Giovanni Battista Bononcini

**Giovanni Battista Bononcini** (1670–1747) var en italiensk cellist og komponist.

## Liv og virke
Bononcini var sønn av kirkemusikeren Giovanni Maria Bononcini fra Modena. Faren sto for sønnens tidlige musikkutdanning, og da han døde i 1678, ble Giovanni Battista elev av Giovanni Paolo Colonna i Bologna. Bononcinis første verk ble publisert her.

Fra 1688 var Bononcini ansatt som kirkemusiker i Bologna. Der ble han kjent med den berømte librettisten Silvio Stampiglia. Samarbeidet mellom dem resulterte i fem operaer som kom i årene  1692 til 1696.

Fra 1692 oppholdt Bononcini seg i Roma, i 1696 reiste han over Venezia til Wien hvor han ble medlem av keiser Leopold Is hoffkapell, og opplevde der suksess som komponist. Innimellom oppholdt han seg i Berlin, der han våren 1702 feiret en stor triumf med uroppføringen av operaen  *Polifemo*.

Bononcinis kunstneriske gjennombrudd kom senest i 1706. Han var engasjert ved det østerrikske hoffet fram til 1711. I forbindelse med denne jobben foretok han lengre studiereiser, blant annet til Venezia og Roma. Derfra ble han og Georg Friedrich Händel i 1720 engasjert av det italienske operahuset i London. 

Bononcinis verk var jevnbyrdige med Händels, og komponeringen deres foregikk delvis som en konkurranse. Konsertene, som Bononcini ofte deltok på som cellist, var høyt verdsatt av London-aristokratiet. En tid var Bononcini husmusiker hos familien Marlborough.

Mellom 1720 og 1724 var Bononcini medlem av  Royal Academy of Music i London. 6. mai 1727 ble operaen *Astianatte* uroppført på *King's Theatre* i London. Den kjente striden mellom primadonnaene Faustina Bordoni og Francesca Cuzzoni skjedde under denne operaens siste oppføring, 6. juni 1727.

Ved årsskiftet 1727/28 kom det til en skandale i London, da Bononcini publiserte madrigalen *In una siepe ombrosa* som sin egen. I realiteten stammet den fra  Antonio Lottis hånd, som hadde publisert den som en del av sin *Duetti, terzetti e madrigali*. Etter dette var Bononcini en uønsket person som ikke fikk flere oppdrag og mistet sine medlemskap. Bononcini reiste til Paris på grunn av denne affæren og komponerte i 1733 for *[[Concert spirituel]]*. I 1736 oppholdt han seg et år i Lisboa.

I 1737 tapte Bononcini mye penger på grunn av tvilsomme spekulasjoner og måtte en tid ernære seg som kopist. Senere vendte han seg til hoffet i Wien, og fikk i 1741 en pensjon av keiserinne Maria Theresia. Den siste kjente komposisjonen hans ble skrevet på oppdrag av keiserinnen, et Te Deum fra 1741. 

Sine siste år tilbrakte Bononcini i Wien, der han døde i en alder av 77 år.

## Verk

; Operaer (totalt 27)
* *Alessandro in Sidone* (1737)
* *L'amore eroica fra pastori* (1696)
* *Astianatte* (1727)
* *Astarto* (1720)
* *Calphurnia* (1724)
* *Cefalo* (1702)
* *La clemenza di Augusto* (1697)
* *Crispo* (1721)
* *Etearco* (1707)
* *La fede pubblica* (1699)
* *Griselda* (1722)
* *Maria fuggitivo* (1708)

;Annet
* 300 kantater
* 4 Missa Brevi (1688)
* Laudate pueri (femstemmig og orkester, 1733)
* Te Deum (1741)
* Madrigale
* Triosonater *Trattimenti da camera à tre* op. 1 (1685)
* Triosonater *Concerti da Camera à tre* op. 2 (1685)
* Sinfonia op.3-6
* Divertimenti da Camera (1722)
* 12 kammersonater (1732)


## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* Giovanni Battista Bononcini , detaljert biografi på baroquemusic.org
* Giovanni Bononcini 1670-1747
* 
*