Victor Sjöström

**Victor Sjöström** (1879–1960) var en svensk filmregissør og skuespiller som bidro til en internasjonal anerkjennelse for svensk filmindustri i 1910-årene og deler av 1920-årene. Han arbeidet for Charles Magnusson og Svenska Biografteatern (senere Svensk Filmindustri – SF) frem til 1923. Han flyttet deretter til USA, 44 år gammel, for å jobbe som filmregissør. I 1930 kom han tilbake til Sverige etter syv år i Hollywood. Han fungerte mest som skuespiller frem til sin død, med unntak av noen rene regisserte filmer. 

Sjöström medvirket i til sammen over 50 filmer, enten foran eller bak kamera, og er blant de få svenske regissører som har oppnådd internasjonal anerkjennelse. 

## Stumfilmperioden
Victor Sjöström har opparbeidet sitt verdenskjente renommé først og fremst gjennom sin innsats i stumfilmperioden. Sammen med Mauritz Stiller og Georg af Klercker, var han en av tre som skulle løfte svensk film til internasjonal anerkjennelse i denne perioden. 

Han ble sendt til Paris i 1911 av Magnusson for å lære film-mediet bedre å kjenne. Da han kom hjem fikk han sin første skuespillerrolle i filmen *[[I livets vår]]* (1912), og regisserte sin første film samme året, *[[Tregårdsmesteren]]* (*Trädgårdsmästaren*) hvor han også hadde en skuerspillerrolle. 

Årene som fulgte, frem til 1917, blir sett som Victor Sjöstrøms læringsår i filmindustrien. Det ble produsert mange filmer. Noen fikk bedre anerkjennelse enn andre. Sjöströms muligens beste film i disse årene er *[[Havsgamar]]* (1916). Året etter derimot filmatiserte han Henrik Ibsens dikt «Terje Vigen». Denne filmatiseringen satte Sverige på verdenskartet som en voksende filmnasjon. 

I tillegg til internasjonal anerkjennelse medførte satsningen på *Terje Vigen*-filmatiseringen en endring i svensk filmproduksjon. Før 1917 hadde det blitt laget mange filmer uten bemerkelsesverdig fokus på stilisering, produksjonskostnader mm. «Terje Vigen»-diktet, derimot, manglet en stram stilisering. Derfor ble dette et hovedfokus for Sjöström under filmadapsjonene. Da filmbransjen så hvilken effekt dette hadde for filmens gjennomslagskraft for publikum og kritikere både nasjonalt og internasjonalt, ble det et av hovedlinjene i de neste svenske storfilmene. 

Sjöstrøm nådde sitt høydepunkt i stumfilmperioden med filmen *[[Kjørekarlen]]* (Körkarlen). Den inneholdt tekniske finesser som bl.a. dobbelt-eksponering. Dette ble aktivt brukt i den narrative handlingen til filmen. I 2025 ble *Kjørekarlen* tatt opp i Sveriges kulturkanon i kategorien «Film og scenekunst».

I 1923 så Victor Sjöström seg lei av Sverige og dro til USA for å regissere i Hollywood. Der medvirket han til fem filmer; blant annet regisserte han filmen *[[Vinden]]* (1928), med Lillian Gish i hovedrollen. Da han kom tilbake medvirket han som regissør eller skuespiller i nesten 20 spillefilmer frem til han døde i 1960. I denne siste perioden av karrieren er rollen som professor Isak Borg i Ingmar Bergmans *[[Jordbærstedet]]* (*Smultronstället*) kanskje hans mest kjente.

## Fellestrekk ved filmene
Naturen spiller en viktig rolle i Victor Sjöstrøms filmer. I *Terje Vigen* har filmsekvensene av sjøen ofte blitt tolket som Terjes indre følelser og sinnstilstand. I *[[Berg-Ejvind og hans hustru]]* er fjellene fotografert på en slik måte at det oppstår et spenningselement, samtidig som fjellene kan tolkes som et speilbilde av sinnsstemningen til Kári (Victor Sjöström). I den senere tid har en symboltung bruk av naturbilder blitt stående som et særlig karakteristisk trekk ved nordiske filmer.

## Referanser

 


## Kilder
* Furhammar, Leif: Filmen i Sverige. Stockholm: Dialogos, 2003 
* Hedling, Erik: Blågult flimmer, Svenska Filmanalyser. Lund:Studentlitteratur. 1998

## Eksterne lenker
*