Mary Anderson (skuespiller, født 1859)

**Mary Antoinette Anderson** (født 28. juli 1859 i Sacramento i California i USA, død 29. mai 1940 i Broadway i West Midlands i England) var en amerikansk skuespiller. 

Hun debuterte som scenekunstner i 1875. Fra 1885 gjorde hun også suksess i England, blant annet som Julie i *[[Romeo og Julie]]*, som ble regnet som en av hennes glansroller.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Mary Anderson var datter av Charles Henry Anderson, en ''new yorker'' utdannet ved University of Oxford, og hans hustru Antonia Leugers, som ble gjort arveløs av sin katolske familie etter at paret hadde rømt til California for å gifte seg.

Kort etter Marys fødsel flyttet ekteparet til Louisville i Kentucky, der faren gikk med i sørstatshæren og kjempet i den amerikanske borgerkrigen. Han falt i kampen ved Mobile da Mary Anderson var tre år gammel.

Mary fikk skolegang i ursulinernes klosterskole og så ved den katolske High School for jenter, *Presentation Academy*, i Louisville. Bortsett fra at hun hadde en brennende interesse for William Shakespeares verker, var hun ingen flittig elev. Fjorten år gammel reiste hun, med støtte fra stefaren, til New York for å ta timer hos skuespilleren George Vandenhoff. Hos ham fikk hun sin eneste skolering i skuespillerfaget.

### Teaterkarriere
I 1875 opptrådte Mary Anderson for første gang på teaterscenen, i en veldedighetsforestilling i *Macauley’s Theatre* i Louisville. Hun spilte Julie i Shakespeares Romeo og Julie. Manageren Barney Macauley så hennes talent og lot henne opptre én uke til i rollen som Julie; deretter fikk hun roller som Julia i *The Hunchback* (norsk: *Den pukkelryggede*) av Sheridan Knowles, som Bianca i Henry Hart Milmans *Fazio*, og i R. L. Sheils *Evadne*.

Videre engasjementer i St. Louis, New Orleans og ved John McCulloughs teater i San Francisco førte til en kontrakt med John T. Ford. I 1877 spilte hun *[[Macbeth (skuespill)|Lady Macbeth]]* i hans teater i Washington, D.C. og dro med denne forestillingen på en omfattende turné rundt i USA. Hun fikk et seksukers engasjement i Edward Bulwer-Lyttons *The Lady of Lyons* ved 5th Avenue Theatre i New York. Anmeldelsene spriket, men publikum var åpenbart mest enige med de mest positive og hun fikk tilnavnet «Vår Mary».

Det fulgte en tolv år lang karriere med ubrutte suksesser med regelmessige opptredener i New York og på turneer landet rundt. I 1879 bega hun seg på en reise til Europa, og der traff hun Sarah Bernhardt og Adelaide Ristori.

I 1883, etter å ha spilte hovedrollen i en amerikansk oppsetning av stykket ''Pygmalion av Galatea'' av W. S. Gilbert, dro hun til London og opptrådte ved Lyceum Theatre der. Hun hadde seks suksessrike år i England, og opptrådte ved *Shakespeare Memorial Theatre* i Stratford-upon-Avon. Under dette oppholdet ble hun kjent med forfatteren William Black.

I 1887 opptrådte hun i London i dobbeltrollen Perdita / Hermione i *[[Vintereventyret]]* (som første skuespillerinne som spilte begge rollene i samme oppsetning). Produksjonen ble oppført 160 ganger og ble også spilt i USA. 

I 1889 hadde Mary Anderson et sammenbrudd på scenen i Washington. Hun oppløste sitt selskap og erklærte i en alder av 30 år at hun trakk seg tilbake fra scenelivet. Noen kommentatorer, særlig i britisk presse, tilskrev dette negative teateranmeldelser etter hennes tilbakekomst til USA.  Forfatterinnen Willa Cather gikk lenger enn dette, og mente at det var en særlig sårende kritikk fra en nær venn som hadde gått inn på henne.

### Fotografier fra opptredener

File:Mary Anderson as Parthenia by Napoleon Sarony 1883.jpg|Som Parthenia i Friedrich Halms *Ingomar the Barbarian*, 1883
File:Mary Anderson as Perdita by Henry Van der Weyde 1887.jpg|Som Perdita i Shakespeares *[[The Winter's Tale|Winter's Tale]]*, 1887   
File:Mary Anderson as Hermione by Henry Van der Weyde 1887.jpg|Som Hermione i Shakespeares *[[The Winter's Tale|Winter's Tale]]*, 1887
File:Mary Anderson as Galatea by Napoleon Sarony 1883.jpg|Som Galatea i W. S. Gilberts *Pygmalion and Galatea*, 1883  
Fil:Mary_Anderson_as_Rosalind.jpg|Som Rosalind i Shakespeares *As you like it*



### Videre livsløp
Mary Anderson fikk etter sammenbruddet beskjed om å søke ro, og hun reiste til England. I 1890 giftet hun seg med Antonio Fernando de Navarro, en amerikansk sportsmann av baskisk avstamning. De slo seg ned i Broadway i Worcestershire, der Anderson pleiet sine musikalske interesser og ble en kjent vertinne for en ansett krets av musikere, litterater og geistlige. Hun ble nevnt som modell for skikkelser i Lucia-romanene av Edward Frederic Benson, enten for sopranen Olga Bracely eller for Lucia selv, og som heltinnen i William Blacks roman *The Strange Adventures of a House-Boat.*

Hun lot seg ikke overtale til å vende tilbake til teateret, men var med på noen veldedighetsforestillinger til støtte for krigsinnsatsen under første verdenskrig, i Worcester, Stratford og London. I disse oppsetningene spilte hun blant annet Galatea, og opptrådte også som både Julia og Clarice i W. S. Gilberts stykke *Comedy and Tragedy.* 

Hun publiserte to erindringsbøker. I 1896 ga hun ut *A Few Memories* og i 1936 kom oppfølgeren *A Few More Memories*. I 1911 samarbeidet hun med Robert Smythe Hichens om å få satt hans roman *[[The Garden of Allah]]* opp på scenen i New York.

## Ettermæle
Mary Anderson testamenterte en eiendom i Mount St. Francis i Indiana til fransiskanerkonventualene. Denne eiendommen ble senere til Mount Saint Francis Center for Spirituality, som rommer både hovedsetet for presteordenens *Province of Our Lady of Consolation*, og kunstnerkolonien Mary Anderson Center. I 1989 fikk den delen av motorveien US Route 150 som passerer eiendommen, navnet *The Mary Anderson Memorial Highway*.

Huset og gården som Mary og Antonio Navarro kjøpte og utvidet i småbyen Broadway, *Court Farm*, er kjent for en særdeles fin edwardiansk hage. Denne eiendommen overtok hennes sønn Toty de Navarro, som bodde der med sin hustru Dorothy, deres sønn Michael, og Dorothys venn fra Cambridge, Gertrude Caton Thompson. På samme måte som da Mary bodde der fylte hennes etterkommere ofte huset med besøkende kunstnere og musikere, som Myra Hess og en ung Jacqueline du Pré.

## Vurderinger
Ifølge oppslagsverket Oxford Dictionary of National Biography var Mary Anderson «en skuespillerinne med en stor ytre skjønnhet» (hun ble hyppig malt og fotografert, og bildene ble ofte brukt i reklame) med en «tydelig og uttrykksfull stemme». Encyclopædia Britannica tilføyer at hun også stod bak «et særdeles vellykket offentlighetsarbeid». Kritikerne delte seg i to leirer: noen priste hennes kunst som mektig og bevegende, mens andre mente hun var for meget av en statue og innskrenket i sine uttrykksmuligheter (noe de mente var på grunn av mangelfull skolering). Men blant publikum nøt hun stor og langvarig popularitet.

## Referanser


## Litteratur
* Donald Roy: 'Anderson, Mary (1859–1940)', Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004
* William Winter: *Stage Life of Mary Anderson* (1886)

* Svensk uppslagsbok. Lund 1929

## Eksterne lenker
*