lag spilte den siste dagen.

## Matchene
### Fredag
**Foursome**

### Lørdag
**Fourball**

### Søndag
**Singler**

## Se også
*Solheim Cup

## Eksterne lenker
* 1992 Solheim Cup Match Resultater
Jaseni

**Jaseni** (russisk: Я́сени) er en elv nordvest i Krasnodar kraj i Russland. Elven er 74 kilometer lang og har et nedbørfelt på 596 km².

Elven munner ut i Azovhavet, rundt 6 kilometer vest for Stanitsa Jasenskaja.

## Referanser
Javon

**Javon** (russisk: Яво́нь) er en elv i Novgorod oblast i Russland og en av sideelvene til Pola fra venstre. Elva er 87 kilometer lang og har et nedbørfelt på .

De største sideelvene til Javon er Kunjanka fra venstre og Tsjernorutsjenka fra høyre. Den største bosetningen ved elven er den bymessige bosetningen Demjansk. 

Javon renner ut ifra innsjøen Veljo i Valdajhøydene. Kilden er for øvrig regulert av en demning. Den øverste delen av elven er turbulent med sterk strøm og mange stryk. Den totale høydeforskjellen fra kilden til munningen er på 148 meter. Etter hvert som Javon nærmer seg munningen renner den saktere. 

Tidligere var elven en del av handelsveien fra Velikij Novgorod ved Volga.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jean-Henri Fabre

**Jean-Henri Casimir Fabre** (født 22. desember 1823, død 11. oktober 1915) var en fransk entomolog og forfatter. Han bodde i Provence og gjorde det aller meste av sitt arbeid like i nærheten av sitt hjem. 

Fabre utmerket seg som en meget skarp iakttager av insekters og edderkoppdyrs atferd, og bøkene hans inneholder mange interessante og originale observasjoner. Han publiserte lite i vitenskapelige tidsskrifter, men presenterte sine observasjoner for et bredere publikum i den meget populære bokserien «Souvenirs entomologiques». Deler av denne er oversatt til mange språk, også til norsk. Fabre unngår bevisst å bruke vitenskapelig terminologi og framstiller resultatene sine på en tilgjengelig måte, dette har dessverre i noen grad ført til at observasjonene har blitt oversett av fagmiljøene. Den prisbelønte franske filmen *[[Microcosmos]]* (1996) bygger på Fabres bøker.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Jean-Henri Fabre : e-museum
* 
* Flere e-tekster fra archive.org
* Micropolis website På engelsk
* The museum and birth house of Jean-Henry Fabre På fransk
Hilde Tonne

**Hilde Merete Tonne** (født 16. september 1965) er en norsk næringslivsleder. Hun var kosernsjef i Statnett fra 2021 til 2024.  

## Utdannelse
Hilde Tonne er utdannet sivilingeniør innen petroleumsteknologi fra NTNU, og har også utdannelse fra RWTH Aachen i Tyskland (1990).

## Karriere
Tonne startet lederkarrieren i Saga Petroleum i perioden 1991–1999. I 1999 startet hun i Hydro-konsernet, der hun hadde ulike lederstillinger.

Tonne var teknologi- og forskningsdirektør i Hydro Oil & Energy inntil hun 1. september 2007 tiltrådte som konserndirektør for kommunikasjon og samfunnsansvar i Telenor Group. Denne stillingen hadde hun til april 2010, da hun ble nestleder for Telenor Groups virksomhet i Asia; en stilling der hun også i lengre perioder fungerte som del-ansvarlig for Asia i konsernledelsen. 

Fra september 2011 til juli 2015 var Tonne konserndirektør for Group Industrial Development i Telenor Group. Dette omfattet globalt ansvar for Teknologi, Markedsføring, Innkjøp, F&U samt de globale operasjonene i konsernet. 

Hun var konserndirektør for innovasjon og digitalisering (Chief Innovation Officer) i Rambøll Group fra 1. januar 2018 til utgangen av 2020.

I desember 2020 ble hun utnevnt til konsernsjef for Statnett til å etterfølge Auke Lont. I mai 2024 trakk hun seg, og gikk senere samme måned, av som konsernsjef.  

## Styreverv
Tonne satt i styret til Danske Bank Group fra 2016 til 2019. Tidligere har hun blant annet vært styreleder i Hafslund AS (2017/2018), styremedlem i Det Norske Veritas (2008-2016), Statkraft og Gassnova. I 2014 ble hun valgt til årets kvinnelige styremedlem i Norge. Fra 20. desember 2018 til 12. mai 2022 var hun leder for styret i Norges forskningsråd. 

I 2016 ledet Tonne etableringen av Digital Norway, et næringslivsdrevet initiativ med de 15 største norske selskapene i ryggen, med mål å sette fart på digitaliseringen av norsk næringsliv. Idag sitter hun som medlem av Advisory Board i Digital Norway. Hun sitter også i Advisory Board for Digital Hub Danmark.

## Referanser
Jan Edvard Thygesen

**Jan Edvard Thygesen** (født 19. mars 1951 i Porsgrunn) er en norsk ingeniør og næringslivsleder, og konserndirektør i VimpelCom i Russland siden februar 2012. Før dette var han konserndirektør i Telenor med lederansvar for operasjonene i sentral- og øst-Europa samt Russland. I Telenor har Thygesen vært administrerende direktør i danske Sonofon, administrerende direktør for Esat Digifone, og direktør for Telenor Invest AS. I tillegg har Thygesen hatt flere lederstillinger innen mobilområdet i Telenor. 

Thygesen kom til Telenor i 1970. Han er utdannet sivilingeniør innen elektronikk og telekommunikasjon ved NTNU. Som regiondirektør for Øst-Europa og Russland var Thygesen fram til 2012 operativt ansvarlig for håndteringen av konfliktene med russiske Altimo over eierskap og maktforhold i selskapene Kyivstar i Ukraina, og Vimpelcom i Russland.

Han har også vært aktiv roer for Christiania Roklub frem til 1977 og har vunnet både norske og nordiske mesterskap.

## Eksterne lenker
* Nordens Nyheter - «Telenor fikk medhold». 22. desember 2008.
* Dagens IT  – «Trodde ikke han ville gå så langt». 18. mars 2009.
Mickey Walker (golfspiller)

**Mickey Carol Walker** (født 17. desember  1952 i Leeds i England) er en tidligere profesjonell golfspiller som spilte på den USA-baserte LPGA-touren og er en av grunnleggerne av Ladies European Tour som hun vant 6 turneringer på.

Hun var lagkaptein for Europa i Solheim Cup de fire første gangene turneringen ble arrangert: (1990, 1992, 1994 og 1996). Hun var dermed kaptein da Europa tok sin første sammenlagtseier i konkurransen i 1992. Hun trente Storbritannia & Irlands Curtis Cup-lag i 1994, 1996 og 1998.

Walker hadde det øverste faglige ansvaret på Warren Golf Club i Essex fra 1986 til 2001. Hun har også arbeidet som golftrener, radio- og TV-kommentator og offentlig taler.

Walker er offiser av Order of the British Empire.

## Eksterne lenker
* 
* Mickey Carol Walker hos den offisielle siden for Ladies European Tour
FLK «Sir James Clark Ross» (1905)

**FLK «Sir James Clark Ross»** (I) var et flytende hvalkokeri tilhørende det norske selskapet A/S Rosshavet med disponentene Johan Rasmussen og Magnus Konow i Sandefjord. Skipet ble bygget ved Harland and Wolff i Belfast og overlevert selskapet Brocklebank Line i 1905 som lasteskipet DS «Mahronda». I 1923 ble hun solgt til A/S Rosshavet for ombygging til hvalkokeri og omdøpt «Sir James Clark Ross». I 1930 ble hun solgt til A.P. Møller i Danmark og omdøpt «Fraternitas», og i 1937 igjen solgt, nå til United Whaling i Sør-Afrika ved disponent Abraham Larsen. Under navnet «Uniwaleco» ble hun senket av en tysk ubåt i 1942.

## DS «Mahronda»
DS «Mahronda» gikk i linjefart mellom Storbritannia og Calcutta i India via Suezkanalen.

De fire dampkjelene var kullfyrte.

I 1923 ble «Mahronda» solgt for £30&nbsp;550 til Hvalfangeraktieselskapet Rosshavet for ombygging til hvalkokeri.

## FLK «Sir James Clark Ross»
«Mahronda» ble ombygget ved Framnæs Mekaniske Værksted til hvalkokeri for kr.  og omdøpt «Sir James Clark Ross», oppkalt etter den britiske sjøfareren og polarutforskeren Sir James Clark Ross. Dampkjelene ble ombygget til oljefyring.

«Sir James Clark Ross» ble det første hvalkokeriet som fanget i Rosshavet. Første kaptein og fangstbestyrer var den kjente hvalfangstpioneren Carl Anton Larsen, som døde ombord i skipet 8. desember 1924 etter et hjerteanfall.

I 1930 ble «Sir James Clark Ross» med tre hvalbåter solgt til Fraternitaskompagniet A/S, et selskap i A.P. Møller-gruppen.

## FLK «Fraternitas»
«Sir James Clark Ross» ble omdøpt «Fraternitas» og registrert i København. Hun ble disponert av Anders Jahre og sendt på fangst i Antarktis med Ole Iversen som kaptein. I 1936 ble hun modernisert ved Götaverken og fikk installert  opphalingsslipp.

I 1937 ble «Fraternitas» solgt til Abraham Larsens selskap Union Whaling Co. Ltd. i Durban.

## FLK «Uniwaleco»
«Fraternitas» ble omdøpt «Uniwaleco» og registrert i Durban. Hun ble deretter sendt på fangst ved Madagaskar med seks hvalbåter.

Den 7. mars 1942 ble hun torpedert og senket av en tysk ubåt øst for Saint Vincent på vei fra Curaçao til Freetown lastet med drivstoff. Av en besetning på 51 omkom 18 personer.

## Se også
*FLK «Sir James Clark Ross» (II)
*Liste over flytende hvalkokerier

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 1923 DS/Flk SIR JAMES CLARK ROSS (1)  Lardex
* [1930 DS/Flk FRATERNITAS (1)](http://www.lardex.net/jahre/skip%20(2)/1930fraternitas.htm)  Lardex
Telenor Hungary

**Telenor Hungary**, inntil 2010 kalt ***Pannon GSM Telecommunications Ltd***, er et teleselskap i Ungarn, som er 100&nbsp;% eid av norske Telenor. Formelt er 25,1&nbsp;% av aksjene eid av Telenor Ungarn *(Telenor Magyarország)*. Selskapet ble stiftet i 1993,  og ble kjøpt av Telenor i 2001.  Pannon fikk i november 1993 konsesjon for mobiltelefoni i 900&nbsp;MHz-båndet, og startet operativ mobilvirksomhet i februar 1994, den første i Ungarn og omtrent samtidig med Telenor i Norge. Selskapet sender også i 1800&nbsp;MHz-båndet siden 2001. Pannon ble børsnotert i Budapest i 1997, og endret navn til *Telenor* i 2010.

Telenor driver mobiltelefoni og tilbyr internett-adgang gjennom 3G-mobilnett og HSPA «turbo-3G». Selskapet har også noe en egen internettportal. I Ungarn opererer også djuice (tidligere Pannon djuice) med fokus på ungdomssegmentet. Telenor er hovedsponsor for de ungarske ishockey- og håndballforbundene, og for dame- og herrelandslagene i håndball.

I mobilmarkedet i Ungarn har Telenor 3,7 millioner kunder og en markedsandel i mobilmarkedet på 33,9&nbsp;%, mot hovedkonkurrenten T-Mobile sin andel på 44,2&nbsp;% og Vodafones 21,9&nbsp;% markedsandel i 2008. Omsetningen samme år var 6,16 mrd kroner.

Telenor Hungary har hovedkvarter i småbyen Budaörs, sørvest for Budapest. Gjennom investeringen i Pannon ble Telenor en av de største utenlandske investorene i Ungarn. Administrerende direktør er Anders Jensen, som fram til 2009 var administrerende direktør for GrameenPhone i en kortere periode.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Telenor – presentasjon av virksomheten i Ungarn.
* Pannon – ungarsk- og engelskspråklig hjemmeside.
Molly Moon

**Molly Moon-bøkene** er skrevet av britiske Georgia Byng. Det er fem romaner for barn- og ungdom i serien som har blitt meget populær lesning i aldersbestemte grupper. Den første boken, *Molly Moons utrolige bok om hypnose*, er utgitt på 36 forskjellige språk. Bøkene handler om elleve år gamle Molly Moon som har utrolige evner. 

## Utgivelser
* *Molly Moons utrolige bok om hypnose* (2003), oversatt av Henning Hagerup
* *Molly Moon stopper tiden* (2004), oversatt av Bente Klinge
* *Molly Moons eventyrlige tidsreise* (2005), oversatt av John Erik Bøe Lindgren
* *Molly Moon, Mikke Minus og tankemaskinen* (2009), oversatt av Camilla Eikeland Sundnes
* *Molly Moon og morfemysteriet* (2012), oversatt av Astrid Urdal
Superjoint Ritual

**Superjoint Ritual** er et metal band fra New Orleans som ble grunnlagt av Phil Anselmo, Joe Fazzio og Jimmy Bower i begynnelsen av 1990-tallet. Senere ble Hank Williams III og Kevin Bond også med. Stilen deres blir sett på som en miks av Pantera sin groove metal og hardcore punk. Man kan også høre svake spor etter black metal. Band som Venom, Slayer, Celtic Frost, Voivod og Darkthrone har blitt notert som innflytelser. Navnet *Superjoint Ritual* kommer fra teksten i en sang av Darkthrone, «The Pagan Winter». Ifølge Bower, skrev Anselmo 70-80 % av gruppens musikk.

Til tross for at de ble grunnlagt tidlig på 1990-tallet, tok det et helt tiår, etter Pantera brøt opp, at de ga ut noen album. Det var da Superjoint Ritual fikk masse PR gjennom programmer på TV, som MTV2 sitt *[[Headbangers Ball]]* og Fuse TV sitt *[[Uranium (TV-serie)|Uranium]]*.

Det viste seg at bandets tid i søkelyset ikke skulle vare lenge. En krangel mellom Anselmo og Fazzio førte til at bandet til slutt splittet mot slutten av 2004, som ble bekreftet av både Hank Williams III og Jimmy Bower.

i 2014 ble det bekreftet at bandet igjen skulle spille sammen

## Medlemmer
### Siste oppstilling
* Phil Anselmo – Vokalist, gitar (1993–2004)
* Jimmy Bower – gitar (1993–2004)
* Kevin Bond – gitar (1993–2004)
* Hank Williams III – bass (2002–2004)
* Joe Fazzio – trommer (1993–2004)

### Tidligere medlemmer
* Michael Haaga – bass (1993–2002)

## Diskografi
### Studioalbum

### DVD-er

### Singler
Ingen av singlene kom inn på noen lister.

## Musikkvideoer

## Eksterne lenker
* 
*  NOLA Underground (New Orleans undergrunn musikkscene)
DiGi

**DiGi.Com Berhad**, eller **DiGi**, er et malaysisk holdingsselskap som eier mobiloperatøren ***Digi Telecommunications Ltd***. , Digi.Com Berhad ble grunnlagt i 1995 som *Mutiara Swisscom Bhd*, og børsnotert i Kuala Lumpur i 1997. I 2001 ble selskapets aksjemajoritet overtatt av norske Telenor, som har kontrollerende flertall i selskapet. Aksjeposten på 61% ble i 2008 redusert til 49% etter pålegg fra malaysiske myndigheter, men aksjonæravtalen viderefører Telenors kontrollerende flertall i Digi. Andre betydelige eiere er ulike malaysiske fond, JP Morgan Chase Bank, og TT DotCom Berhad.

DiGi lanserte det første digitale mobilnettet i Asia, den 24. mai 1995. Selskapet var også først ute med GPRS og EDGE i Malaysia. Selskapet sender primært i 1800 MHz-båndet. Fra 2009 harselskapet også egen 3G-konsesjon, og vil bygge ut eget, landsdekkende nett for mobile datatjenester.

DiGi har i 2009 totalt 7,07 millioner mobilkunder, en markedsandel på 25,3%. Hovedkonkurrentene Maxis hadde 41% og Celcom 30,7% markedsandel for mobil. Selskapet omsatte for 8,11 mrd kroner i 2008.  Antall ansatte er om lag 2.200, og administrerende direktør siden 2011 er Henrik Clausen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Stilton

:*[[Stilton (landsby)|Stilton]] er også en landsby i [[Huntingdonshire]].*

**Stilton** er en engelsk ost av typen skimmelost, som kommer av pasteurisert kumelk. Den produseres i to varianter: en meget kjent blåmuggost av samme type som f.eks. danablu, gorgonzola og roquefort og en mindre kjent hvitskimmelost.

Stilton har status av beskyttet opprinnelsesbetegnelse fra Europakommisjonen. Kun ost fra grevskapene Derbyshire, Leicestershire og Nottinghamshire fremstilt etter ganske bestemte forskrifter kan kalles stilton. I september 2016 hadde kun seks meierier rett til å produsere ost med navnet stilton. Fire av disse ligger i området Vale of Belvoir langs grensen mellom grevskapene Nottinghamshire og Leicestershire: Colston Bassett og Cropwell Bishop i Nottinghamshire og Long Clawson og Saxelbye i Leicestershire.

Man bruker nåler av rustfritt stål for å lage dype hull gjennom ostens skorpe og slippe inn luft, hvilket skaper de karakteristiske blå venene.

Osten har navn efter landsbyen stilton, som faktisk ligger utenfor området hvor stilton må lages. I 1730 fikk en vertshuseier i Stilton enerettighetene på en blåskimmelost fra Leicestershire. Ettersom trafikk fra Nord-England til London passerte gjennom landsbyen, ble osten raskt landskjent.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lauer

:*For fiskearten, se [[laue]].*

**Lauer** er en gruppe små og trebare øyer sør for Kirkøy i Hvaler kommune i Østfold. Øyene er Nordre Lauer, Sva Lauer, Mellomholmen og Sør-Lauer. Bebyggelsen er konsentrert til Nordre Lauer, hvor det også er en god småbåthavn med molo. Det er fergeforbindelse 3 ganger daglig fra Skjærhalden med "ringerute". Fergestrekningen mellom Skjærhalden og Lauer var innstilt i 2024, men fergeruten startet igjen den 7 april 2025 etter at området mellom Skjærhalden og Lauer fikk dispensasjon fra fartsområde 3 til fartsområde 2. Tidligere skrivemåte på øyene er Løver, Lauver og Løvøe. (Hvaler Bygdebok, bind 2, side 226). Lauer har gnr 33, tidligere løpenummer 85. Øyene var tidligere kun delt i to bruk, løpenummer 85 a og 85 b (Gnr 33, bnr 1 og 3). Det antas at det opprinnelige bnr 85 b ( i dag bnr 3) har grense i bekkedraget på Nordre Lauer. Det opprinnelige huset på bnr 3 antas å være det huset som i dag er på bnr 8. Det opprinnelige huset på bnr 1, ligger i dag under bnr 47. 

Det ble i 2024 utgitt en bok om øysamfunnet, skrevet av Vegard Krog Petersen. Boken *Øya og menneskene – historien om et fiskevær på Hvaler* tar for seg øyas tidligste historie og frem til og med dagens samfunn. 

På Nordre Lauer var tidligere skole og fiskemottak. Fiskemottaket var eiet av Norges Makrellag S/A og selskapet solgte sine bygg og sine brygger til Hvaler kommune i 1979. Hvaler kommune valgte å ikke ta vare på bryggeanlegget og bryggene ble revet av kommunen i år 2000. 

De siste fastboende på Lauer flyttet derfra i løpet av 1970 og 1980-årene. Fritidsboligene er i dag tilsluttet Lauer Vel. 

Kystverket har tinglyst en grunneiererklæring på moloen og del av havneområdet. Moloen ble påbegynt i 1928 og ytterligere forlenget i 1950 årene. I 2020 ble moloen og deler av havnen overført til Viken Fylkeskommune. Grunneiererklæringen ble transportert til Østfold Fylkeskommune (daværende Viken Fylkeskommune), og overførselen er tinglyst. Senere er grunneiererklæringen overført til Hvaler kommune. Sistnevnte overførsel er ikke tinglyst pr desember 2024. Borg Havn IKS har i dag bruks- og vedlikeholdsavtale med Viken Fylkeskommune vedrørende moloen og leier ut båtplasser til fritidsboligene på Lauer. Hvaler kommune eier både det gamle fiskemottaket, omtalt som «pakkhus» (i dag lager for Skjæregårdstjenesten) og det gamle kontorbygget, som i dag er overnattingssted og disponeres av Oslofjordens Friluftsråd.

Nordre Lauer ble utparsellert til boliger fra ca 1900 til 1932. Etter dette ble det utparsellert ytterligere tomter på Lauerøyene til fritidsbebyggelse. Totalt er det ca 34 fritidsboliger på Nordre Lauer, tre fritidsboliger på Sva Lauer, fire fritidsboliger på Mellomholmen og en fritidsbolig på Sør Lauer.

Havnen på Nordre Lauer er dels frihavn og dels faste båtplasser. Frihavnen er i dag lokalisert i søndre delen av havnen.  

## Litteratur
*Hvaler Bygdebok, bind 2