Ewald-Heinrich von Kleist-Schmenzin

**Ewald-Heinrich Hermann Konrad Oskar Ulrich Wolf Alfred von Kleist-Schmenzin** (til daglig *Ewald von Kleist;* 1922–2013) var en tysk offiser og senere forlegger, som ble kjent som grunnlegger av Den internasjonale sikkerhetskonferansen i München, som han ledet frem til 1998. 

Han tilhørte som ung offiser den antinazistiske kretsen rundt Claus von Stauffenberg, en gruppe militære offiserer som forsøkte å gjennomføre et attentat mot Hitler. Fra slutten av 1940-årene drev han egen virksomhet som forlegger av juridisk og fra 1950-årene også militærfaglig og sikkerhetspolitisk litteratur, og han deltok i 1952 i grunnleggelsen av Gesellschaft für Wehrkunde, som støttet Konrad Adenauers USA-orienterte utenrikspolitikk og tysk gjenopprustning.

## Liv
Ewald-Heinrich von Kleist var den eldste av de seks barna til den erkekonservative og hitlerfiendtlige godseieren Ewald von Kleist-Schmenzin (1890–1945) og hans første kone, Anna von der Osten (1900–1937).

Som infanteriløytnant i Wehrmacht ble Ewald-Heinrich rekruttert til Claus von Stauffenbergs motstandsgruppe mot Adolf Hitler, og for faren fungerte han samtidig som et tilforlatelig kontaktledd med militære og sivile motstandskretser. Stauffenbergs gruppe planla et attentat mot Hitler der meningen var at en selvmordsbomber skulle angripe Hitler under en uniformsparade. Da den planlagte attentatsmannen, Axel von dem Bussche, ble alvorlig såret på Østfronten i januar 1944, forsøkte Stauffenberg å få Kleist til å steppe inn som erstatning. Etter eget utsagn var Kleist lite lysten på å dø så ung, så han bad om å få legge fram forslaget for sin far i håp om at han skulle fraråde ham å ta oppdraget, men til hans overraskelse sa faren: «Ja, det må du gjøre. Den som svikter i et slikt øyeblikk, får aldri en lykkelig dag i livet.» (*Ja, das musst Du tun. Wer in einem solchen Moment versagt, wird nie wieder froh im Leben.*) Planen ble imidlertid forpurret da Hitler endret datoen for uniformsparaden.

Kleist var en av mange som bisto i Bendlerblock under Stauffenbergs attentatsforsøk. Han ble stilt for retten, men av mangel på bevis ble saken hans henlagt i desember 1944. Han unngikk også tiltale i *[[Volksgerichtshof]]* («folkedomstolen»). En sympatisk innstilt høyere offiser fikk ordnet delvis forfalskede papirer for ham, og Kleist flyktet til Italia der han ved hjelp av dokumentene kunne utgi seg for å være etterretningsmann. Kort tid før freden meldte han seg for en kampenhet og ledet denne til elva Po, der han havnet i amerikansk krigsfangenskap. Amerikanerne forsøkte å verve ham til propagandaoppdrag, men Kleist avslo.

I 1962 grunnla Kleist *Wehrkundetagung* («vernekunnskapsmøte»), senere omdøpt til den internasjonale sikkerhetskonferanse, og ledet denne fram til 1998. Ewald von Kleist-prisen som deles ut av sikkerhetskonferansen, er oppkalt etter ham. Den ble første gang utdelt i 2009.

Etter Philipp von Boeselagers død var Kleist den siste gjenlevende av attentatmennene fra 1944.

## Litteratur
* *Genealogisches Handbuch des Adels, Adelige Häuser A, Band 25, bind 117; Limburg (Lahn): C. A. Starke, 1998, ISBN 3-7980-0817-5; s.&nbsp;219.*
* Bernd Rüthers: *Verräter, Zufallshelden oder Gewissen der Nation? Facetten des Widerstandes in Deutschland.* Mohr Siebeck, Tübingen 2008, ISBN 978-3-16-149751-3, s. 80 ff.

## Referanser og noter


## Eksterne lenker
* 
*