open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Wilhelm Martin Leberecht de Wette

**Wilhelm Martin Leberecht de Wette** (1780–1849) var en tysk teolog. Han er mest kjent for sin tese at Femte Mosebok ikke ble skrevet av Moses men at denne del av Bibelen  tilkom på Josias regjeringstid.

## Liv og virke
### Bakgrunn
De Wette ble født i Ulla (ikke langt ifra Weimar) der hans far var prest.  Hqn ble sendt til gymnasium i Weimar. Her ble han sterkt influert av Johann Gottfried von Herder, som ofte ledet eksamener ved skolen.

### Karriere
De Wette ble i 1807 ekstraordinær og i 1809 ordinær teolologiprofessor ved Heidelbergs universitet og i 1810 vwd Berlins universitet. Fordi han sendre et kondolansebrev til August von Kotzebues morders mor, ble han i 1819 avskjediget fra sistnevnte embede. I 1822 ble han kalt til l teologiprofessor i Basel, hvis store råd i 1829 utnevnte ham til undervisningsråd. 

De Wette minner i meget om Friedrich Schleiermacher og gav ny kraft og ny retning til det teologiske studiet i Basel, i generelt sett overensstemmelse med den såkalte formidlingsteologien i Tyskland. 

Hans fremste arbeider er *Beiträge zur Einleitung in das alte Testament* (1806-07), *Lehrbuch der hebräisch-jiidischen Archäologie* (1814), *Lehrbuch der historisch-kritischen Einleitung in die Bibel, alten und neuen Testaments* (1817), *Christliche Sittenlehre* (1819-23), *Kommentar über die Psalmen* (1829) og *Kurtzgefasstes exegetisches Handbuch zum neuen Testament* (1836-48) og et par romanartede fortellinger. Den bibeloversettelse som han 1809-14 utgav sammen med Johann Christian Wilhelm Augusti og deretter selv fullbyrdet, nøt stor anseelse.

## Viktige verker
* *Beiträge zur Einleitung in das Alte Testament* (2 vol., 1806-1807)
* *Kommentar über die Psalmen* (1811)
* *Lehrbuch der hebräisch-jüdischen Archäologie* (1814)
* *Über Religion und Theologie* (1815)
* *Lehrbuch der christlichen Dogmatik* (1813–1816)
* *Lehrbuch der historisch-kritischen Einleitung in die Bibel* (1817)
* *Christliche Sittenlehre* (1819–1821)
* *Einleitung in das Neue Testament* (1826)
* *Religion, ihr Wesen, ihre Erscheinungsform, und ihr Einfluss auf das Leben* (1827)
* *Das Wesen des christlichen Glaubens* (1846)
* *Kurzgefasstes exegetisches Handbuch zum Neuen Testament* (1836- 1848).

Wette redigerte også Luthers verker (5 vol., 1825-1828).

## Referanser
Dokumentasjonsvitenskap

**Dokumentasjonsvitenskap** er studiet av produksjon, bruk og organisering av dokumenter. Dokumentasjon har tradisjonelt vært knyttet til skriftlige medier som papir, bøker, bilder eller lydopptak. Det finnes imidlertid forskjellige former for dokumentasjon som taler, uniformer, folkedrakter, statuer, konsertopptak og digitale media, som nettsider, YouTube og Facebook. De dokumenterer blant annet myndigheter, kulturer, kunst, kunnskap, personlige interesser og holdninger. Samtidig er det et voksende behov innen for de fleste samfunnsområder for dokumentasjon. 

Mangfoldet av dokumentasjonsformer har alltid vært en utfordring for institusjoner som arkiver, biblioteker og museer.

## I Norge
Lov om pliktavlevering ble vedtatt i 1989, da det ble bestemt at alle publiserte dokumenter uansett medieform skal avleveres til nasjonalbibliotek, ofte i syv eksemplarer.

Universitetet i Tromsø etablerte i 1996 faget dokumentasjonsvitenskap som et studium med basis i humanistiske, samfunnsvitenskapelige og teknisk-naturvitenskapelige disipliner. Dokumentasjonsvitenskap kan studeres til og med doktorgradsnivå og kan kombineres i ulike moduler innenfor dokumentstudier, dokumentproduksjon og bibliotekfag. Studiet er også godkjent utdanning for å bli bibliotekar.

## Eksterne lenker
* Dokumentasjonsvitenskap  ved Universitetet i Tromsø
NeXTSTEP

**NeXTSTEP** er et operativsystem som ble utviklet av NeXT Computer, Inc. for å kjøres på selskapets NeXT datamaskiner, uformelt kalt «sorte bokser» (*black boxes*). NeXTSTEP 1.0 ble utgitt 18. september 1989, og den siste versjonen, NeXTSTEP 3.3 ble utgitt tidlig i 1995. Etter utgivelsen av NeXTSTEP 3.2 bestemte NeXT å slutte seg sammen med Sun Microsystems for å utvikle OpenStep, en tverrplattformstandard for både Suns Solaris, Microsofts Windows og NeXTs egen versjon av Mach-kjernen.

I 1997 kjøpte Apple NeXT Computer og fikk med seg operativsystemet OpenStep på kjøpet. OpenStep ble da brukt som base i Mac OS X, og OpenSteps arv kan fortsatt sees i Cocoa-programmeringsspråket, hvor Objective-C bibliotek klasser begynner med NS. En gratis software-implementasjon av OpenStep standarden, GNUstep, finnes også.

Den første nettleseren, WorldWideWeb, ble utviklet på NeXTSTEP-plattformen, og mange av tastatursnarveiene i dagens nettlesere kommer opprinnelig fra de innebygde funksjonene i NeXTSTEP.
Modernisering

**Modernisering** er praksisen som involverer å endre betingelser eller vilkår for organisasjoner, grupper av mennesker eller samfunnet som en helhet, på en måte som endrer privilegiene til gruppen i tråd med moderne teknologi eller moderne kunnskap.

Ifølge sosiologen Peter Wagner kan modernisering bli sett på som prosesser og som offensiver. Den første definisjonen er ofte brukt av media og politikere, og foreslår at det er objekter (for eksempel datateknologi eller utdaterte lover) som gjør modernisering nødvendig eller ønskelig. Denne definisjonen gjør kritikk av modernisering vanskelig, siden den forutsetter at det er objektene, eller tingene, som former rammene for menneskelig samhandling. Definisjonen er statisk, i og med at den ikke har i seg handlende subjekt. Den siste definisjonen, moderniseringsoffensiver, setter i stedet handlende aktører i sentrum, og foreslår at det er disse som kontrollerer både ting og endringene som f.eks. datateknologien gjør mulig. Moderniseringsoffensiver blir da et produkt av menneskelig planlegging og samhandling, som kan bli både endret og kritisert.
Bill Watterson

**William Boyd Watterson II** (født 1958) er en amerikansk tegneserieskaper. Han skapte tegneserien *Calvin and Hobbes*, på norsk kjent som *[[Tommy og Tigern]]*.

I 1986 ble Watterson den yngste som har vunnet Reuben Award for «Outstanding Cartoonist of the Year» fra the National Cartoonists Society. Han vant den igjen i 1988 og var også nominert i 1992.

I 1989 vant Watterson Sproingprisen for beste utenlandske serie. Han vant den for den første norske Tommy og Tigern-boken.

Den siste Tommy og Tigern-stripen ble trykket 31. desember 1995. Watterson har siden begynt å male, ofte motiver fra Tommy og Tigern-stripene.

## Priser (Utvalg)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Trådløst lokalt datanett

**Trådløst LAN** *([[engelsk]] *wireless LAN, WLAN*)* er en samlebetegnelse på lokale datanett som benytter radiobølger til kommunikasjon. 
Det eksisterer flere standarder for trådløst LAN:
**IEEE 802.11** er en samling standarder for WLAN, også kjent som *Wireless Ethernet*, fremmet av standardiseringsorganisasjonen IEEE.

## Standarder i IEEE 802.11-familien

Merk, *[[IEEE]]* = en standard utviklet av IEEE (Institute of Electrical and Electronics Engineers)

I tillegg har produsentene flere proprietære løsninger for økt hastighet. For eksempel gir D-Links «SuperG» 108 Mbit/s maks-hastighet, men da kun mellom utstyr fra den leverandøren.

Veldig populært på universiteter og høyskoler der det er en relativt billig, og ikke minst ryddig måte å få oppkobling til mange studenter samtidig. Dette har skjedd i takt med at stadig flere studenter har fått bærbare datamaskiner.

Man har allerede begynt å snakke om at WLAN kommer til å revolusjonere samfunnet. Blant annet har det norske militæret begynt å se på muligheten av et taktisk WLAN (se *Eksterne lenker*).

Når man sammenligner med andre teknologier er det viktig å være klar over at kapasiteten som oppgis pr. radiokanal (hhv. 54 Mbit/s og 11 Mbit/s) er brutto kapasitet og deles mellom flere samtidige brukere. Grunnet mye redundant informasjon for f.eks. feilkorreksjon som alltid brukes i radiosystemer er netto kapasitet vanligvis rundt halvparten av brutto kapasitet.

## Se også
* Wi-Fi

## Referanser


## Se også
*FON – gruppe av åpne WiFi-tilkoblinger.
* WiMax og iBurst – teknologiske videreutviklinger som tillater dekning i store områder
* Wardriving – kjøre med en bærbar PC eller PDA for å lokalisere trådløse nettverk.

## Eksterne lenker
* FreeWLAN.Org En wiki for åpne trådløse nett med i all hovedsak åpne nett i Norge

* TRADOK tester taktisk wlan
Straße des 17. Juni

**Straße des 17. Juni** («17. juni-gaten») er en stor gate i Berlin i fortsettelsen av Unter den Linden gjennom Tiergarten til Charlottenburg.  Den har fått navn etter østberlinernes oppstand mot det sovjetiskinnsatte kommunistregimet i DDR i 1953. Før 1953 het den *Charlottenburger Chaussee*. Under den kalde krigen lå gaten i Vest-Berlin, på den vestlige siden av Brandenburger Tor.

## Eksterne lenker
*
Oskar Sylte

**Oskar Bernhard Sylte** (født 11. april 1907, død 7. april 1976) var en norsk forretningsmann og gründer kjent for mineralvannprodusenten Oskar Sylte Mineralvannfabrikk AS i Molde. 

Sylte drev med fisk, vilt og is. Han hadde eget ishus på Romsdalsmuseet og leverte ferskmat til alle turistskip som ankom byen. Han tjente mye penger på fisk et år makrellfisket hadde sviktet på Sørlandet. 24 år gammel kjøpte Sylte inn maskiner til brusproduksjon i den gamle meierigården i Molde.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om historien på www.oskarsylte.no
Joe Strummer

**John Graham Mellor** (1952–2002) var en britisk musiker. Han er mest kjent fra punkgruppa The Clash, der han var en av grunnleggerne, gitarist, låtskriver og sanger. Før han kom til The Clash, spilte Strummer i forskjellige band, bl.a. The Vultures og The 101'ers. Navnet Strummer tok han fordi han aldri kunne spille fingerspill på gitaren.

Strummer ble født i Ankara i Tyrkia. Hans far var diplomat slik at han har også bodd i Mexico City, Kairo og Bonn. Etter The Clash har Strummer spilt rytmegitar en kortere periode med The Pogues.

Strummers største suksess etter The Clash var med Joe Strummer & The Mescaleros. Joe Strummer sang duett sammen med Johnny Cash på sangen *Redemption Song* (Bob Marley). Denne finnes på CD boksen Johnny Cash Unearthed fra 2003.

Han døde i sitt eget hjem 22. desember, 2002 etter et hjerteinfarkt. Hans plutselige død, som var et resultat av en medfødt hjertelidelse, sjokkerte en hel generasjon fans som han har vært en inspirasjonskilde til.
En dvd-dokumentar kalt *The Future Is Unwritten* kom ut i 2007. Her intervjues bl.a. Bono, Martin Scorsese, John Cusack og tidligere medlemmer av The Clash.

Joe Strummer & The Mescaleros:
* Rock Art And The X-Ray Style 1999
* Global A Go Go 2001
* Streetcore 2003

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Rekruttering

**Rekruttering** betyr å skape tilgang, tilvekst eller fornyelse i en organisasjon eller en virksomhet. Formålet kan være å øke antallet soldater (hos nasjoner, gerilja- eller paramilitære styrker), eller å søke frem det man til enhver tid anser som kvalifisert arbeidskraft påfulgt av en eller flere ansettelser til en arbeidsplass, eller øke innbyggertallet i et landområde (som da Amerika rekrutterte sin befolkning fra Europa). Kriteriene for rekruttering er gjerne først og fremst utdanningsbakgrunn og arbeidserfaring, men eksempelvis alder, kjønn og bosted kan "under ellers like forhold" spille inn på avgjørelser om hvem man skal velge.

En del rekruttering av kandidater til stillinger i næringslivet foregår gjennom annonsering av ledige stillinger i media. For enkelte stillingskategorier er bruk av eksterne spesialister innen kandidatsøk og utvelgelse vanlig i prosessen med å finne kvalifiserte kandidater til en stilling.

## Norges militærvesen
En *rekrutt* er en tittel i Forsvaret som innehas av «ferske» vernepliktige soldater. Soldatene har status som rekrutt i rekruttperioden (rekruttskolen), som er de 1–3 første månedene av førstegangstjenesten. I rekruttperioden blir de kommende menige opplært i generelle militære disipliner, som bl.a. teltoppsett, skyting, sluttet orden og stridsteknikk. Når rekruttperioden er ferdig, blir soldatene satt i de stillingene de skal tjenestegjøre i resten av førstegangstjenesten (eller befalsskolen for de som går der).

## Se også
*Yrkesområde
*Jobbportal
*Statsjobb
Kortrijk

**Kortrijk** (*Courtrai* på fransk) er en kommune i den belgiske provinsen Vest-Flandern. Kortrijk er den største byen i den sørvestlige delen av Flandern.

## Turisme

### Arkitektur
Mye av byens middelalderarkitektur er intakt og er svært godt vedlikeholdt. Interessante steder er St. Maartenskerk, Onze-Lieve-Vrouwekerk, klokketårnet og den utmerkede arkitekturen langs den gamle havnen Broelkaai. 

### Restauranter
Som de fleste belgiske byer har Kortrijk et rikt nasjonalt og internasjonalt serveringstilbud. In sentrum har mange restauranter.

### Museer
Viktige museer i Kortrijk er
* Museum voor Schone Kunsten; 
* Kortrijk 1302; 
* og Linmuseet;

## Samferdsel
De to store Europaveiene E17 og E403 krysser ved Kortrijk. Byen har også en stør jernbanestasjonen.
Lokalt domineres kollektivtrafikken av busser. Mange av byens gamle torg er bygget om og har nå flere etasjer med parkeringshus under seg.

## Kjente personer
Kjente personer som ble født, bodde eller døde i Kortrijk:

* Jacobus Vaet (1529 – 1567)
* Roelant Savery (1576-Utrecht, 1639)
* Karel van Mander (1579–1623)
* Jan Palfijn (1650–1730)
* Hendrik Beyaert (1823 – 1894)
* Paul Goethals (1832–1901)
* Emmanuel Vierin (1869–1954)
* Richard Acke (1873–1934)
* Maurice De Bevere (1923–2001), serieskaper ("Morris"), *Lucky Luke*
* Guido van Gheluwe (1926–),
* Chris Lomme (1938)
* Ann Demeulemeester (1959)
* Piet Goddaer (1970), singer-songwriter ("Ozark Henry")
* Laurence Courtois (1976)
* Leif Hoste (1977)
* Xavier Malisse (1980)
* Lien Van de Kelder (1982)
* Edmée Daenen (1985)
* Alfred de Taeye (1905)

## Gallery

Fil:Schouwburgplein_Kortrijk.jpg|Kortrijk sentrum.
Fil:K_in_Kortrijk_binnen_01.jpg|Kortrijks kjøpesenter
Fil:ID59326-Kortrijk_Begijnhof-PM_36203.jpg|Beginergården i Kortijk
Fil:Ingelborchtoren.jpg| Ingelbrochttårnet, ett av de to Broeltårne
Fil:ID59326-Kortrijk Begijnhof-PM 36260.jpg| Beginergåren i Kortrijk
Fil:ID59447-Kortrijk_Onze-Lieve-Vrouwekerk-PM_21760.jpg|Vår Frues kirke i Kortijk
Fil:Kortrijk_grote_markt.jpg|Sint-Maartenskerk og Stortorget.
Fil:Kortrijk-Huis-Plein.jpg|
Fil:Kortrijk Stadhuis R01.jpg|Rådhuset
Fil:Kortrijk - Sint-Elooiskerk 2.jpg|


## Referanser
 

## Eksterne lenker
*
Frankfurter Allgemeine Zeitung

***Frankfurter Allgemeine Zeitung*** (ofte forkortet til bare ***Frankfurter Allgemeine*** eller ***FAZ***) er en liberal-konservativ tysk riksavis, som ved inngangen til 2018 utkom daglig i ca.  eksemplarer, hvorav internettutgaven utgjorde rundt  abonnementer. Den eies overveiende av den uavhengige FAZIT-Stiftung. Søndagsutgaven kalles *Frankfurter Allgemeine Sonntagszeitung*. 

Avisens redaksjonelle linje ligger politisk i sentrum, mot det liberal-konservative. Den redaksjonelle linje bestemmes ikke av sjefredaktøren, men av et kollegium bestående personer med det særtyske vervet «Herausgeber».

*Frankfurter Allgemeine Zeitung* utgis i «nordisk format» (534 x 377,5 millimeter), som er noe bredere og lavere enn fullformat *(broadsheet)*.

## Historie
Avisen står i tradisjonen til *[[Frankfurter Zeitung]]*, grunnlagt i 1856 og nedlagt i 1943. *Frankfurter Allgemeine Zeitung* ble grunnlagt i 1949 av Erich Welter. *FAZ* overtok enkelte medarbeidere som tidligere hadde arbeidet i *Frankfurter Zeitung*, men hadde ingen juridisk forankring i denne avisen.

*FAZ* innførte den såkalte nye rettskrivningen 1. august 1999, men valgte et år senere å gå tilbake til den tradisjonelle rettskrivningen.

## Utgivere
Utgivere (Herausgeber) er pr. 2018 Werner D'Inka Jürgen Kaube, Berthold Kohler og Holger Steltzner. Blant tidligere utgivere er Frank Schirrmacher (1994-2014).

## Kjente medarbeidere
* Marcel Reich-Ranicki
* Christian Kracht
* Patrick Bahners
* Andreas Platthaus
* Volker Reiche
* Greser&Lenz
* Karl Feldmeyer
* Georg Paul Hefty

## Referanser


## Litteratur
*Die Frankfurter Allgemeine: die Trutzburg der glücklichen Krieger wider den Zeitgeist. In: Spiegel Reporter 12/1999.
*Alles über die Zeitung: Frankfurter Allgemeine, Zeitung für Deutschland. Frankfurt, 24. Aufl. 1998. 
*Hermannus Pfeiffer [Hrsg.], Die FAZ: Nachforschungen über ein Zentralorgan. 1988.

## Eksterne lenker
*
Carl Czerny

**Carl Czerny** (1791–1857) var en østerriksk pianist, komponist og musikklærer. I dag huskes han best for sine bøker med etyder for piano.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carl Czernys foreldre var av tsjekkisk bakgrunn. Moren var fra Mähren. Foreldrene talte tsjekkisk med ham i hjemmet. Czerny kom fra en musikalsk familie: En bestefar var fiolinist i Nymburk, nær Praha, og faren Wenzel, var oboist, organist og pianist. Allerede da Czerny var seks år gammel, tok hans far arbeide som pianolærer på en polsk herregård, og familien flyttet til Polen. Der ble de boende til Polens tredje deling. Da vendte de tilbake til Wien i 1795. 

Czerny fikk først pianoundervisning av sin far, før han fikk timer av Johann Nepomuk Hummel, Antonio Salieri og Ludwig van Beethoven. Han var et vidunderbarn, og opptrådte offentlig for første gang i 1800, med en pianokonsert av Wolfgang Amadeus Mozart. Han fikk også æren av å gi Wien premieren på Beethovens femte pianokonsert i 1821.

### Musiker
Han begynte raskt å lære videre til andre, og var også et vidunderbarn på dét feltet &mdash; i en alder av 15 var han allerede en ettertraktet instruktør. Blant mange andre underviste han Franz Liszt. Senere dediserte Liszt sine *Transcendentale etyder* til Czerny, som var en av de første komponister som brukte ordet «etyde» («studie») som tittel.

Czerny foretok i sine yngre år konsertreiser til Italia, Paris og London. Han komponerte også mange egne stykker, blant annet en rekke messer og rekviemer, samt et stort antall symfonier, konserter, sonater og strykekvartetter. Disse stykkene spilles sjelden i dag, og han er kjent som komponist nesten utelukkende basert på etydene han skrev. Mange av disse studiene brukes fremdeles i dag. Han omtales som skaperen av pianoforteteknikken.

I tillegg car Carl Czerny også musikkteoretiker. Han skrev en *Systematische Anleitung zum Fantasieren auf dem Pianoforte Op.&nbsp;200*, og var en av de aller første redaktører av en  samleutgave av Bachs verker (men ettersom edisjonspraksisen ble satt spørsmålstegn ved, ble prosjektet snart avsluttet). Han oversatte fire omfangsrike komposisjonstraktater av Anton Reicha:  *Compositionslehre* (4&nbsp;bind, 1832) og *Die Kunst der dramatischen Composition* (1839). Hans utgave av  Das Wohltemperierte Klavier av J. S. Bach er kommet i en rekke opplag.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Bru (Stavanger)

**Bru** er en liten øy i Stavanger kommune, nord for Stavanger by. Øyas areal er ca. 3 km². Den østlige delen er veldyrket med fruktbar jord, mens den vestlige delen består av lyngheier opptil 91 moh. Bosetningen er konsentrert til østsiden av øya, denn var tettsted frem til 2021. Det finnes mange gravhauger vest / nordvest på øya. Navnet kommer av norrønt *brún*, «kant», og sikter til at øya ender bratt mot vest.

Bru har fastlandsforbindelse via Rennfast-tunnelene. Øyas høyeste punkt er Brufjellet (92 moh.). Bru grenser også til Soknasundet, hvor flere kamper ble utkjempet i vikingtiden.

Det er flere bønder på Bru, de fleste driver med sauehold og dyrking av mark. Bru har en egen barnehage, et skolekorps og et bedehus som fungerer som øyas forsamlingshus.

Næringsvirksomheten er ikke veldig utbredt på Bru. Det som finnes er Rennesøy fisk og skalldyrmottak, Kulturbruk 44/4 og blomsterbinderiet Hedleshaug.

Bru har blitt et mer ettertraktet boligområde etter at bomstasjonen på Sokn ble nedlagt, og folketallet har økt.

## Referanser
Pianist

En **pianist** er en person som spiller piano. En profesjonell pianist kan framføre solostykker, spille med et orkester eller mindre musikalske sammensetninger (ofte referert til som kammermusikk), eller akkompagnere sangere eller soloinstrumentalister.

Klassiske konsertpianister starter vanligvis å spille piano i svært ung alder, noen så tidlig som i treårsalderen. Mange velkjente klassiske komponister var også dyktige pianister; Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, Franz Liszt, Johannes Brahms, Frédéric Chopin, Edvard Grieg, James Peace og Sergej Rakhmaninov var alle velrenommerte klaverspillere. De fleste pianister spesialiserer seg i større eller mindre grad i å spille verker av visse komponister.

Norges mest kjente nålevende pianist er Leif Ove Andsnes, som har vunnet anerkjennelse over hele verden, samt mottatt flere internasjonale priser.

## Eksterne lenker
*
Die Welt

***Die Welt*** er en tysk avis med internasjonalt nedslagsfelt. Den ble etablert i 1946 med *[[The Times]]* som forbilde, utgis av Axel Springer-konsernet, har gjennomsnittlig 530&nbsp;000 daglige lesere og kommer ut i 130 land. Avisens kjerneområder er politikk, næringslivsstoff og finans. Avisens hovedkontor var Hamburg til 1993, da avisen flyttet til Berlin. Politisk regnes avisen som borgerlig-konservativ og markedsliberal.

*Die Welt* er et av Springer-konsernets flaggskip, og en av Tysklands viktigste seriøse aviser. Dens hovedkonkurrenter er *[[Frankfurter Allgemeine Zeitung]]* (*FAZ*) og *[[Süddeutsche Zeitung]]*, som begge regnes som liberale aviser. Selv om Springerkonsernet er en av Europas ledende mediebedrifter, har avisen *Die Welt* gått med underskudd i mange år. Springerkonsernet har likevel valgt å finansiere driften av avisen gjennom de andre mer lønnsomme foretakene sine (ikke minst tabloiden *[[Bild]]*, Europas største avis), fordi selskapet har regnet det som viktig å ha en stor seriøs avis med politisk innflytelse. 

*Die Welt* var en av avisene som aksepterte den såkalte nye tyske rettskrivningen som ble innført for noen år siden. Dette anses nå som en stragegisk feil, ettersom denne rettskrivningen ikke har slått an, og konkurrenten *FAZ* har tjent på å beholde tradisjonell rettskrivning.

*Die Welt* er en av de grunnleggende medlemmene av EDA-alliansen, som også består av *[[Le Figaro]]*, *[[The Daily Telegraph]]* og den spanske avisen *ABC*, og som samarbeider om redaksjonelt stoff.

Avisen Die Welt, sammen med tabloidutgaven DIE WELT kompakt, har et opplag på ca. 182 000.

## Sjefredaktører
* Hans Zehrer
* Herbert Kremp
* Matthias Döpfner
* Wolfram Weimer
* Jan-Eric Peters

## Kjente journalister
* Günther Zehm
* Holger Zschäpitz
* Armin Mohler
* Ulrich Weinzierl
* Konrad Adam
* Michael Stürmer
* Thomas Kielinger
* Wolfgang Büscher
* Carl Gustaf Ströhm
* Ivan Denes

## Referanser


## Eksterne lenker
* Die Welts nettutgave
Piano

:*For filmen, se [[Piano (film)]]*

**Piano** er et klaverinstrument med vertikalt plasserte strenger strukket i et stivt rammeverk. Strengene slås an av filtdekkede hammere som aktiveres når tangentene på klaviaturet trykkes ned. Piano gjør nytte både av en type slagverk og er en type strenginstrument (kordofon). 

Flygelet er nært beslektet med pianoet, men i flyglene er strengene plassert horisontalt. Dette gjør at instrumentene kan bygges betydelig større og mer volumsterke, så i konsertsammenheng er det derfor nesten utelukkende flygler som benyttes. 

På engelsk har begge variantene «piano» i navnet: instrumenter med vertikalt plasserte strenger kalles *upright piano* og flygler for *grand piano*.

## Historikk
Den store forskjellen mellom barokkens cembalo og pianoet ligger i sistnevntes evne til å få fram forskjellige styrkegrader. Et av barokkens kjennetegn var den såkalte terrassedynamikken – en trappetrinn-vis forandring i tonestyrken. Dette var karakteristisk for både cembalo og orgel som var den tids viktigste klaviaturinstrumenter i Europa. Allerede før 1700 ble imidlertid terrassedynamikken ansett som en begrensning idet man ønsket muligheten for en mer gradvis og nyansert forandring av tonestyrken i likhet med for eksempel den menneskelige stemme. 

I 1698 konstruerte italieneren Bartolomeo Cristofori i Firenze et cembalo-formet instrument der strengene ikke ble knipset, men satt i svingninger fra undersiden ved hjelp av hammere festet over tastene. Cristofori kalte sitt nye instrument *gravicèmbalo con piano e forte* (bokstavelig *cembalo med svak og sterk*). Dette ble snart forkortet til *pianoforte* eller *fortepiano* som også ble den første betegnelsen i Norge.

## Referanser


## Se også
*Virtuelt piano med tangentfrekvenser
*Pianist
*Pianokrakk, en høydejusterbar krakk laget for pianospilling

## Litteratur
* Kjeldsberg, Peter Andreas (1985): *Piano i Norge. «Et uundværligt Instrument»*.  C. Huitfeldt Forlag A.S., Oslo. 

## Eksterne lenker
* Design og håndverk – Pianostemmer 
* Fotoarkiv med pianoer
* The Metropolitan Museum sin nettside viet til Cristoforis piano
*
Klingon

**Klingon** (på klingon **tlhIngan Hol**) er et kunstig språk laget av lingvisten Marc Okrand for filmselskapet Paramount Pictures til filmen *[[Star Trek III: The Search for Spock]]* (1984)

Etter at filmen kom, ga Okrand ut *The Klingon Dictionary* (1985), som også inneholder en beskrivelse av språket. Paramount gjør krav på opphavsrett for bl.a. ordlista.

Seinere har en del trekkies forsøkt å lære seg klingon og snakke språket.

I science-fiction serien Star Trek og de tilhørende spillefilmene brukes det av klingonene, en art romvesener.

Okrand lagde språket i formen Objekt Verb Subjekt for at det skulle virke mer utenomjordisk. Han brukte lyder fra amerikanske indianerspråk som er ukjent i de fleste vestlige språk, for å få Klingon til å lyde uvanlig. I motsetning til de fleste kunstige språk som bygger på en ide om en eller annen praktisk nytte, er klingon konstruert av estetiske grunner, for å virke merkelig og kanskje brutalt.

Klingon blir noen ganger omtalt som «klingonese», men blant de som snakker klingon i den virkelig verden, brukes dette ordet helst om et annet klingonspråk som er beskrevet i John M. Fords Star Trek-romaner som klingonaase.

Klingon har ISO 639-koden .

Gilgamesj-eposet og to verker av William Shakespeare, Hamlet, Prince of Denmark (*Qo’noS ta’puq, *Hamlet* lotlut* Hamlet, prins av Danmark) og Much ado about nothing (*paghmo’ tIn mIS* – Stor ståhei for ingenting) er oversatt til klingon.

Klingon er det mest kjente eksemplet på et planspråk som er laget av kunstneriske grunner, for å skape stemning og atmosfære i et fiksjonsverk. Det er nok også det fiksjons-språket som har fått flest brukere ute i den virkelige verden.

De som virkelig behersker klingon, er likevel svært få, sjøl sammenliknet med nokså ubetydelige, kunstige internasjonale hjelpespråk, og kan i høyden reknes til å være noen få titall.

Noen moderne myter om klingon, som at klingon har større utbredelse enn esperanto (som har minst noen hundre tusen aktive brukere), har ingenting med virkeligheten å gjøre. Det har nok heller ikke historiene om barn som har vokst opp med klingon som førstespråk.

En Wikipedia på klingon blei stengt av Wikipedia Foundation høsten 2005. Før stengninga kom den opp i 69 artikler.

Grunnene som blei oppgitt, var at klingon er et fiksjonsspråk og at det ikke fins noe virkelig språksamfunn som bruker klingon.

Paramounts krav til copyright på språket kan nok også ha vært et problem.

## Eksterne lenker
* Klingon Language Institute
Edmund Burke

**Edmund Burke** (1729–1797) var en britisk politiker og politisk filosof. Han regnes som konservatismens grunnlegger. Burke tilhørte det britiske partiet whigene.

## Bakgrunn og virke
Burkes ideer skiller seg fra andre ideologer, siden han egentlig ikke konstruerte noen ny ideologi. Han fastslo i stedet noen prinsipper (de fleste har blitt stående) som etterkommere viderebygde konservatismen på. Hovedverket til Burke var *[[Betraktninger over revolusjonen i Frankrike]]* (originalens tittel: *Reflections on the Revolution in France*) (1790).

Burke støttet, i motsetning til flesteparten av sine samtidige landsmenn, den amerikanske revolusjon. Han mente at det var den britiske kongen som hadde angrepet amerikanernes rettigheter.

Under den franske revolusjonen noen få år senere, hadde Burke (ifølge mange) derimot helt motsatt holdning. Nå var han en ivrig motstander av de revolusjonære og deltok i den såkalte revolusjonsdebatten.

Den endrede holdningen begrunnet Burke med at de franske revolusjonære, i motsetning til amerikanerne, ville kullkaste hele staten og bygge opp noe nytt. En slik holdning strider med konservatismens grunndoktriner; evolusjon fremfor revolusjon. Burke var særlig kritisk til voldsbruken under den franske revolusjon.

## Referanser


## Litteratur
; Av Burke 
* Edmund Burke *Betraktninger over revolusjonen i Frankrike* utgitt i serien Bokklubbens Kulturbibliotek oversatt av Erik Ringen og med innledende essay av Raino Malnes ISBN 978-82-525-5210-2
* Fritt tilgjengelige e-bøker av Edmund Burke i i Project Gutenberg

; Om Burke 
* 
* 
* 

; Bibliografi 
* *A Vindication of Natural Society* (1756)
* *A Philosophical Enquiry into the Origin of Our Ideas of the Sublime and Beautiful* (1756)
* *An Account of the European Settlement in America* (1757)
* *The Abridgement of the History of England* (1757)
* *Annual Register* editor for some 30 years (1758)
* *Tracts on the Popery Laws* (Early 1760s)
* *On the Present State of the Nation* (1769)
* *Thoughts on the Cause of the Present Discontents* (1770)
* *On American Taxation* (1774)
* *Conciliation with the Colonies* (1775)
* *A Letter to the Sheriffs of Bristol* (1777)
* *Reform of the Representation in the House of Commons* (1782)
* *Reflections on the Revolution in France* (1790)
* *Letter to a Member of the National Assembly* (1791)
* *Appeal from the New to the Old Whigs* (1791)
* *Thoughts on French Affairs* (1791)
* *Remarks on the Policy of the Allies* (1793)
* *Letters on a Regicide Peace* (1795–97)
* *Letter to a Noble Lord* (1796)

## Eksterne lenker

* 
* «Edmund Burke», fra *[[Stanford Encyclopedia of Philosophy]]* (engelsk)
Marie-Joseph Angélique

**Marie-Joseph Angélique** (født ca. 1710, død 21. juni 1734) var navnet gitt av franske myndigheter til en portugisiskfødt sort slave. Hun satte fyr på sin eiers hjem og brente ned mye av hva som nå refereres til som det gamle Montréal.

Hun tilhørte Thérèse de Couagne og, frem til hans død 1733, François Poulin, og var forventet å fylle sin rolle som slave ved å spise med de andre slavene og tjene sine herrer. Hun motsatte seg imidlertid dette, og ønsket å tilbringe tiden med sin elsker, en hvit tjener kalt Claude Thibault. Det ble hevdet at hun hadde tre barn, og minst ett med en slave kalt César, som tilhørte Ignace Gamelin.

Da Poulin truet med å selge henne, satte den skrekkslagne piken fyr på hans hjem og forsøkte å flykte. Hun ble fanget kort etter, men ikke før brannen hadde spredt seg og ødelagt mye av Montreal.

Etter å ha blitt stilt for retten og torturert, tilsto Angélique forbrytelsen, og ble dømt til å bli brent levende. Straffen ble imidlertid redusert til hengning, og hun ble hengt ved en offentlig seremoni som involverte ydmykelse og amputasjon av hånden hun hadde brukt til å sette fyr med.


«*Marie-Joseph Angélique, negresse, slavekvinne tilhørende Thérèse de Couagne, hustru av den yngre François Poulin de Francheville, du er dømt til å dø, til å betale kompensasjon, til å ha din hånd avskåret, til å bli brent levende og ha din aske kastet for vinden.*» — dommer Pierre Raimbault, 4. juni 1734


Skuespillet *Angélique* ble skrevet av Lorena Gale i 1995.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Torture and Truth - Angélique and the Burning of Montreal
Omar Bongo

**El Hadj Omar Bongo Ondimba** (tidligere navn: **Albert-Bernard Bongo**, født 30. desember 1935 i Lewai i Fransk Ekvatorial-Afrika, død 8. juni 2009 i Barcelona i Spania) var en gabonsk politiker fra den lille etniske gruppen bateke. Han var president i Gabon i over 41 år fra 1967 til sin død.

## Biografi
Bongo ble valgt til visepresident i mars 1967 og ble president da den sittende presidenten døde 28. november 1967. Han avskaffet ettpartistaten i Gabon, men på grunn av omfattende korrupsjon er innbyggernes mulighet til å utøve demokrati sterkt redusert. Han gav etter for folkets ønsker og avholdt frie valg i 1993 og 1998, der han fikk 51,2&nbsp;% og 66,6&nbsp;% av stemmene.

Bongos tredje kone, som døde 14. mars 2009, var datter av den kongolesiske presidenten Denis Sassou-Nguesso. Bongos sønn Ali-Ben Bongo Ondimba gikk seirende ut av presidentvalget 30. august 2009  og ble innsatt som president 16. oktober 2009.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ragnarok

:

**Ragnarok** (norrønt *Ragnarǫkr*, «gudenes ende») er i norrøn mytologi, endetiden som består av en rekke betydelige hendelser. Blant annet et stort slag som er forutbestemt, og som til sist fører til at en rekke av de største og viktigste æsene (de norrøne gudene) dør og går under, blant andre Odin, Tor, Frøy, Heimdall og Loke. Sistnevnte Loke står på motsatt side som hærfører av jotnene mot æsene. Det skjer også ulike fryktelige naturkatastrofer, og til sist går verden under ved å synke i havet. Den norrøne mytologien beskrev tre tidsaldrer, først urtiden (tiden før verden ble skapt), deretter tiden hvor æsene og jotnene holdt verden i balanse, og til sist, etter Ragnarok, den nye tiden hvor verden kommer til overflaten på nytt og blir grønn og fruktbar, de overlevende gudene møtes, og verden blir befolket på nytt av to mennesker som har overlevd.

Ragnarok er en viktig hendelse i den norrøne litteraturen i middelalderen, og er et omfattende emne innenfor forskning og teori. Ragnarok er hovedsakelig dokumentert i *[[Den eldre Edda]]*, satt sammen av eldre, tradisjonelle tekster en gang på 1200-tallet, og *[[Den yngre Edda]]*, skrevet i samme tidsrom av islendingen Snorre Sturlason. Et av de viktigste kildene er *[[Voluspå]]*, «Volvens spådom», det mest storslåtte diktet i den norrøne litteraturen, som er en kosmisk visjon av verdensforløpet. I *Den eldre Edda* og i enkelt dikt i *Den yngre Edda* er endetiden referert til som «Ragnarok». Begrepet ble popularisert på 1800-tallet av den tyske komponisten Richard Wagner med tittelen av den siste av hans operaer *[[Nibelungenringen|Der Ring des Nibelungen]]*, *[[Götterdämmerung]]* (Ragnarok).

## Mytologi
Den gamle Edda forklarer ragnarok gjennom en lang rekke av hendelser. Det første elementet, ragna, er uproblematisk. Ordet betyr "de øverste kreftene, guder". Det andre elementet er litt mer problematisk, ettersom det finnes i to varianter, -rok og rokkr. Geir Zoëga beskrev det som to ulike former tidlig på 1920-tallet, og forklarer ragnarok som "ødeleggelsen av gudene" og ragnarokkr som "demringen av gudene."

Først kommer tre år med krig, så kommer fimbulvinteren. Tre haner skal gale; en hos æsene, en hos jotnene og en hos Hel. Det blir oversvømmelse og skipet Naglfar sliter seg løs fra fortøyningen. Heimdall blåser i Gjallarhornet. Fenrisulven kommer med ene kjeften nede ved jorden og med den andre ved himmelen, og sluker Odin hel. Vidar (Odins sønn) hevner seg senere på Fenrisulven. Midgardsormen kjemper med Tor. Tor seirer, men orker bare å ta ni skritt før han segner om. Jotnene og Loke samles for å slåss mot æsene. Bare noen få overlever Ragnarok. Yggdrasil og alt annet levende faller, men det skal være starten på en ny jord. Menneskene Liv og Livtrase overlever, og de starter en ny og bedre verden.

Som det heter i *[[Voluspå|Vǫluspá]]*:


:Garm gjør nå høyt
:ved Gnipaheller;
:lenken vil slitne.
:og ulven løpe.
:Mangt vet hun,
:vidt ser jeg, og lenger,
:mot ramme kampguders
:Ragnarok


## Se også
* Apokalypse
* Harmageddon

## Referanser


## Litteratur
* Gro Steinsland *Norrøn religion - Myter, riter, samfunn* Pax 2005 

## Eksterne lenker
*
Bonn

**Bonn** er en by beliggende ved Rhinen i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen, omtrent 30&nbsp;km syd for Köln og 60&nbsp;km nord for Koblenz.  hadde  innbyggere per .

Innbyggertallet i byen passerte i 1939 grensen på , og byen fikk status som storby.

Bonn fungerte som Vest-Tysklands provisoriske hovedstad og regjeringssete i perioden 1949&ndash;1990. Etter 1991 ble hovedstaden flyttet tilbake til Berlin, hvor regjeringen og sentraladministrasjonen gradvis har flyttet til i løpet av 1990-tallet. Fortsatt er Bonn sete for flere departementer og til sammen 16 FN-organisasjoner.

Byen er sete for Rheinische Friedrich-Wilhelms-Universität, som ble grunnlagt i 1777. Den er også sete for de to største foretakene innen kommunikasjonsområdet – Deutsche Post og Deutsche Telekom. I Bonn finner man også Haribo, en av Europas største produsenter av godteri.

## Historie
Bonn ble grunnlagt som den romerske provinsbyen *Bonna* i 12 f.Kr., ved en romersk garnison. Etter nederlaget mot germanerne ved Teutoburger Wald i 9 e.Kr ble en romersk legion stasjonert i Bonna og stedet vokste kraftig. I middelalderen lå byen derimot nede, inntil erkebiskopen av Köln gjorde Bonn til sin residens i 1288. Byen var en viktig geistlig by i barokken. Bonn ble besatt av franske tropper i 1794.

Ved Napoleons tap ble Bonn i 1815 en del av Preussen og fikk universitet tre år senere. Bonn ble etter første verdenskrig besatt av kanadiske, britiske og (1926) franske tropper. Under andre verdenskrig ble byen bombet, og i mars 1945 lå 30&nbsp;% av husene i ruiner.

I 1949 ble Kölns overborgermester Konrad Adenauer forbundskansler i Vest-Tyskland og fikk gjennomslag for å gjøre Bonn til regjeringssete.

## Fotnoter



## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Tore Tønne

**Tore Tønne** (1948–2002) var en norsk næringslivsleder og Ap-politiker. Han var konserndirektør i Statoil, konsernsjef i Røkke-firmaet Norway Seafoods og helseminister i Jens Stoltenbergs første regjering (mars 2000–oktober 2001).

## Liv og virke
Tore Tønne var født 5. mars 1948 i Ogndal i Nord-Trøndelag. Han var utdannet siviløkonom ved Norges handelshøyskole i Bergen og studerte senere til jurist ved Universitetet i Oslo. Han ble ansatt i Utenriksdepartementet i 1972 og arbeidet i diplomatiet frem til 1981.

Han var underdirektør i Olje- og energidepartementet 1981–1983 og så ekspedisjonssjef ved samme departement 1983–1988. Han var medlem i konsernledelsen i Statoil 1988–1993, administrerende direktør for Statens nærings- og distriktsutviklingsfond 1993–1997, direktør/styreformann i Saga Securities 1997–1998 og konsernsjef i Norway Seafoods 1998–2000. Han innehadde også en rekke ledende styreverv, blant annet i Fokus Bank, Nationaltheatret, Luftfartsverket, og Høgskolen i Stavanger.

Han ble helseminister i Jens Stoltenbergs første regjering i mars 2000.

### «Tønne-saken»
I desember 2002 ble det kjent at Økokrim etterforsket Tønne for å ha mottatt et honorar på 1,5 millioner kroner fra Advokatfirmaet BA-HR for rådgivning han i en seksukersperiode utførte for Kjell Inge Røkke i forbindelse med oppkjøpet av Kværner i etterlønnsperioden etter ministerposten. Tønne hadde skriftlig forsikret at han ikke hadde lønnet arbeid, noe som også stemte på det tidspunkt forsikringen ble avgitt. Da var det uvisst når og om han skulle få noe betalt oppdrag.

Honoraret ble av BA-HR kamuflert ved hjelp av en falsk faktura. Saken førte til omfattende mediedekning. Økokrim tok ut tiltale mot Tønne 20. desember. Tønne ble meldt savnet på morgenen den 21. desember 2002, og like før klokken 19 samme dag ble han funnet død like ved sin egen bil. Dødsfallet ble raskt betegnet som selvmord.

Tiltalen mot Tønne ble henlagt, mens advokat Øyvind Eriksen i BA-HR fikk og godtok en bot på 50&nbsp;000 kroner. Direktør Kari Breirem i BA-HR hadde nektet å underskrive den falske fakturaen advokatfirmaet hadde utstedt på vegne av Tønne. Hun ble senere direktør i Borgarting lagmannsrett og utgav høsten 2007 boken *På BA-HR bakke* om saken.

I forbindelse med Økokrims etterforskning av saken uttalte førstestatsadvokat Erling Grimstad at han var blitt utsatt for trusler fra Røkke.

## Referanser


## Litteratur
* Masteroppgave av Eivind Kalvatn: ''Når de mektige blir maktesløse: Politisk skandalejournalistikk belyst gjennom Syse- og Tønne-saken i Verdens Gang og Dagbladet''

## Eksterne lenker
* 
* Advokatbladet: Etterpåklokskap og nyttig lærdom: Bruråsutvalget kritiserer mediene
* Adresseavisa: – Tenker på Tore hver dag. Intervju med Dagbladet-journalist Gudleiv Forr
* VG Nett: Angriper Røkke og topp-politikere i Tore Tønne-bok
* Ukeavisen Ledelse: Røkke, ikke Tønne
* Stavanger Aftenblad: Tilbakeblikk på Tønne-saken, 5 år etter. Desember 2007
Odvar Nordli

**Odvar Nordli** (1927–2018) var en norsk politiker (Ap). Han var statsminister i fem år, fra 1976 til 1981. Han var også kommunalminister fra 1971 til 1972 i Trygve Brattelis første regjering. Fra 1985 var han fylkesmann i Hedmark til pensjonsalderen.

## Liv og virke
Nordli var fra Tangen i Stange kommune i Hedmark og var utdannet revisor. Han tjenestegjorde som ung i Tysklandsbrigaden, og arbeidet med kommunal revisjon inntil han ble fulltidspolitiker. 

Han ble engasjert i lokalpolitikken i Stange, der han kom inn i kommunestyret som 23-åring i 1951 og ble varaordfører med det samme (til 1963).

Han var stortingsrepresentant fra 1961 til 1985, etter to perioder som vararepresentant. Han var parlamentarisk leder for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1973&ndash;1976 og Stortingets visepresident 1981–1985.

### Statsminister

Odvar Nordli ble statsminister den 15. januar 1976 og ledet *[[Odvar Nordlis regjering]]* til den 4. februar 1981 da Gro Harlem Brundtland overtok. Odvar Nordli ble den første statsministeren som merket at Norge var blitt en oljenasjon og som fikk oljeinntekter inn i statsbudsjettet. Men han måtte også stri med omstridte saker som dobbeltvedtaket om NATO; utbyggingen av Alta-Kautokeinovassdraget; og den såkalte Volvo-avtalen, hvor svenske myndigheter foreslo at Norge skulle bli deleier i Volvo, mot at Sverige ble deleier av de norske oljeressursene. Motstanden hos sentrale krefter både i Norge og Sverige var for stor til at den ble en realitet. I sin siste periode på Stortinget, fra 1981, var han leder av *Innlandsutvalget*.

I 1981 fratrådte Nordli statsministerposten av helsegrunner; han led av klasehodepine.

Som et merkelig unntak for Arbeiderpartiets statsministre var han aldri partiformann;  det var på den tiden Reiulf Steen. Trygve Bratteli var hans forgjenger på statsministerposten, og etterfølgeren var Gro Harlem Brundtland.

### Senere virke
Nordli ble våren 1981 utnevnt til fylkesmann i Hedmark. Da han søkte ble det spekulert i om forgjengeren Annfinn Lund søkte seg bort fra fylkesmannsjobben for å gi rom for Nordli. Kontorsjef Kåre Bakke var konstituert fylkesmann i fire år, og Nordli tiltrådte embetet i 1985 og hadde det til han gikk av med pensjon i 1993. 

Han var medlem av Den Norske Nobelkomite 1. januar 1985 – 31. desember 1996. 

Odvar Nordli ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 1994 for samfunnsnyttig virke.

## Forfatterskap
Oddvar Nordli skrev en rekke bøker. Flere av disse er selvbiografiske og kåserende. 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*  sammen med Kåre Willoch
## Se også
* Odvar Nordlis regjering
* Liste over de lengstsittende norske statsministre

## Referanser


## Kilder
* 

## Litteratur
*

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Med dobbelt bunn - Odvar Nordli forteller dokumentarfilm av A Bit of Magic
Erling Wikborg

**Erling Wikborg** (1894–1992) var en norsk KrF-politiker og jurist. Han var stortingsrepresentant i tre perioder; for Akershus 1945–1949 og for Oslo 1954–1961. Han var leder for Kristelig Folkeparti mellom 1951 og 1955, parlamentarisk leder mellom 1954 og 1961 og var utenriksminister i Lyng-regjeringen i 1963. 

Wikborg var cand.jur. fra 1918 og drev egen advokatforretning i Oslo fra 1923. Hans spesialfelt var sjørett. Firmaet han grunnla eksisterer fremdeles (som Wikborg Rein i Oslo). Han var varamedlem av Den Norske Nobelkomite fra 1. januar 1949 til 31. desember 1972, fungerende medlem 12. oktober 1965 – 31. desember 1966 og 28. august 1967 – 31. desember 1969. 

Wikborg var æresmedlem av Kristelig Folkeparti. Han opplevde sitt kristne gjennombrudd i forbindelse med den såkalte «Oxfordbevegelsen» midt på 1930-tallet, sammen med bl.a. forfatteren Ronald Fangen og journalisten Fredrik Ramm. Det var i forlengelsen av denne erfaringen han ble politiker. Som urban akademiker var Wikborg noe av en «fremmed fugl» i etterkrigstidens lavkirkelige parti, med røtter i den vestlandske venstre-kulturen, og han spilte en viktig rolle i å utvikle partiet til et bredere, landsdekkende parti. Wikborg var tilhenger av norsk medlemskap i EEC/EF.

Wikborg er far til kunsthistorikeren Tone Wikborg, og var derigjennom svigerfar til forfatter og forlegger Peder W. Cappelen 1955-66. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Lars Korvald

**Lars Korvald** (1916–2006) var en norsk politiker fra Kristelig Folkeparti. Han var stortingsrepresentant, statsminister, partiformann og parlamentarisk leder. Han avsluttet yrkeskarrieren som fylkesmann i Østfold. 

## Biografi
Korvald var sivilagronom av utdannelse og ble ansatt som lærer ved den kristne Tomb jordbruksskole i Råde i Østfold i 1943. Fra 1948 til 1952 arbeidet han som sjefskonsulent i Norske Jordbruksklubber (nå 4H Norge). Fra 1952 var han rektor ved Tomb jordbruksskole. 

Han sto på tiendeplass på stortingslista i 1957, og til 1961 ble han nominert på førsteplass på Østfold KrFs liste. Fire år senere ble han parlamentarisk leder for KrF, og drøyt ti år senere ble han landets statsminister.

## Statsminister
Han var Kristelig Folkepartis første statsminister da han ledet sentrumsregjeringen (KrF, Sp og V) fra 18. oktober 1972 til 16. oktober 1973. Han var også formann i Kristelig Folkeparti 1967–75 og 1977–79, stortingsrepresentant for Østfold 1961–81 og lagtingspresident 1969–72. Korvald var Kristelig Folkepartis parlamentariske leder fra 1965–72 og 1973–81.

Regjeringen Korvalds fremste oppgave ble forhandlingene om handelsavtale med EF da søknaden om norsk medlemskap var blitt nedstemt ved folkeavstemningen i 1972. I forbindelse med Crotale-saken overlevde Korvald-regjeringen et mistillitsforslag fra Arbeiderpartiet i juni 1973.

Det var Korvald som i 1972 ansatte den da 25 år gamle Kjell Magne Bondevik som statssekretær på statsministerens kontor.

## Fylkesmann
Etter at Korvalds politiske karriere var over, ble han utnevnt til fylkesmann i Østfold (1981 til 1986).

Før han ble politiker, hadde Korvald virket som forkynner i indremisjonen, ved siden av jobben som rektor ved Tomb landbruksskole. Han hadde ikke hatt noen politiske verv eller oppgaver da han ble nominert på topp av KrFs liste i Østfold til stortingsvalget i 1961.

Korvald døde litt over to uker etter sin kone, Ruth Aarny Korvald (født Ruth Aarny Borgersen, 2. juli 1915). De giftet seg i 1943. Han ble begravd fra Bragernes kirke i Drammen onsdag 12. juli. Båren ble deretter ført til Nedre Eiker kirkegård. Regjeringen besluttet at hans gravferd skulle foregå på statens bekostning.

## Litteratur
* Enstad, Nils-Petter: *Et parti for verdier og resultater. [[Østfold]] [[Kristelig Folkeparti]] gjennom 70 år* (Østfold Kristelig Folkeparti, 2015
* Nils-Petter Enstad: *Fra bedehuset til Kongens bord. Et biografisk essay om statsminister Lars Korvald* Østfold Kristelig Folkeparti, 2016
* Korvald, Lars: *Politikk og kall* (selvbiografi). Tananger: Rocon, 1982.
* Korvald, Lars (i samarbeid med Kvalbein, Aud: *Det beste jeg vet å gi videre. En bok om kristne verdier*. Oslo: Lunde Forlag, 1994
* Solhjell, Kåre Olav: *Tru og makt* (2008). Samlaget. ISBN 8252172105

## Se også
* Lars Korvalds regjering (18. oktober 1972–16. oktober 1973)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
*  Lydkutt med Lars Korvald Norsk rikskringkasting