open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Georg Angerer

**Georg Heinrich Christian Angerer** (født 1903 i Wilhelmshaven, Tyskland, død 1987 i Leipzig, Tyskland) var en tysk typograf og spion som kom til Norge som politisk flyktning i november 1934. Han kalte seg da *Edgar Löwe*. Angerer tilhørte det venstresosialistiske miljøet av tyske flyktninger, der Willy Brandt var en lederskikkelse. Han fikk innpass i norsk arbeiderbevegelse. DNAs flyktningekomite holdt ham i dekning i Grũnerløkka Folkets Hus. I 1937 fikk han arbeid i firmaet Rich. Andvord. Han skrev også artikler i *[[Arbeiderbladet]]*.

Under forhold som det ikke er helt klarhet i ble han raskt etter den tyske okkupasjonen i 1940, ansatt i Gestapo. Alt fra høsten 1940 ser det ut til at han var i deres tjeneste. Mesteparten av tiden tjenestegjorde han som tolk ved hovedkvarteret i Møllergata 19 i Oslo. Fra 1941 var han sjef for Ånebyleiren.

Angerer rømte til Sverige november 1943. Han avslørte da om lag 100 norske Gestapoagenter. Svenske myndigheter utleverte ham til Norge oktober 1945. Trolig var det hans avsløringer og vitnemål mot tyskere og deres norske medløperer som sikret ham mot rettsforfølgelse etter krigen. Justisdepartementet ga ham i 1948 utreisetillatelse fra Norge, samme dag som statsadvokaten tok ut tiltale mot ham for landssvik. Utleveringen ble senere forklart som en misforståelse.

Angerer bosatte seg i Leipzig i Øst-Tyskland. DDR sine etteretningsfolk presset ham siden til å gi opplysninger om Willy Brandts aktivitet i Norge på 1930-tallet. Dette ble brukt til å sverte Brandt da han senere ble ledende politiker i Vest-Tyskland. I januar 1997 ble den tidligere Stasi-sjefen Markus Wolf stilt for retten blant annet tiltalt for å ha ødelagt Angerers liv.

Angerer er omtalt i Tore Prysers bok *Varulven og åtte andre agenthistorier : svik og gråsoner under 2. verdenskrig*.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Georg Angerer» i Store norske leksikon
Eva Ekeblad

**Eva Ekeblad** (opprinnelig *de la Gardie*; født 10. juli 1724 i Stockholm, død 15. mai 1786 i Lidköping) var en svensk agronom, vitenskapskvinne og grevinne. Hennes mest kjente oppfinnelse var å lage mel og alkohol av poteter (1746). Hun var også den første kvinnelige medlem av Det kongelige svenske vitenskapsakademiet (1748).

## Liv og virke
### Bakgrunn
Eva De la Gardie var datter av Magnus Julius De la Gardie (1668–1741) og Hedvig Catarina Lilje. Hun var søster av Carl Julius De la Gardie og Hedvig Catharina De la Gardie og tante til Axel von Fersen den yngre. Hennes bror var gift med Catharina Charlotta De la Gardie og svoger av Hedvig Taube. 

### Ekteskap
Eva ble i 1740, 16 år gammel, gift med Claes Claesson Ekeblad. Hun ble mor til fem barn. Paret hadde en residens i Stockholm og en eiendom i Västergötland, og tilhørte de aller høyeste sirkler av den svenske adelen.

Ektefellen var ofte fraværende, og Eva var ansvarlig for ledelsen for de eiendommene. Den første konserten som utførte masse musikk av Johan Helmich Roman ble fremført i salongen hennes i Ekebladpalasset.

### Vitenskapelig aktivitet
Ekeblad oppdaget hvordan man kan lage mel og alkohol av poteter (1746). Dermed gjorde hun slik at poteten, en vekst innført i Sverige i 1658 og som frem til da bare hadde blitt dyrket i drivhus, ble en grunnleggende del av matforsyningen. Dette bidro til å forbedre kostholdet og redusere sult. Tidligere ble alkohol laget av hvete og rug, men nå kunne mer av kornet benyttes til brød i stedet.

Hun oppdaget også en metode for bleking av bomullstekstiler og garn med såpe (1751). Hun gjorde kosmetikk tryggere ved at farlige ingredienser ble erstattet av pulveriserte poteter (1752). 

Ekeblad skrev til det kongelige svenske vitenskapsakademiet om sitt første funn i 1746, og i 1748 ble hun den første kvinne valgt til akademiet, selv om hun aldri tok del i noen av de akademiske møtene. Etter 1751 ble hun en fullverdig medlem og akademiet følte det som en stor ære å ha henne med, selv om dette akademiet var bare for menn.

## Referanser


## Litteratur
* *[[Nationalencyklopedin]]s* artikkel *Ekeblad, Eva*, besøkt 11. oktober 2006.
* 
* 
* Erdmann, Nils, Vid hovet och på adelsgodsen i 1700-talets Sverige: en tidskrönika, Wahlströms, Stockholm, 1926
Ida Henrietta Hyde

**Ida Henrietta Hyde** (født 8. september 1857, død 22. august 1945) var en amerikansk fysiolog kjent for å ha utviklet en mikro-elektrode. Elektroden er kraftig nok til å stimulere vev kjemisk eller elektronisk, og samtidig liten nok til å injisere eller fjerne vev fra en celle.

## Barndom
Hyde ble født i Davenport, i en familie med fire søsken. Foreldrene Meyer og Babette Heidenheimer var tyske innvandrere fra Württemberg. Etternavnet Hyde ble tatt etter ankomst i USA. Hydes far var kjøpmann, og jobbet utenfor hjemmet. På en av sine turer forlot han familien, og Babette ble alene med omsorgen for barna. For å holde familien i live, flyttet de til Chicago.

I 1871 ble familiens hjem og forretning ødelagt i den store bybrannen i Chicago. Uten noen form for inntekt, ble barna tvunget inn i arbeid. Som 14-åring ble Hyde lærling hos en hattemaker. Fordi hun var eldst i søskenflokken fikk hun mye ansvar for å forsørge familien. Hun bidro til en stor del av familiens inntekt, og betalte for den eneste broren sin utdannelse ved University of Illinois. Hun steg etter hvert i gradene, og ble selger. Erfaringen fra klesbutikken viste seg å bli verdifull senere i livet på grunn av hennes evne til å lage sine egne klær med få ressurser.

## Utdanning

På butikken der hun jobbet, kom Hyde på en engelsk versjon av *Ansichten der Natur* (View of Nature) av Alexander von Humboldt. Det var fra dette arbeidet at hennes kjærlighet til biologi ble født. I tillegg ansporet det henne til å ta utdannelse, som hun gjorde ferdig utdannelsen sin, ved å delta på nattundervisning på Chicago Athenaeum i løpet av 1875-1876. Hennes videre pedagogiske studier kom til henne mens hun var på besøk broren på universitetet hans og tilfeldigvis på møte flere kvinner som arbeider i akademia. Hun var i stand til å passere sine opptaksprøver for College Preparatory School og senere gikk samme universitet som broren.

Hennes studier ble kort da hennes bror ble syk i 1882 og hun måtte ta seg av ham. Dette fortsatte de neste seks årene, der tiden hun jobbet som lærer av andre og tredje klasse. Men hennes biologiske sysler fortsatt var fremdeles uttrykt i hennes forsøk på å arbeide naturbeskrivelsene inn i den offentlige skolesystemet.

I 1888 var hun endelig i stand til å returnere til kollegiale scenen i en alder av 31. Hun begynte på Cornell University hvor hun tok en Bachelor of Arts-grad på bare tre år. Hun ble deretter tilbudt et stipend i biologi ved Bryn Mawr College som hun tok imot og begynte under ledelse av Jacques Loeb og Thomas Hunt Morgan.

Ida fikk sin doktorgrad ved Universitetet i Heidelberg i Tyskland i en alder av 39 etter mange frustrerende hindringer presentert på grunn av sitt kjønn. Hun det måtte gå utover arbeidet med en gjennomsnittlig student til å motta sin grad, og ble den første kvinnen til å oppgradere det. Hovedproblemet med å innhente henne grad var at hennes undervisning professor, Wilhelm Kühne, mislikt tanken på å la en kvinne til å jobbe under ham. Men hennes prestasjoner etter hvert overvunnet sin motstand, og han tildelt henne med sitt doktorgradsarbeid.

## Referanser
Jane C. Loudon

**Jane C. Webb Loudon** (født 19. august 1807 i Edgbaston ved Birmingham i England, død 13. juli 1858 i London) var en engelsk forfatter og tidlig pioner i sjangeren science-fiction, framtidsrettet skjønnlitteratur.

Lenge før betegnelsene kom i bruk skrev hun fantastisk litteratur («fantasy») og skrekklitteratur. Sistnevnte var derimot en del av romantikkens dragning til mystikk og middelalder i hva som kalles for gotisk roman. Hennes kvantitative forfatterskap var derimot dominert av botanikk og hagearbeid og hun skrev de første brukerbøker eller manualer for hagearbeid og bidro til arbeidet til sin ektemann John Claudius Loudon, en skotsk botaniker, hagedesigner, og redaktør av et magasin om hager og hageanlegg.

I 1832 fikk paret en datter, Agnes Loudon, som kom til å vokse opp og bli forfatter av bøker for barn.

I 1843 døde ektemannen av lungekreft og etterlot sin hustru med eneansvaret for den ti år gammel datteren Agnes. I tillegg å understøtte seg selv med sin skriving, mottok hun en pensjon på hundre pund hver høst. I 1848 var datteren blitt 16 år og kostnadene økte, og i to år arbeidet Jane Webb Loudon som redaktør av et kvinnemagasin, *The Ladies Companion at Home and Abroad*. Deretter sluttet hun å skrive.

## Bibliografi
* *The Mummy!: Or a Tale of the Twenty-Second Century* (1827), utgitt anonymt i 3 bind
* *Stories of a Bride* (1829)
* *Young Ladies Book of Botany* (1838)
* *Gardening for Ladies* (1840)
* *Botany for Ladies* (1842)
* *The Ladies Magazine of Gardening* (1842)
* *The Ladies Companion to the Flower Garden* (4 bind, 1840–44)
* *My Own Garden* (1855)

## Litteratur
* Howe, Bea (1961): *Lady with Green Fingers: The Life of Jane Loudon*, London: Country Life
* Hopkins, Lisa (Juni 2003): «Jane C. Loudon’s The Mummy!: Mary Shelley Meets George Orwell, and They Go in a Balloon to Egypt» i: ''Cardiff Corvey: Reading the Romantic Text 10''

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Mrs Loudon & the Victorian Garden». Prints & Books. Victoria and Albert Museum.
* ''The Mummy!: Or a Tale of the Twenty-Second Century'' (1827), via *Google Books*
Florence Bascom

**Florence Bascom** (født 14. juli 1862, død 18. juni 1945) var den første kvinnen fikk som en jobb i United States Geological Survey. Hun var en hugenott og hadde baskiske forfedre.

## Referanser
Constance Calenda

**Constance Calenda** var en italiensk kirurg med spesialisering på sykdommer i øyet. Calenda var datter av Salvator Calenda, dekan ved fakultet for medisin ved universitetet i Salerno i ca 1415, og etterpå dekan ved fakultetet ved Napoli. Constance, under instruksjon av sin far, synes å ha fått spesielle utmerkelser for hennes medisinske undersøkelser.

## Eksterne lenker
* http://www.oldandsold.com/articles11/medicine-13.shtml
Walborg og Karin Jota

**Walborg og Karin Jota** (døde etter 1350) var to svenske kvinner som ifølge legenden ble oppnevnt til tjenestemenn i retten etter Svartedøden. Hvis legenden er sann, hadde de en unik posisjon for sin tid.
Legenden sier at når dommerne i fylket Värmland satt sammen i retten etter at Svartedøden hadde passert Sverige i 1350, var de to medlemmer for lite. I stedet for de fastsatte tolv tjenestemennene, var bare ti igjen. Det var ikke mulig å velge to nye menn til å fylle plassene, siden så mange døde under pesten. Dommerne besluttet derfor å tilkalle disse to kvinnene, Karin Jota fra Kallhyttan og Walborg fra Nordmarkshyttan, for å fylle de ledige plassene slik at tallet ble komplett. Dette var ikke bare formelle posisjoner. De to kvinnene deltok aktivt i saker i retten. Ifølge legenden hadde dommeren stor respekt for deres dømmekraft og visdom, han ofte spurt om deres meninger og råd, og fulgte dem ofte.
Abella

**Abella** levde på midten av det fjortende århundre. Hun var utdannet lege fra legeskolen i Salerno. Hun foreleste i standard medisinsk praksis, galle, og kvinners helse og natur.

Hun utga to verk: *De atrabile* (On Melancholia) og *De natura seminis humani* (On the Origin of Human Nature). Begge verkene er tapt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Brooklyn Museum - Abella of Salerno
Tekanne

En **tekanne** er en skjenkekanne for te eller varmt vann til å tynne teen med. Tekanner har tut og lokk. De kan være laget av keramikk eller metall, og de har ofte hank av bakelitt, tre eller et annet varmeisolerende materiale. Tekanner av keramikk er ofte kalt tepotter. Tilsvarende kanner av glass kalles gjerne kaffekolbe eller tekolbe.

Formen på tekanner har skiftet med motene, og de kan ha et ovalt, rundt eller tilnærmet rektangulært tverrsnitt. Det kan være vanskelig å skille tekanner fra kaffekanner, men kaffekanner er gjerne høyere og smalere enn tekanner. Tekanner har en lang tut festet langt ned på korpus, og bredden på korpus er gjerne større enn høyden. Tekanner har ofte en innvendig sil i tuten for å holde teblekkene tilbake i kannen ved servering. Andre tekanner kan ha en begerformet innsats til teblekkene, og tekanner har gjerne et lite damphull i lokket. 

Tekanner kan opptre i par, der den mindre kannen kan settes over en  større. Den ene kannen er da beregnet til te og den andre til vann til å tynne teen med. 

Tekanner kan romme fra 0,25 til 3 liter.

## Litteratur
* Halvorsen, Josef og Larsen, Kjell Egil (1997) "Gammelt Porsgrund" Klenodier verd å eie. Porsgrunn. ISBN 82-992998-2-9.
* Opstad, Lauritz (1992): Boken om Herrebøe fajansene. Oslo. ISBN 82-7003-113-5
* Opstad, Lauritz (1959): Herrebøe Fajance Fabrique. Sarpsborg. 
* Østby, Jon Birger (1983): ''Nomenklatur for drikkestell'', med tegninger av Torill Sand. Oslo

## Referanser


## Eksterne lenker
* Se tekanner i DigitaltMuseum
Alessandra Giliani

**Alessandra Giliani** (født 1307, død 1326) var en muligens fiktiv italiensk anatom, omtalt som den første kvinnelige prosektor (Bearbeidelse av disseksjoner for anatomisk studie) i Italia.

Hun skal ha vært den kirurgiske assistenten til Mondino de 'Luzzi (d. 1326), professor i medisin ved Universitetet i Bologna som publiserte en banebrytende håndbok basert på anatomi i 1316. Det sies at hun utviklet en metode for å tappe blod fra et kadaver og erstatte den med en hardere farget væske, for dermed å kunne se de mindre blodårene bedre.

Det finnes ikke samtidige kilder om Gilianis liv. Historikere er usikre på om hun har eksistert og mener at detaljene om livet hennes kan ha blitt funnet opp, eller kraftig pyntet på, av Alessandro Machiavelli på 1700-tallet. Machiavelli kan ha ønsket å skape historiske forbilder som kunne legitimere at kvinner skulle få studere ved Universitetet i Bologna i hans egen tid

I følge Machiavelli, ble Alessandra Giliani's korte liv hedret av Otto Angenius, også en av Mondinos assistenter og trolig hennes forlovede, med en plakett ved kirken San Pietro e Marcellino i Roma, som beskriver hennes arbeid.

Machiavellis fortelling ble videreformidlet av historikeren Michele Medici, i en bok om anatomiskolen i Bologna i 1857.

Barbara Quicks bok *The Golden Web*, utgitt av Harper Teen Press, er en oppdiktet biografi om Alessandra.

## Referanser
Claire Fagin

**Claire Muriel Fagin** (1926–2024) var en amerikansk sykepleier, pedagog, akademiker og konsulent. Hun tok en mastergrad ved Wagner College, en mastergrad i sykepleie ved Columbia University og en doktorgrad ved New York University.

## Liv og virke
Gjennom sin karriere var Fagin involvert i ledende tenkning og praksis i sykepleierutdanning, pleie- og helsepolitikk, geriatrisk sykepleie og administrasjon. Hun fungerte som dekan ved School of Nursing ved University of Pennsylvania fra 1977 til 1992, da hun igjen begynte med geriatrisk sykepleieforskning som stipendiat ved Institute of Medicine ved National Academy of Sciences.

I 1993 ble hun fungerende rektor ved University of Pennsylvania (fra 1. juli 1993 til 30. juni 1994), den første kvinnen i denne rollen ved noen av Ivy League-universitetene. Hun fortsatte å fokusere på geriatrisk sykepleie etter retur til professoratet i 1994. I 2005 fullførte hun fem år som leder av John A. Hartford Foundation Program: Building Academic Geriatric Nursing Capacity, som koordineres i Washington DC på American Academy of Nursing.

Hun mottok 13 æresdoktorgrader samt Honorary Recognition Award fra American Nurses Association. Den 30. november 2006 ble sykepleierutdanningsbygningen ved University of Pennsylvania omdøpt til Claire M. Fagin Hall.

Hun ble æresmedlem av den britiske Royal College of Nursing, ble innlemmet i American Nurses Association Hall of Fame i 2010 og medlem av Institute of Medicine, American Academy of Nursing, Century Association og American Academy of Arts and Sciences.

## Referanser
Olaf Utvik

**Olaf Utvik** (født 19. oktober 1919 i Steinkjer, død 8. juni 1993) jobbet til sammen 40 år i Fosdalens Bergverks Aktieselskap i Malm, som magasinborer, skytebas og stiger. På 1960-tallet var han sterkt engasjert i det lokale Arbeiderpartiet, satt i kommunestyret og var medlem av en rekke råd og utvalg. Best huskes han som en fremtredende skolepolitiker. 

Men best kjent er han som visedikter, revyforfatter og -artist. Som medlem av Malmtrioen (sammen med Mikal Høyem og Helge Skevik) ble han også en lokal – og litt nasjonal – kjendis etter datidens mål etter plateutgivelse og flere fjernsynsopptredener.

## Kilder
**Fosdalen og Malm i 100*, Fosdalsgruvas Venner (2006)
**Vet hvor godt vi har fått det – og hvem vi kan takke for det Verran Arbeiderparti 100 år*, Lodiz AS (2011).)
Anna Atkins

**Anna Atkins** (pikenavn *Anna Children*) (født 16. mars 1799, død 9. juni 1871) var en engelsk botaniker og fotograf. Hun blir ofte regnet som den første personen som publiserte en bok illustrert med fotografiske bilder. Noen kilder hevder at hun var den første kvinnen som skapte et fotografi.

## Oppvekst
Anna Barn ble født i Tonbridge i Kent i England i 1799. Moren hennes, Hester Anne, «klarte ikke å komme seg efter fødselen» og døde i 1800. Anna sto nær sin far John George Children, som var en vitenskapsmann med mange interesser; han ble for eksempel hedret ved at mineralet childrenite og pythonet *[[Antaresia childreni]]*, ble oppkalt efter ham. Hun «fikk en uvanlig vitenskapelig utdanning for en kvinne av sin tid.» De detaljerte graveringer av skjell hun gjorde ble brukt for å illustrere farens oversettelse av Lamarcks *Genera of Shells*, som ble utgitt i 1823.

Hun giftet seg med John Pelly Atkins i 1825, og de flyttet til Halstead Place, Atkinsfamiliens hjem i Sevenoaks i Kent. Efter dette dyrket hun interessen for botanikk, blant annet ved å samle tørkede planter. Disse ble trolig brukt som fotogrammer senere.

## Referanser
Jacqueline Felice de Almania

**Jacobina Félicie** var angivelig fra Firenze i Italia, og var aktiv som lege i Paris. Hun tilhørte et mindretall av lisensierte kvinnelige leger. I 1292 var det åtte kvinnelige leger registrert i Paris. I 1322 ble imidlertid Jacobina Félicie stilt for retten for ulovlig praksis. Under rettssaken ble det gitt mange vitnerutsagn der det ble sagt at hun hadde kurert pasienter der andre leger hadde gitt opp håpet. Ifølge ett vitne, var hun kjent for å være en bedre lege og kirurg enn noen av de andre franske legene i Paris. Til tross for dette, mente retten at det var åpenbart at en mann kunne forstå temaet medisin bedre enn en kvinne kunne. Hun ble utestengt fra å praktisere medisin og truet med ekskommunikasjon hvis hun noen gang gjorde det igjen. Denne beslutningen anses å ha utestengt kvinner fra akademiske studier i medisin i Frankrike helt fram til det 19. århundret.
Språkspill

**Språkspill** er et filosofisk begrep etablert av Ludwig Wittgenstein. Det viser til enkle eksempler på *språkbruk* og «de handlingene som språket er vevd sammen med».

## Beskrivelse
Wittgenstein brukte begrepet språkspill blant annet for å betegne ulike former for språk, enklere en språket i seg selv. Begrepet brukes for å belyse «menneskespråkets vesen» og hvordan betydning oppstår. I Filosofiske undersøkelser starter han med et lengre sitat fra Augustins *Bekjennelser*. Augustin viser til at han lærte språket ved at en lærer pekte på en gjenstand, og så uttalte ordet. For eksempel kunne man se for seg at læreren pekte på en stein, og så uttalte ordet «stein». Dette er en måte å se språket på som Wittgenstein finner problematisk. Likevel ligger dette eksemplet tett opptil hva han mener med språkspill. Han snakker om to forskjellige leker, eller fremgangsmåter, som barn lærer språk på, disse kaller han språkspill: «Eleven *benevner* gjenstandene. Det betyr at han uttaler ordet når læreren peker på steinen» og «Eleven gjentar ordene etter læreren [uten at gjenstandene er tilstede]». 
I tillegg skriver han «[...] helheten av språk og de handlingene som språk er vevd sammen med, kommer jeg til å kalle språkspill» (FU 7). Her er det vesentlig at han inkluderer «handlingene». Det å forstå et språk betyr ikke bare at man kan benevne ting i virkeligheten, men også at man kan bruke det i praksis. Man må vite hvordan det *brukes*. På denne måten er språkspillet en del av livet til alle mennesker. «Å forstå et begrep er derfor å delta i en bestemt livsform.» (FU s. 41).

## Eksempel
Det klassiske eksemplet på et språkspill er det såkalte "byggerens språk" presentert i §2 i *Filosofiske undersøkelser*.

«La oss nå tenke oss et språk som stemmer med den beskrivelsen Augustin har gitt av det: Språket skal tjene kommunikasjonen mellom en A som er i ferd med å bygge, og en B som er hans håndlanger. A oppfører en bygning av byggesteiner; til sin rådighet har han blokker, søyler, plater og bjelker. B skal rekke byggesteinene til ham, nemlig i den rekkefølgen som A trenger dem i. De betjener seg da av et språk bestående av ordene: «blokk», «søyle», «plate», «bjelke». A roper ut ordene; – B kommer med den steinen som han har lært å komme med på dette ropet.» (FU 2).

## Litteratur
* Wittgenstein, Ludwig. *Filosofiske Undersøkelser*. Oslo: Pax, 1997.
Sivert Bjørnstad

**Sivert Haugen Bjørnstad** (født 1990) er en norsk politiker (FrP). Han var stortingsrepresentant for Sør-Trøndelag fra 2013 til 2025, og i perioden 2021–2025 satt han i Stortingets næringskomité.

## Bakgrunn og utdannelse
Sivert Bjørnstad er sønn av eiendomsinvestor Karl-Ove Bjørnstad. Han vokste opp på Lade. Han gikk Adolf Øiens skole og studerte økonomi og ledelse ved BI før han ble stortingsrepresentant.

Han giftet seg i 2024 med stortingsrepresentant Mari Holm Lønseth.

## Politisk virke
Han meldte seg inn i Fremskrittspartiets Ungdom (FpU) i 2005. Han var formann i Trondheim og Sør-Trøndelag FpU, så medlem av FpUs sentralstyre fra 2010 til 2014 og 2. nestformann fra 2012 til 2014.

Han var medlem av Trondheim bystyre fra 2011 til 2023. Han satt også i Sør-Trøndelag fylkesting fra 2011 til han ble innvalgt på Stortinget i 2013. I sin første stortingsperiode var Bjørnstad medlem av Stortingets utdannings- og forskningskomité fra 2013 til 2016 og Stortingets næringskomité fra 2016 til 2017. Deretter ble han medlem av Stortingets finanskomité. I 2021 gikk han tilbake til Stortingets næringskomité.

Bjørnstad har aksjer i to oppdrettsselskaper, og sammen med blant andre partifellen Helge Andre Njåstad engasjerte han seg i 2022 mot regjeringens forslag om å innføre grunnrenteskatt på oppdrettsvirksomhet.

## Stortingskomiteer
* 19. oktober 2021–30. september 2025: medlem av Stortingets næringskomité
* 12. oktober 2017 – 30. september 2021: medlem av Stortingets finanskomité
* 20. januar 2016 – 30. september 2017: medlem av Stortingets næringskomité
* 17. oktober 2013 – 20. januar 2016: medlem av Stortingets kirke-, utdannings- og forskningskomité

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Xincheng (Hohhot)

**Xincheng** (kinesisk: 新城区; pinyin: *Xīnchéng Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Hohhot i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina.

Det har et areal på 700 km² og teller ca. 320.000 innbyggere.
Hertha Marks Ayrton

**Phoebe Sarah Hertha Ayrton** (født 28. april 1854 i Portsea Island i Portsmouth i England, død 23. august 1923) var en britisk ingeniør, matematiker og oppfinner.

## Tidlig liv
Hertha var født i Portsea i Hampshire i England, med navnet Phoebe Sarah Marks, den 28. april 1854. Hun gikk på Girton College i Hampshire, der hun studerte matematikk. På den tiden ga Girton College bare ut sertifikater til kvinner, ikke grader. Hun fullførte en ekstern undersøkelse og mottok en B.Sc.-grad fra universitetet i London i 1881.

## Arbeid
Den 6. mai 1885 giftet hun seg med William Edward Ayrton, som var lærer ved teknisk College ved Finsbury. Hun hjalp han med eksperimenter innen fysikk og elektrisitet, og begynte sin egen forskning og gransking til egenskapene til den elektriske lysbue.
 
I slutten av det nittende århundre var elektrisk lysbue i stor bruk for offentlig belysning, men det var ett stort problem med dette. Lyset hadde en tendens til å flimre, blafre og suse. I 1895 skrev Hertha en serie artikler for The Electrician der hun forklarte at dette var ett resultat av att oksygen kom i kontakt med karbonstengene som brukes i lysbuene. Hun ble det første kvinnelige medlem av Institution of Electrical Engineers (IEE).

Hun var ikke like godt mottatt av Royal Society. Hun ble foreslått som medlem i 1902, men det ble avslått av rådet i Royal Society fordi de fant ut at gifte kvinner ikke var kvalifisert som medlemmer. Men i 1904 presenterte hun ett papir til Royal Society, hvor det viste bevegelser av krusninger i sand og vann. På grunn av denne forskningen og hennes arbeid med elektrisk lysbue mottok hun Hughesmedaljen i 1906.

Hertha oppfant en tegners enhet som kunne brukes for å dele en linje inn i to like deler, samt utvide og forminske tallene. Hun var også aktiv i å utforme og løse matematiske problemer, mange av disse ble publisert i “Mathematical Questions and Their Solutions” fra Educational Times.

Ayrton var agnostiker, men hadde nære bånd til det jødiske samfunnet. I tenårene fikk hun navnet Hertha etter en heltinne av ett Swinburne-dikt som kritiserte organisert religion.

Hertha og Williams datter Barbara Bodichon Ayrton (1886–1950), som var oppkalt etter feministen Barbara Bodichon, var suffragette.

## Referanser


## Litteratur
* 
* Marilyn Bailey Ogilvie: *Women in science: antiquity through the nineteenth century: a biographical dictionary with annotated bibliography*. 3. Auflage. MIT Press, Cambridge, MA 1991, ISBN 0-262-65038-X, S. 32–34
Agamede

**Agamede** var et navn knyttet til to separate kvinner i klassisk gresk mytologi og legendarisk historie.

## Mytologisk
Agamede var, ifølge Homer, en kjent gresk lege med helbredende krefter for alle planter som vokser over jorden. Hun ble født i Elis og var den eldste datteren til Augeas, kongen av Epeans. Hun ble født i Elis, den eldste datteren av Augeas, Konge av Epeans. Agamede var blitt en trollkvinne-figur, mye som Circe eller Medea.
Amalia Assur

**Amalia Assur** (født 1803, død 1889) var den første kvinnelige tannlegen i Sverige.
 
Amalia Assur var datter av tannlegen Joel Assur, som var en av Sveriges første tannleger. Hun var aktiv som farens assistent, og hennes bror var også tannlege. I 1852 fikk hun en spesiell tillatelse fra det kongelige *Sundhetskollegiet* til å praktisere selvstendig, til tross for at det frem til 1861 ikke var lov for kvinner å praktisere som tannlege. Bokverket *Anteckningar om svenska qvinnor*, som ble utgitt i årene 1864-1866, opplyste at Assur drev en praksis i Stockholm med innsetting av tannimplantater som spesiale («artificiella tänders insättande»). Den sterkt antisemittiske avisen *Folkets Röst*  angrep lisensen som var tildelt til den jødiske Amalia Assur; avisen påstod at denne tillatelsen var å "rycka brödet ur munnen på landets infödda befolkning". For øvrig fremgår det av oppslaget i Folkets Röst 3. november 1852 at hun den 2. november 1852 hadde avertert i Stockholms Dagblad: *«Sedan jag nu erhållit Kongl Sundhets-Collegii tillstånd att rengöra och förfärdiga alla sorters Artificiella Emalj- och Bentänder, får jag mig härmed rekommendera hos den vördade allmänheten.**Amalia Assur.»*Amalia Assur skal ha vært ugift.

Etter at tannlegeyrket ble lovlig for kvinner i 1861, var Rosaline Fougelberg den første kvinnelige tannlegen til å få tannlegelisens.

## Referanser
Mary Dixon Kies

**Mary Dixon Kies** (født 21. mars 1752, død i 1837) var en amerikansk oppfinner som den 5. mai 1809 var den første mottakeren av et patent innvilget til en kvinne av United States Patent and Trademark Office. Patentet angikk en teknikk der man vever halm med silke og tråd.

## Biografi
Hennes far, John Dixon, ble født 1679 i Ulster i Irland. Hennes mor var Janet Kennedy, farens tredje ektefelle. De giftet seg i Voluntown i Connecticut den 7. august 1741. John Dixon var en bonde. Mary Dixon ble født i Killingly i Connecticut den 21. mars 1752. Hun giftet seg med Isaac Pike, og fikk en sønn, Isak Pike II. Etter hans død giftet hun seg med John Kies, men som døde den 18. august 1813 i en alder av 63 år. Hun dro deretter for å bo hos sin sønn, Daniel Kies, i Brooklyn inntil hun i 1837 døde i en alder av 85 år.

## Oppfinnelsen
Strå-veving var en økonomisk viktig næring i Nord-Amerika på 1800-tallet. Kvinner hadde stråhatter for arbeid på markene. I 1790 åpnet dørene for alle, menn eller kvinner, til å beskytte sin oppfinnelse med et patent. Ettersom kvinner i mange amerikanske delstater kunne ikke lovlig eie en egen eiendom uavhengig av sine ektemenn, hadde mange kvinnelige oppfinnere ikke brydd seg om å patentere sine oppfinnelser. Mary Kies brøt dette mønsteret i 1809.

Mary Kies var ikke den første amerikanske kvinnen til å forbedre produksjonen av hatter. I 1798 oppfant Betsy Metcalf en metode for pyntebånd med halm. Hennes metode ble svært populær, og hun ansatte mange kvinner til å produsere disse hatter, men hun hadde ikke patentert prosessen. På spørsmål om hvorfor svarte Metcalf hun ikke ønsker at hennes navnet skulle bli sendt til Kongressen. Kies hadde et annet perspektiv, og hun kunne ikke ha valgt et bedre tidspunkt for å sikre sitt nye produkt, da den amerikanske regjeringen hadde stoppet import av europeiske varer. Napoléon Bonaparte var i krig med flere nasjoner i Europa på den tiden, og en måte han forsøkte å vinne krigen på var ved å blokkere handelen og skade fienden økonomisk. USA ønsket ikke å bli trukket inn i denne konflikten. President James Madison var på utkikk etter amerikanske næringer som kunne erstatte de tapte europeiske varer.

Kies teknikk viste seg å være verdifull ved å lage kostnadseffektive arbeidshatter for kvinner. Dermed styrket hun New Englands hatte-økonomi, som hadde blitt vaklende grunn til det europeiske embargo. Damehatter av strå ble produsert i Massachusetts alene, og i 1810 hadde man anslått at verdien lå på mer enn $&nbsp;, eller over $ 4,7 millioner i dagens penger. Førstedame Dolley Madison, gift med president James Madison, hedret henne for dette arbeidet.

Kies klarte uansett ikke å dra fordel av sin oppfinnelse, og hun døde pengelens i Brooklyn i 1837. Hennes opprinnelige patentfil gikk tapt i en brann ved United States Patent Office i 1836.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Mary Kies Became the First Woman to Receive a U.S. Patent
*  Betsey Metcalf (1786–1867) and Mary Kies (1752–1837)
Xu Shouhui

**Xu Shouhui** (tradisjonell kinesisk: 徐壽輝, forenklet kinesisk: 徐寿辉, pinyin: *Xú Shòuhuī*, Wade-Giles: *Hsü Shou-hui*, født i Luotian i provinsen Hubei i Kina, død i 1360) var en kinesisk opprørsleder som utropte seg selv til keiser på Yuandynastiets tid. Han er også kjent under navnet **Xu Zhenyi** (真一 eller 真逸, W-G *Hsü Chen-i*).

Xu var opprinnelig tøyhandler. I august 1351 arbeidet han og andre i Qizhou (蘄州) for å opprette De røde turbaners hær. Snart etter erobret de Qishui (蘄水) og gjorde byen til kommandopost og hovedstad for det de utropte til keiserriket Tianwan (天完). Xu utropte seg til keiser og tok eranavnet Zhiping (治平). Etter at han erklærte seg å være en reinkarnert Milofo (彌勒佛下生) fikk han stor tilslutning. Han lovet å «styrte de rike og fremme de fattige» (摧富益貧). I 1352 invaderte han mer av Hebei, og rykket så inn i Jiangxi, Anhui, Fujian, Zhejiang, Jiangsu og Hunan. 

Etter et tilbakeslag påført ham av Yuandynastiets mongolske styrker trakk han seg tilbake til fjellene i Huangmei (黃梅山), men gikk til angrep igjen i 1355, og flyttet sin hovedstad til Hanyang.

Fem år etter ble Xu Shouhui snikmyrdet av sin våpenbror Chen Youliang. Dermed brøt Tianwanriket sammen.

## Referanser
Ni Wenjun

**Ni Wenjun** (død 1357) var en opprørsleder i De røde turbaners opprør under general Xu Shouhui mot Yuan-dynastiet i 1360-årene. 

Ni Wenjun ble fanget og drept av Chen Youliang, som ville hindre Nis planlagte kupp mot sin kommandør Xu Shouhui.

## Biografi
Ni Wenjun var født i Huangpi i en fiskerfamilie. Han satte ut rykter om seg selv, blant ennet en historie om at en hvit tiger skal ha vist seg i morens soverom da han ble født. Han etablerte et regionalt styre i Hanyang (nåværende Wuhan) og anmodet Xu Shouhui om å inkludere Hanyang i De røde turbaners område.

En av Nis berømte underordnede var Chen Youliang, som senere grunnla sitt eget keiserdømme, det kortlivede Chen Han-dynastiet. Ni Wenjun ble tatt til fange og drept av Chen Youliang i 1357 fordi Ni hadde planlagt et kupp mot kommandøren Xu Shouhui.

## Fotnoter

## Referanser
Egypt Song

**«Egypt Song»** er en sang skrevet og fremført av den norske artisten Elvira Nikolaisen, utgitt på albumet *[[Quiet Exit]]* i mars 2006, på Columbia Records. Den ble også utgitt som single samme år. Låta er produsert av Knut Schreiner.

Låta lå atten uker på VG-lista i 2006, med 6 som beste plassering.

## Listeplasseringer

## Anne Grete Preus' versjon

I 2012 fremførte Anne Grete Preus låta for Elvira Nikolaisen på TV-programmet *[[Hver gang vi møtes]]*. Den ble utgitt på EP-en «Hver gang vi møtes – Elvira Nikolaisens dag» 2. mars 2012, og albumet *[[Hver gang vi møtes (album)|Hver gang vi møtes]]* 5. mars samme år.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Musikkvideo til låta
* Teksten til låta
* Anne Grete Preus fremfører låta på ''Hver gang vi møtes''
Tuanpai

***Tuanpai*** (forenklet kinesisk: 团派, tradisjonell kinesisk: 團派, pinyin: *Tuánpài*, «ungdomsligaklikken») er et uttrykk benyttet av kjennere av kinesisk politikk om den politiske krets innen Kinas kommunistiskparti som har sin fortid i og sitt nettverk fra den kinesiske kommunistiske ungdomsliga. 

Uttrykket benyttes også mer spesifikt om kretsen rundt Hu Jintao, altså hans politiske støttespillere. 

Uttrykket *Tuanpai* ble først brukt på Hu Yaobangs tid, da Hu Yaobang ble kritisert for å gjøre seg alt for avhengig av kadre av  *tuanpai*bakgrunn.

## Karakteristika
Den politiske analytiker Cheng Li ved Brookings Institution inndeler (2009) Kinas kommunistpartis maktstruktur i to distinkte «koalisjoner»  - én bestående av «populister» og en bestående av «elitister». Elitistene klassifiseres som slike som for det meste stammer fra Kinas rikere østlige provinser, ikke minst fra Shanghai (*[[Shanghaiklikken]]*) eller slike som av familiebakgrunn stammer fra tidligere ledende kommunistiskekadre (det vil si «prinsepartiet». På den annen side har man «populistene» - hvoriblant *tuanpai*ene er fremtredende. Dette er folk som gjerne er av en mer folkelig bakgrunn, fra «grasrota»,  og som har gått gradene fra bunnen av opp gjennom partisystemet. 

Mens «elitistene» anses å være mest opptatt av økonomisk vekst og markedsfunksjonalitet, er «populistene» ansett å være mer opptatt av sosial harmoni og utjevning av ulikhetene. 

«Tuanpai»ene har gjerne meghet høy utdannelse fra universiteter og lignende.

## Personer som gjerne grupperes som «tuanpai»

*Hu Jintao
*Li Keqiang
*Li Yuanchao
*Song Defu 
*Hu Chunhua 
*Zhou Qiang 
*Zhang Baoshun
*Wang Yang
*Liu Yandong
*Ling Jihua

## Referanser


## Eksterne lenker
* Tuanpai 
* One party, two coalitions in China’s politics
* China’s Team of Rivals
* China's 'fifth generation' leaders come of age 
* China's economic decisionmakers
Zhou Qiang

**Zhou Qiang** (; født 1960 i Huangmei i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han ble i 2010 partisekretær for det kinesiske kommunistparti i provinsen Hunan - dette er en mer sentral post enn den posten som guvernør i samme provins som han kom fra (2006-2010).

Zhou ble tidlig i sin politiske karriere visesekretær for den kinesiske kommunistiske ungdomsliga.

Han ble i 2010 den tredje yngste partisekretær på provinsnivå i hele Kina. Hans karrierestige kan sammenlignes med dem tidlige karriere til president Hu Jintao og visestatsminister Li Keqiang. Alle tre har *[[tuanpai]]*-bakgrunn. 

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Henry Huttleston Rogers

**Henry Huttleston Rogers** (født 29. januar 1840, død 19. mai 1909) var en amerikkansk kapitalist, forretningsmann og filantrop. Han tjente seg rik på oljerraffineri, som leder av Standard Oil.

## Se også
* William N. Page
* Julius Rosenwald
* South Improvement Company

## Referanser

## Eksterne lenker
* Earl Dias on Mark Twain and Henry Huttleston Rogers
* Millicent Library, Fairhaven MA, Henry Rogers homepage
* Mark Twain and Henry Huttleston Rogers in Virginia. Excerpts from their trips together to the 1907 Jamestown Exposition and the 1909 Dedication of the Virginian Railway
* Mark Twain's Correspondence with Henry Huttleston Rogers, 1893-1909
* Dr. Booker T. Washington papers – comments about Henry Rogers
* Virginian Railway (VGN) Enthusiasts Group  of preservationists, authors, photographers, historians, modelers, and rail fans
* Standard Oil History
* Some Memories of Cara Leland Rogers Broughton the first Lady Fairhaven material researched and integrated by Mabel Hoyle Knipe Fairhaven, Massachusetts, March 1984
* The Story of Fairhaven compiled by Thomas Tripp in 1929
* Planting Fields website, Mai Rogers Coe and family history
*
Heinrich Vollmer

**Heinrich Vollmer** (født 6. januar 1885 i Altdorf ved Esslingen i Tyskland, død 7. januar 1961 i Tübingen) var en tysk våpenutvikler. Han var hovedmannen bak utviklingen av den tyske maskinpistolen MP38/MP40 (Schmeisser) før andre verdenskrig. Han utviklet også maskingeværet MG34.

Han var etter krigen politisk aktiv for CDU og var innvalgt Baden-Württembergs landdag.

## Referanser
Zaibatsu

***Zaibatsu*** (japansk: *zaibatsu*,  財閥) var store japanske konglomerat under landets tidlige industrialisering. Virksomhetene hadde oftest en stor bankdel og en stor industridel, og var familieeide. De fire store konglomerater, *[[Mitsubishi]]*, *[[Mitsui]]*, *[[Sumitomo]]* og *[[Yasuda]]*, har aner tilbake til Edo-perioden. Den første zaibatsu ble grunnlagt av familien Mitsui, som tidlig på 1600-tallet bygde opp formuer med dagligvarer og pengetjenester i Edo, Kyoto og Osaka.

Juridisk sett opphørte *zaibatsu*ene under de alliertes okkupasjon av Japan etter Annen Verdenskrig, da familienes eiendeler ble beslaglagt, og virksomhetene ble gjort illegale. De ble delvis videreført/etterfulgt som *[[keiretsu]]*.

## De viktigste zaibatsuer
### De Store Fire
* Mitsubishi
* Mitsui
* Sumitomo
* Yasuda

### Andre
* Asano
* Fujita
* Furukawa
* Fuyo
* Mori Konzern
* Kawasaki
* Nakajima Hikōki
* Nichitsu (senere: Chisso)
* Nissan
* Nisso
* Nomura
* Okura
* Riken
* Shibusawa
Robert Nobel

**Robert Hjalmar Nobel** (1829–1896) var en svensk tekniker og entreprenør.

Han var sønn av Immanuel Nobel og Caroline Andrietta Ahlsell, og bror til Ludvig og Alfred Nobel. Han arbeidet for broren Ludvig, og kjøpte aksjer i et oljeraffineri i Baku i Aserbajdsjan i 1876. Brødrene og han startet Branobel, som var et viktig selskap som kontrollerte store deler av Russlands oljeeksport.

## Liv og virke
Etter avsluttet skolegang gikk Robert Nobel til sjøs. Ved hjemkomsten trådte han inn i farens forretningsdrift i Russland. På 1840-tallet arbeidet han i flere år på Nobels mekaniske verksteder, og fikk blant annet ansvaret for å plassere sprengminer (som faren Immanuel Nobel hadde oppfunnet) i farvannene rundt Kronstadt på øya Kotlin i Finskebukta. Minene skulle være et forsvar mot den engelske flåten.  

På 1860-tallet anla Robert Nobel en egen nitroglyserinfabrikk ved Helsingfors. Da Russland nedla forbud mot nitroglyserin flyttet han som administrende direktør produksjonen til Vinterviken. Han ble i Vinterviken til 1871, da han vendte tilbake til St. Petersburg for å samarbeide med broren Ludvig Nobel. Ludvig hadde på det tidspunktet overtatt både farens og et annet mekanisk verksted. 

På en forretningsreise i sørøstre Russland fikk Robert Nobel anledning til å studere oljekildene ved Baku nærmere. I 1873 innledet han sin virksomhet i Baku, og fikk etter hvert vekket broren Ludvigs interesse for det voksende selskapet. Fra og med 1875 var Ludvig medinteressent, og han investerte betydelige summer i virksomheten i Baku. I 1878 opprettet Robert, Ludvig og Alfred Nobel foretaket *Bröderna Nobels Naftaindustri* (Branobel). 

I 1880 overtok Ludvig forretningene, ettersom Roberts helse sviktet. Robert vendte samme år tilbake til Sverige for å komme over helseproblemene. Han oppsøkte også en rekke kurbyer i det sørlige Europa, innen han i 1888 bosatte seg i Getå i Norrköping.

Etter Roberts død i 1896 ble det publisert en nekrolog der blant annet følgende linjer henspiller på forretningsvirksomheten i Baku:

:"Det ville mod och det ville märg
:till sådant ett värf som hans:
:att söka bland Kaukasus' ogina berg
:efter naftans lyktgubbekrans;
:att väpnad vandra så dag och natt
:bland afund, list och försåt
:med tro på en anad, men oviss skatt
:och på valspråket sitt: framåt!"

Robert Nobels grav ligger på Norra begravningsplatsen i Stockholm.

## Referanser


## Kilder
* 
*
Thorolv Rasmussen

**Thorolv Rasmussen** (født 25. februar 1885 i Bergen, død 26. januar 1983 samme sted i Bergen)var en norsk tegner fiskerikonsulent som jobbet for Bergens Museum og Havforskningsinstituttet som illustratør i perioden 1910 til 1950. Han er kjent  for tegninger av fisk og andre dyr i havet.  Han var først med på Michael Sars-ekspedisjonen i 1910.
Han mottok medaljen for fremme av norske fiskerier i 1956 og Kongens fortjenstmedalje i gull 1962.
## Utgivelser
*
*
*
*
*
*
* «Kunsten å tegne fisk»  (Nettutgave PDF) fra UiB/Bergen Museums årbok 2010.

## Referanser
Saksisk genitiv

Den (angel-)**saksiske genitiv** er et grammatikalsk fenomen i generell og germanistisk språkvitenskap som betegner en genitivskonstruksjon hvor det regjerende elementet (eier) står foran det regjerte elementet (objekt).

## Definisjon
Begrepet stammer fra anglistikken, det akademiske studiet av engelsk. I engelsk finnes det hovedsakelig to mulige måter å danne et avhengighetsforhold mellom to nominale setninger (genitiv): den ene er varianten med genitivs-s, den andre er varianten med *of*:
:Peter’s house
:House of Peter
Der hvor den sistnevnte varianten kom inn i engelsk via påvirkning fra romanske språk, regnes den førstnevnte å være en overlevning fra gammelsaksisk. Derfor har genitivsvarianten med *s* fått tilnavnet (angel-)*saksisk genitiv*.

I flere tyskspråklige, ikke-vitenskapelige publikasjoner blir begrepet *saksisk genitiv* innsnevret til den feilaktige skrivingen av denne grammatiske konstruksjonen med apostrof.

## Lingvistiske særegenheter
Et kjennetegn for det saksiske genitiv er at det regjerte element alltid er bestemt: i eksempelet «*Peter’s house*» sikter man til et ganske bestemt hus (nemlig Peters). Det er umulig å lese setningen som «Peters (en eller annen) hus». Ved andre genitiv&shy;varianter (for eksempel «*the/a house of Peter*») er imidlertid begge lesemåter mulige. Her er, i motsetning til det saksiske genitiv, en artikkel nødvendig i det regjerte element. 

I engelsk blir det saksiske genitiv morfofonologisk markert med et klitikum, som henges til høyre for nominalfrasen (Frasegrenser blir i eksemplene nedenfor markert med firkantparenteser): 
:’**s** (Peters hus)
:’**s**  (kontoret til Storbritannias statsminister)
:’**s** (bilen til politimannen som slo demonstranten)
I det siste eksemplet er betydningen ikke entydig, særlig ikke når frasegrensene er ukjente: «Politimannen, som slo demonstrantens bil» ville også vært mulig.

## Ortografi
På engelsk blir det saksiske genitiv skrevet med et apostrofert *s* på slutten av den regjerende frasen:
:Peter’**s** house.

På tysk var bruken av apostrof fremdeles dominerende i det 19. århundret. Duden-ordboken stilte seg imidlertid kritisk til konstruksjonen med apostrof: Ved genitiver var det etter sigende «ikke nødvendig» å bruke apostrof. Dette ble imidlertid i 1901-reformen av tysk rettskrivning avviklet – å skrive det angelsaksiske genitiv med apostrof var dermed å anse som feilaktig. Dette ble det ikke alltid tatt hensyn til i det (skriftlige) hverdagsspråket: fremdeles på 1920-tallet valgte mange selskaper den apostroferte skrivemåten (*Meier’s Weltreisen*, *Hütter’s neue Wohnwelt* etc., jf. også *Beck’s*, *Brehm’s*). Mange av disse byttet i ettertid navn. Denne bruken av apostrof blir ofte nedsettende referert til som *[[apostrophitis]]*. Siden rettskrivningsreformen av 1996 er bruken av apostrof igjen tillatt, men kun når den avgrenser genitivendinger tydelig i egennavn, som både har en versjon uten og en med *-s* (Andrea B. driver Andrea's Blumenecke, Andreas C. driver Andreas’ Werkzeugkiste).

## Litteratur
* Gluck, Helmut (red.): *Metzler-Lexikon Sprache.* 2. reviderte og utvidet utgave. Metzler, Weimar 2000, ISBN 3-476-01519-X.

## Referanser
«Stjernenatt»

**«Stjernenatt»** (nederlandsk: *De sterrennacht*) er et maleri av den nederlandske postimpresjonistiske maleren Vincent van Gogh. 

Maleriet ble malt i juni 1889, kun ett år før van Gogh døde. Maleriet viser ei mørk stjernenatt over en by, utenfor vinduet ved van Goghs sanatorium i sør-Frankrike.
Maleriet ble opprinnelig malt på dagen, mens de følgende dagene ble malt ut ifra hukommelsen. Siden 1941 har maleriet blitt utstilt permanent ved Museum of Modern Art i New York.

Maleriet er et av mest etterspurte og anerkjente i verden, og blir sett på som et magnum opus for van Gogh. 

## Se også
* «Stjernenatt over Rhône», et annet av van Goghs bilder

## Referanser


## Eksterne lenker
* Starry Night''
* smARThistory: van Gogh's ''Starry Night''
* Multimedia study of van Gogh, McLean and Sexton
* The Starry Night at the Most Famous Paintings
Vollvatnet

**Vollvatnet** er et kunstig vannreservoar i Kristiansund. 

Vannet ble anlagt i 1786 av bakermester Svend Andersen Vold (Wold). Han brukte vannet som reservoar for sitt møllebruk som lå på Dale. Grunnen til dette var at det var vanskelig for bakerne i Kristiansund å få malt korn. Møllebruket var i sin tid et imponerende tiltak, og Vold fikk Det kongelige danske Landhusholdningsselskabs sølvmedalje for at han anla møllebruket. Senere ble dette kunstige vatnreservoaret brukt som kraftkilde av Storvik Mekaniske verksted på Dale.

I 1909 fant geologen Anders Nummedal, som hadde kunnskaper om strandlinjer, spor av steinalderkultur i området. Funnene fikk senere betegnelsen Fosnakulturen. På boplassområdet øst for vatnet ble det i 1909–1910 innenfor et større område samlet inn og gravd frem ca. 2000 flintgjenstander, det meste avfall fra redskapsproduksjon.  Også vest for vannet gjorde Nummedal funn.  Lokalitetene ved Voldvatnet er ikke fullstendig utgravde.

I dag benyttes vannet og området rundt som rekreasjonsområde.

## Referanser
Fortjenstordenen (Senegal)

**Fortjenstordenen** (fransk: *Ordre du Mérite*)  er en senegalesisk orden innstiftet 22. oktober 1960 til belønning av innsats til Senegals beste. Ordenen rangerer etter Løveordenen. Den tildeles av Senegals president.

## Inndeling
Den senegalesiske Fortjenstordenen er inndelt i fem trinn:
*Storkors (*grand-croix*)
*Storoffiser (*grand officier*) 
*Kommandør (*commandeur*) 
*Offiser (*officier*)
*Ridder (*chevalier*)

## Insignier

Ordenstegnet for Fortjenstordenen består av en forgylt, svartemaljert femtagget stjerne, med kuler i endene og med stråler i vinklene mellom taggene. Midtmedaljongen er i gull og viser et baobabtre omgitt av en grønnemaljer bord med omskriften «REPUBLIQUE DU SENEGAL» i den øvre buen og nasjonalmottoet «UN PEUPLE UN BUT UNE FOI» (*ett folk, ett mål, én tro*) i den nedre halvbuen. På revers har midtmedaljongen Senegals flagg som motiv.

Ordenstegnene har samme utforming, men varierer i størrelse og er opphengt i bånd av forskjellig utforming avhengig av grad. Ordensbåndet er grønt med en smal, gul midtstripe.

Ordenstegnene er utformet etter samme modell som insigniene for Løveordenen, men har annet motiv i midtmedaljongen.

## Tildeling
Fortjenstordenen kan tildeles for sivil så vel som militær innsats og for innsats i offentlig så vel som privat sektor.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Les Ordres Nationaux, Senegals president