Easy Rider

***Easy Rider*** er en amerikansk dramafilm og road movie fra 1969 med Dennis Hopper og Peter Fonda i hovedrollene. Filmen handler om to menn, Wyatt (Peter Fonda) og Billy (Dennis Hopper), som drar av sted på motorsykkel tvers igjennom USA i håp om å finne det "egentlige Amerika". Filmen beskriver hippie-idealene og den amerikanske motkulturen på 1960-tallet.

Tittelen er et slanguttrykk med flere betydninger. Selv hevder filmens produsent Dennis Hopper at tittelen henspiller på en mann som lever av en prostituert (men som ikke er hennes hallik). Tittelen kan hentyde på at hovedpersonene realiserer sin drøm gjennom smugling og omsetning av kokain.
Wyatt og Billy reiser til Mexico og kjøper et parti kokain som de tar med til Los Angeles, og som selges videre til en mystisk mellommann i eksklusive pop-klær og kjørende i en Rolls-Royce, spilt i en cameo-rolle av Phil Spector. Det spesielle ved denne scenen er at det ikke utveksles en eneste replikk, da møtet er i en øredøvende flystøy i ved enden av rullebanen til Los Angeles internasjonale lufthavn.

De to vennene stapper det anselige pengebeløpet i kontanter ned i et plastrør i bensintanken som er lakket som det amerikanske flagget på den ene Harley-Davidson-sykkelen, og de begir seg på en begivenhetsrik reise i retning av Mardi Gras-karnevalet i New Orleans.

Wyatt, med navn som spiller på ville vesten-sheriffen Wyatt Earp, er kledd i en lærjakke med det amerikanske flagget over skuldrene og kaller seg *Captain America*.

Billy, med navn som spiller på Billy the Kid, eller kanskje Wild Bill Hickok, er kledd i indiansk-inspirerte skinnklær og en bredbremmet hatt. Slik spiller de på amerikansk tradisjon og historie, men blir allikevel av mange i omgivelsene oppfattet som radikale og truende.

Filmen var en trendsetter, både med hensyn til road movie-sjangeren og bruken av musikk som et eget element i filmen. Noe av det som kjennetegner filmen, er samspillet mellom musikk, naturskildringene og de ulike mennesketypene og miljøene hovedpersonene møter gjennom handlingen, som framstår som en hyllest til Amerika på godt og vondt.

Filmen har vunnet en rekke priser, blant annet åpningsprisen «Prix de la premiere oeuvre» på  Filmfestivalen i Cannes i 1969. Den ble også nominert til Oscar for beste mannlige birolle (Jack Nicholson) og for beste originalmanus.

Filmen er valgt ut for særlig bevaring i det amerikanske filminstitutts filmregister.

Sammen med *[[Bonnie and Clyde (film)|Bonnie and Clyde]]* bidro *Easy Rider* til en artistisk fornyelse i Hollywood på 1960- og 1970-tallet med lavbudsjettfilmer som ga rom for større kunstnerisk frihet. I tillegg ble den som lavbudsjettfilmene, en stor hit. Filmen kostet rundt USD 400 000 å lage, men har senere hatt en inntjening på rundt USD 17 millioner. Filmen ble i sin helhet filmet ute på location (ikke i studio) i løpet av en tolv-ukers-reise fra Los Angeles til New Orleans.

Musikken er en viktig del av filmen og ble plukket ut av Roger McGuinn. Filmen var blant de første som brukte en blanding av egen musikk og allerede etablert og publisert musikk. Særlig Steppenwolfs Born to Be Wild ble en internasjonal megahit som følge av filmen.

## Musikk
**Side A**
# The Pusher (Steppenwolf) (5:50) 
# Born to Be Wild (Steppenwolf) (3:38) 
# The Weight (Smith) (4:29)
# Wasn't Born to Follow (The Byrds) (2:08)
# If You Want to be a Bird (Holy Modal Rounders) (2:37) 
**Side B**
# Don't Bogart Me (Fraternity of Man) (3:06)
# If Six Was Nine (The Jimi Hendrix Experience) (5:34)
# Kyrie Eleison Mardi Gras (The Electric Prunes) (4:02)
# It's Alright Ma (I'm Only Bleeding) (Roger McGuinn) (3:42)
# Ballad of Easy Rider (Roger McGuinn) (2:15)
Rettighetsproblemer og lisensiering var vanlige utfordringer på 60- og 70-tallet, dette førte til at en coverversjon med Smith av «The Weight» er på albumet mens det var originalen med The Band som ble benyttet i filmen. Flere andre låter er heller ikke med på albumet, den mest kjente er «House of the Rising Sun» med The Animals. Andre er «San Franciscan Nights» med Eric Burdon & The Animals, «White Rabbit» med Jefferson Airplane, «I Can See for Miles» med The Who, «You Ain't Goin' Nowhere» med The Byrds, «With a Little Help from My Friends» med Joe Cocker, «Pushin' Too Hard» med The Seeds, «I Had Too Much to Dream (Last Night)» med The Electric Prunes, «(We Ain't Got) Nothin' Yet» med Blues Magoos, «Groovin'» med The Young Rascals, «Time Has Come Today» med The Chambers Brothers, «Summertime Blues» med Blue Cheer, «Something in the Air» med Thunderclap Newman, «High Flyin' Bird» med Richie Havens, «Mendocino» med Sir Douglas Quintet, «Get Together» med The Youngbloods, «My Uncle» med The Flying Burrito Brothers, «A Whiter Shade of Pale» med Procol Harum og «Nights in White Satin» med The Moody Blues.

## Referanser


## Eksterne lenker
*