Hertugdømmet Parma

**Hertugdømmet Parma** var en stat i dagens Italia som oppstod i 1545, gjennom at den delen av Hertugdømmet Milano som lå sør for Po, sentrert rundt byen Parma, ble gitt i len til pave Paul IIIs illegitime sønn, Pier Luigi Farnese.

I 1556 fikk den andre hertugen, Ottavio Farnese, i tillegg byen Piacenza, og ble dermed i tillegg *hertug av Piacenza*. Staten ble dermed formelt kjent som *Hertugdømmene Parma og Piacenza*.
:*Se [[Huset Farnese]]
Farnesefamilien styrte hertugdømmene til familien døde ut i [[1731]]. Hertugdømmene ble da arvet av en yngre sønn av [[Filip V av Spania]] og Elisabeth Farnese, [[Karl III av Spania|Karl]]. Han styrte frem til [[Den polske arvefølgekrig]] i [[1735]], da Parma ble avstått til keiser [[Karl VI av det tysk-romerske rike|Karl VI]] i bytte mot [[De to Sicilier]].

Habsburgerne styrte bare til undertegnelsen av [[Den andre fredstraktaten i Aachen|Aachen-traktaten]] i [[1748]], da hertugdømmene ble gitt tilbake til huset Bourbon; Karls yngre bror [[Filip av Parma]]. Han ble stamfar for linjen Bourbon-Parma.

I [[1796]] ble hertugdømmene okkupert av franske styrker under [[Napoléon Bonaparte]]. Gjennom [[Aranjuez-traktaten]] i [[1801]] overlot hertug Ferdinand av Parma hertugdømmene til Napoleon. Området ble en del av [[Den cisalpinske republikk]], frem til [[1802]], og deretter av [[Den italienske republikk (Napoleon)|Den italienske republikk]], fra 1802 til [[1805]], og senere av [[Kongeriket Italia (Napoleon)|Kongeriket Italia]], fra 1805 til [[1808]]. Endelig ble området annektert av [[Frankrike]] som *departementet* [[Taro (departement)|Taro]]

I [[1814]] ble hertugdømmene gjenopprettet. Napoleons hustru, Marie Louise av Østerrike, ble innsatt som regjerende hertuginne. Staten skiftet samtidig formelt navn til *Hertugdømmene Parma, Piacenza og Guastalla*, et navn hertugdømmene beholdt i resten av sin historie.

Etter Marie Louises død i [[1847]] ble hertugdømmene igjen overført til huset Bourbon-Parma, som hadde styrt det lille [[Hertugdømmet Lucca]]. Bourbonerne styrte frem til [[1859]], da de ble drevet på flukt etter en revolusjon som følge av [[Kongeriket Sardinia]]s seier i krigen mot Østerrike i [[den andre italienske frigjøringskrig]].

Hertugdømmene Parma, Piacenza and Guastalla og Hertugdømmet Lucca ble sammen med [[Storhertugdømmet Toscana]] og [[Hertugdømmet Modena]] innlemmet i [[De forente sentralitalienske provinser]] i desember [[1859]]. I mars [[1860]] ble de annektert til [[Kongeriket Sardinia]].

==Litteratur==
* [http://www.luigialfieri.com Luigi Alfieri] , *Parma, la vita e gli amori. Storia della città dal Mille al Millenovecento*, Parma, Silva, 1993. ISBN 88-7765-042-7.
* Luigi Alfieri, *Gigli azzurri. Storia di casa Farnese *, Parma, Silva, 1995.
* Tullo Bazzi-Umberto Benassi, *Storia di Parma* (Dalle origini al 1860). Parma, Battei, 1908.
* Ferdinando Bernini, Storia di Parma (Dalle terramare al 1914). Parma, Battei, 1954
*
* Raimondo Meli Lupi di Soragna, *Bibliografia storica e statutaria delle Provincie Parmensi*. Parma, Regia Deputazione di Storia Patria per le Prov. Psi, 1886. Scritti riguardanti la storia dei Ducati e in particolare di quello di Parma, fino al 1882.
* *Enciclopedia di Parma. Dalle origini ai giorni nostri*. Marzio Dall'Acqua. Milano, [[Franco Maria Ricci]], 1998.
* *Parma e Piacenza nei secoli* : piante e vedute cittadine delle antiche e nuove province parmensi. Felice Da Mareto. Parma, Deputazione di Storia Patria per le Province Parmensi, Rotary Club di Parma, 1975.
* *Le antiche famiglie nobili e notabili di Parma e i loro stemmi'', Palatina Editrice, Parma