Boeing X-51

**Boeing X-51 «WaveRider»** er et eksperimentelt ubemannet fjernstyrt fly designet av Boeing Phantom Works på oppdrag fra USAs flyvåpen USAF ved AFRL (***A'''ir '''F'''orce '''R'''esearch '''L'''aboratory'') og [[Defense Advanced Research Projects Agency|DARPA]] (***D**efense **A**dvanced **R**esearch **P**rojects **A**gency''). X-51 skal videreføre forskningen på hypersoniske [[scramjet]]motorer som ble innledet av [[NASA]] med [[NASA X-43|X-43]]. Den første testflyvningen ble gjennomført i mai 2010. Etter den fjerde testflyvningen i 2013 ble programmet avsluttet.

== Historie ==

=== Bakgrunn ===
Forskning på scramjet-prinsippet (***S*'upersonic **C**ombustion **[[Ramjet]]***) har pågått i mange år, og det foreløpige høydepunktet var NASA X-43 som satte hastighetsrekord for jetfly med [[Mach]] 9,6 i november 2004. Scramjetmotorens fortrinn sammenlignet med [[turbojet]]motoren er at den har få bevegelige deler. Scramjetmotoren forbrenner oksygen som finnes i atmosfæren, og trenger i motsetning til rakettmoren ikke medbrakt oksidant. Ulempen er først og fremst at motoren ikke virker i lave hastigheter.

=== X-51 ===
I tiden fra september 2002 til juni 2003 gjennomførte den amerikanske flymotorfabrikanten [[Pratt & Whitney]] flere bakkestester med en scramjet demonstrasjonsmotor kalt GDE-1. Testene som ble utført på oppdrag fra AFRL var vellykkede, og hastighetene som ble simulert lå mellom Mach 4,5 og 6,5. I januar 2004 ble Pratt & Whitney og Boeing valgt for å bygge og testfly SED-WR (***S**cramjet **E**ngine **D**emonstrator-**W**ave**R**ider*). Betegnelsen X-51 ble tildelt 27. september 2005. Pratt & Whitney Rocketdyne står for utviklingen og byggingen av scramjetmotoren, mens Boeing Phantom Works skal bygge selve flykroppen og styresystemene. I tillegg skal [[Lockheed Martin]] modifisere en rakettmotor fra et ATACMS missil. Denne raketten bringer X-51 opp i hastigheten scramjetmotoren må ha for å fungere. 

Testkjøring av motoren i [[vindtunnel]]en ved NASAs Langley Research Center i Hampton, Virginia i april 2007 ga en skyvekraft som tilsvarer Mach 5,0. I mars 2008 ble motoren som skal brukes i testflyvningene sammenmontert for testkjøring og godkjennelse. Motoren og flyet gjennomgikk grundige bakke-tester i 2008 og første halvdel av 2009, før den første testflyvningen i mai 2010. X-51-programmet ble avsluttet etter at den fjerde og siste testflyvningen ble gjennomført 1. mai 2013.

Kostnadsoverslagene for hele X-51-programmet ligger på omkring 200 millioner [[Amerikansk dollar|USD]].

== Formål ==
X-51 testet scramjetmotoren i [[hypersonisk]]e hastigheter over Mach 6,0. Målet med programmet er også at det skal legge grunnlaget for fremtidige fly og missiler med scramjet. Ifølge motorfabrikanten Pratt & Whitney Rocketdyne, er romfartøyer, rekognosering/angrepsfly, og missiler med ubegrenset rekkevidde noen av bruksområdene man ser for seg.

== Design ==

I motsetning til X-43's scramjet som brukte hydrogen, skal scramjetmotoren i X-51 bruke jetdrivstoffet JP-7(***J**et **P**ropellant - **7***). Dette drivstoffet har høyt [[flammepunkt]] og høy termisk stabilitet (egenskapene endres lite ved temperaturforandringer). JP-7 ble opprinnelig utviklet av USAs flyvåpen for bruk i supersoniske fly, og er det samme drivstoffet som [[Lockheed SR-71 Blackbird]] brukte. I tillegg til å forbrennes, brukes drivstoffet til å kjøle ned motoren. [[Drivstoffpumpe]]n og innsprøytingssystemet er utviklet av Pratt & Whitney, og vil ha et eget kontrollsystem.

Flyskroget og rammen er bygd av materialer som tåler de høye temperaturene hypersonisk flyvning medfører. Skroget er utformet for å mate [[sjokkbølge]]ne inn i motorens luftinntak, og på denne måten øke ytelsen.

=== Testflyvning ===
De planlagte testflyvningene starter med at X-51 og hjelperaketten blir løftet til en høyde på 10&nbsp;500 meter (35&nbsp;000 [[Fot (måleenhet)|fot]]) av et B-52 moderfly. Etter at X-51 er sluppet, sstartes hjelperaketten og bringe ekvipasjen opp i en hastighet på omkring Mach 4,5. Ved denne hastigheten startes scramjetmotoren, og hjelperaketten kobles fra. Planen er at scramjetmotoren skal brenne i minst 5 minutter, og bringe X-51 opp i en hastighet på Mach 6,5. Etter at drivstoffet (JP-7) er oppbrukt, foretar X-51 en kontrollert kræsjlanding i havet (den blir ikke gjenbrukt). Den første testflyvningen ble gjennomført 26. mai 2010. Testen varte i nesten 3 og et halvt minutt, og X-51 oppnådde en hastighet på Mach 5. Den fjerde (og foreløpig siste) testflyvningen ble gjennomført 1. mai 2013. Denne testen varte i 6 minutter, og flyet oppnådde en hastighet på Mach 5,1.

== Spesifikasjoner ==
*'Dimensjoner**

* **Mannskap:** Ubemannet
* **Lengde:** 7,37 m
* **Høyde:** ukjent
* **Vekt:** 1&nbsp;711 [[Kilogram|kg]]
***Vingespenn:** ukjent m

**Ytelse**

* **Motor:** 1 stk Pratt & Whitney Rocketdyne SJX61-2 scramjetmotor
* **Skyvekraft:** ukjent
* **Drivstoff:** JP-7 (flytende drivstoff for jetmotorer)
* **Toppfart:** Mach 6,5+
* **Maks operasjonshøyde:** ukjent m (ukjent [[Fot (måleenhet)|fot]])
* **Rekkevidde:*' ukjent

== Referanser ==
<references/>

== Kilder ==
*[https://web.archive.org/web/20121215044332/http://www.boeing.com/defense-space/military/waverider/index.html Boeing – X-51 WaveRider] *Arkivert versjon fra 15. desember 2012 av original''  Besøkt 20. mars 2015