Pogromen i Kielce

**Pogromen i Kielce** var en antisemittisk pogrom i Polen som fant sted den 4. juli 1946 i byen Kielce der minst 42 personer ble drept, og ytterligere 80 skadet. Jødene ble slått i hjel med jernrør, steiner og klubber.  

Det er (pr. 1998) aldri blitt avklart i hvilken utstrekning statlige beslutningsorganer eventuelt spilte for pogromen.

## Kielces jøder under Andre verdenskrig
Da tyske tropper marsjerte inn i Kielce den 4. september 1939, bodde det rundt 25.000 jøder i byen. Fra mars 1941 drev tyskerne dem sammen i Kielce-gettoen, og som en del av Holocaust deporterte de dem til utryddelsesleirer (Aksjon Reinhardt). Noen av dem klarte å rømme.

## Forløp
Rundt 200 overlevende jøder kom gradvis tilbake til Kielce etter andre verdenskrig. Noen av dem var overlevende fra konsentrasjonsleirene, andre hadde klart å gjemme seg eller hadde flyktet inn i Sovjetunionens indre. De ble innkvartert samlet i et hus i den korte Planty-gaten. 

Den gnisten som antente pogromen var at en ni år gammel etnisk polsk gutt, for å unngå straff av faren, fant på en historie om at han hadde vært kidnappet og holdt fanget i kjelleren i huset. På vei til jødenes herberge for å undersøke saken avslørte politimannen til flere han traff hvilket ærende han hadde. En stor, opphisset folkemengde samlet seg på gaten utenfor mens politiet undersøkte saken. 

Pogromen ble for det meste gjennomført av en gruppe militser og soldater, som innfant seg på stedet for å spre den opphissede folkesamlingen, antisemittisk mobb bed blant annet arbeidere fra et stålverk og speidergutter-  Det ble blant annet kastet stein mot bygningem der jødene holdt til. Etter at soldater gikk inn i bygningen, hørtes det skudd. Det er uklart hvem det var som avfyrte det første skudd. To soldater og en officer mistet livet. Den etterfølgende pogromen varte i ca fem timer.

Snart begynte mobben å lete etter jøder andre steder, og minst to jøder ble kastet av forbipasserende tog og drept. I tillegg til de drepte ble rundt åtti jøder skadet.

## Følger
Flertallet av de omtrent 300.000 polske jødene som overlevde den tyske okkupasjonen betraktet pogromen som et umiskjennelig tegn på at det ikke var noen trygg fremtid for dem i Polen. I de påfølgende månedene forlot titusenvis av jøder landet som en del av Bricha-fluktbevegelsen. I hele perioden fra juli 1945 til juni 1946 hadde ca. 50.000 jøder forlatt Polen illegalt. I juli 1946 forlot 20.000 jøder Polen, i august nådde tallet 30,000 månedlig. Man flyktet særlig til den amerikanske okkupasjonssone i Tyskland.

Tolv av de antatt skyldige sivile ble stilt for retten. Ni ble dømt til døden og henrettet den 14. juli. De resterende tre til syv til ti års fengselsstraff. Soldatene som var med i pogromen ble idømt ti års fengselsstraff.

Den katolske kirke i Polen syntes å reagere passivt, men dens tiltak for å klargjøre sitt standpunkt ble effektivt sabotert av det kommunistiske sikkerhetspoliti. Kirken fordømte i stedet pogromen ved de følgende søndagsmesser, hvor alle prester ble oppfordret til å opp emnet. Enkelte katolske prester mente at oppløpet var en konsekvens at at jødene var overrepresenterte i det stalinistiske sikkerhetspoliti og i anklagemyndigheten, som igangsatte en jakt på ikke-kommunister

Jan Tomasz Gross har forsket på hendelsen.

## Referanser