Barokklutt

**Barokklutt** betegner en gruppe europeiske lutt-typer fra 1600 og 1700-tallet. Et kjennetegn er det er tilføyd  diatonisk stemte bass-strenger (*grand jeu*) til de seks strengene på gripebrettet (*petit jeu*) for å utvide bassregisteret.

Denne artikkelen omhandler bare barokkinstrumenter som eksplisitt ble betegnet som *lutt*, derfor er eksempelvis teorbe, angelica og mandora utelatt.

## Overgangstid
Rundt 1580 ble det skrevet stadig mer musikk for syv og åtte strengekor. Fra 1620 var antall kor kommet opp i tolv.

I tillegg kom eksperimenter med stemming av *petit jeu*. I den relevante sekundærlitteraturen er det funnet over tyve ulike stemminger  (*accords nouveaux*) av strengene som gripes med venstre hånds fingre. De to mest brukte stemmingene er den såkalte *ton ravissant* med nesten tusen bevarte stykker og *sharp tuning* med over femhundre bevarte stykker.

*Ton ravissant, nominell stemming etter Mace: g' – e' – c – a – e – H – A-G-F-E-D-C
*Sharp tuning, nominell stemming (10 korslutt): e' – c' – a – f – c – G – F – E – D – C

Den faktiske tonehøyden avhang av strengematerialet.

Det ble eksperimentert med ulike byggetekniske løsninger for ta opp bass-strengene. I overgangstiden var instrumenter med to skruekasser utbredt, senere kalt tohodet lutt. De var utstyrt med en skruekasse for opp til fire bass-kor montert i forlengelsen av halsen ved siden av den opprinnelige skruekassen som beholdt den tradisjonelle knekken.

## Fransk barokklutt
Etter den eksperimentelle fasen i første halvdel av 1600-tallet ble en elleve-korig barokklutt dominerende i Frankrike. *Petit jeu* ble stemt i kvarter og små og store terser. Nominell stemming var: *A – d – f – a – d' – f*' (tonehøyden varierte blant annet avhengig av strengematerialet).

De franske luttbyggerne anvendte knekkhals-lutten fra renessansen som byggeteknisk mal. Man foretrakk å bygge om renessanselutter av Laux Maler og Hans Frei.

På andre halvdel av 1600-tallet bredte barokklutt stemt i det som senere kalles *nyfransk stemming* seg over hele Europa (bortsett fra Italia) og med den også fransk luttmusikk av René Mézangeau, Ennemond Gaultier, Denis Gaultier, François Dufault og mange andre.

## Tysk barokklutt
Luttvirtuosen Silvius Leopold Weiss fra Dresden føyde etter ca. 1720 to basskor til den franske barokklutten. For disse ekstra strengene fantes det to byggetekniske løsninger:
* En *bassrytter* på en skruekasse montert med knekk. 
* *Teorbering*, dvs at skruekassen monteres i forlengelsen av halsen i stedet for med knekk. Denne løsningen ga plass til fem strengekor. Det er bevart lutter med to ekstra skruekasser, den andre kassen montert med en s-formet bøy som ble kalt en *svanehals*.

Barokklutter av svanehalstypen overlevde helt til den tidlig klassisismens tid. Kjente utøvere og komponister var Bernhard Joachim Hagen, Adam Falckenhagen, Jakob Friedrich Kleinknecht og Christian Gottlieb Scheidler.

## Italiensk barokklutt
I Italia beholdt  barokkluttens gripebrett-strenger renessanse-stemmingen i kvarter, nominelt: G – c – f – a – d' – g'. I tillegg kom åtte bordunstrenger som ble stemt etter stykkets toneart. Bass-strengene ble tatt opp i en ekstra skruekasse som var bygd i forlengelsen av halsen (liuto attiorbato).

Nevneverdige komponister er: Johann Hieronymus Kapsberger, Alessandro Piccinini, Pietro Paolo Melii, Bernardo Gianoncelli, Giovanni Zamboni, Filippo dalla Casa.

G. Fr. Händel brukte den store italiensk barokklutten, erkelutten, i orkesteret.

## Referanser


## Litteratur
* Andreas Schlegel: *Die Laute in Europa – Geschichte und Geschichten zum Geniessen.* A. Schlegel Verlag, 2007 ISBN 978-3-9523232-0-5
* Ekkard Schulze-Kurz: *Die Laute und ihre Stimmungen in der ersten Hälfte des 17. Jahrhunderts.* Dissertation, Wislingen 1990 ISBN 3-927445-04-5
* Franz J. Giesbert: *Schule für die Barocklaute.* Schott, Mainz 1939 ISMN: 979-0-001-04377-9
* Stefan Lundgren: *The Baroque Lute Companion.* Lundgren Edtion, München 1993
* Toyohiko Satoh: *Method for the Baroque Lute.* Tree Edition, München 1987
* Michel Serdoura: *Method for the Baroque Lute.* Ut Orpheus Edizioni, Bologna 2008, ISMN 979-0-2153-1599-0