open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Dan Anton Johansen

**Dan Anton Johansen** (født 13. august 1979) er en dansk fotballspiller som spilte for Lillestrøm Sportsklubb. Dan Anton Johansen var Lillestrøms førstevalg som erstatter for svenske Christoffer Andersson. Fordi kontrakten til Johansen med Brøndby nærmet seg slutten, gikk han billig til Lillestrøm.

Johansen har spilt for Brøndby hele sin karriere. A-lagsdebuten kom i 1999. Til sammen har han spilt 259 kamper for Brøndby, 33 av disse i Europacup. Han hadde en kontrakt som løp til 2009 med Lillestrøm. Han spiller i dag (2010) på amatørnivå i Danmark.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cyril Kali

**Cyril Kali** (født 21. januar 1984)  er en fransk fotballspiller som spilte for Lillestrøm Sportsklubb i 2006-sesongen. Cyril Kali ble hentet til Lillestrøm for å erstatte Christoffer Andersson. Han har tidligere spilt for de franske klubbene Auxerre og Lille.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gørild Mauseth

**Gørild Mauseth** (født 1972) er en norsk skuespiller kjent fra dramafilmen ''Brent av frost''.

Mauseth er utdannet ved Teaterhøgskolen og har blant annet vært knyttet Den Nationale Scene i Bergen, Nationaltheatret og Riksteatret.

Hun filmdebuterte i *[[Telegrafisten]]* (1993). Hun er mest kjent for sin rolle i filmen *[[Brent av frost]]* fra 1997, som innbragte henne Amandaprisen i klassen beste debutant. I 2008 gikk hun til sak mot NRK etter at NRKs Anne Lindmo og Per Sundnes hadde vist et nakenklipp med henne fra filmen i programmet *[[Store Studio (TV-program)|Store Studio]]*. Mauseth mente scenen var underlagt en klausul som gjorde at det ikke var anledning til å bruke den utenfor en sammenheng. Saken ble tatt helt til Høyesterett der Mauseth vant frem.

I 2017 hadde hun rollen som *Margot* i TV-serien *[[Monster (TV-serie)|Monster]]*. Samme år produserte hun dokumentaren *Karenina & I* med Liam Neeson.

## Utmerkelser
I 1998 ble hun tildelt Amandaprisen i klassen årets debutant.

I 2017 ble hun tildelt Finnmark fylkes kulturpris.

## Familie
Hun giftet seg i 2005 med den italienske regissør og filmprodusent Tommaso Mottola di Amato. Sammen driver de firmaet Orto Polare AS i Kjøllefjord.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Rune Ertsås

**Rune Ertsås** (født 24. mai 1987 i Sparbu) er en norsk tidligere fotballspiller som la opp i 2017.

Rune Ertsås' moderklubb er Sparbu IL.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
The Verve

**The Verve** var et engelsk britpop/alternativ rocke-band, dannet i 1990. Bandet debuterte i 1992, men ble oppløst i 1999. I 2007 gjorde The Verve comeback med å begynne å spille konserter igjen. Året etter ga de ut albumet *Forth*. I august 2009 ble The Verve igjen oppløst, etter en krangel mellom Richard Ashcroft og Nick McCabe.
Bandet kom fra byen Wigan i England.

## Medlemmer
* Richard Ashcroft (Vokalist/Gitar)
* Nick McCabe (Gitar)
* Simon Jones (Bass)
* Pete Salisbury (Trommer)
* Simon Tong (Gitar/Keyboards)

## Historien
I løpet av årene utga gruppen fire album. Debuten *A Storm In Heaven* kom i 1993, etterfulgt av *No Come Down* i 1994, men det var ikke før i 1995 med A *Northern Soul* de fikk noe særlig oppmerksomhet. Gjennombruddet kom i 1997 med *Urban Hymns*, som var det fjerde og siste album inntil 2008. Albumet innheholdt blant annet singelen «Bitter Sweet Symphony», og oppnådde gode salg.

Etter bruddet i 1999 startet Simon Jones og Simon Tong et nytt band, The Shining, som debuterte i 2002. Vokalist Richard Ashcroft utga to soloalbum, *Alone With Everybody* (2000) og *Human Conditions* (2002). I tillegg ble Simon Tong med i bandet Blur i 2002.

## Album
* *A Storm In Heaven* (1993) 
* *A Northern Soul* (1995) 
* *Urban Hymns* (1997) 
* *This Is Music: The Singles 92-98* (samling) (2004)
* *Forth* (2008)

## Singler
* Bitter Sweet Symphony (11 uker i 1997, #9 som beste plassering)
* The Drugs Don't Work (6 uker i 1997, #13 som beste plassering)

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Sylta

:*For stedet med samme navn i Stockholms län i Sverige, se [[Sylta (Uppland)]].*

**Sylta** er et stedsnavn og ei grend i Hordabø på Radøy. Stedet ligger på nordvestsiden av øya Radøy i Alver kommune.

Tidligere fantes det meieri, dagligvarebutikker og postkontor på stedet, men alt dette er nå nedlagt. Postkontoret 5131 Syltavåg ble nedlagt i 1970 og lagt under 5937 Bøvågen. Syltavåg hadde dampskipsanløpssted på Syltakaien, der også Syltevaag Meieri lå. Tidligere het stedet Sylte, men dette ble endret til Sylta. På Sylta finner en avkjørsel til Kjenes.
Bøvågen

**Bøvågen** ligger 10 kilometer nord for Manger i Alver kommune og 58 kilometer nord for Bergen. 

Bøvågen er et lite samfunn med butikk og post, trevarehandel, bensin- og dieselpumpe, fiskeriforedling og fiskeutsalg. Bygden har egen barneskole og barnehage. I tillegg finnes det diverse industri, eksempelvis innen stillas og gårdsbruk. Bebyggelsen er en blanding av gammelt og nytt, og et svært populært sted for hyttefolk. Det er svært mange hytter spredt rundt i området.  Området har en  skjærgård, med mange øyer og badeplasser. 

Bøvågen var en del av gamle Hordabø herad. Postnummeret er 5937 Bøvågen.

## Se også
* Hordabø kirke

## Eksterne lenker
* Kapteinen Bar og Restaurant. Uteplass i nærheten av Bøvågen
* Bøvågen Service AS
Augustin Haller von Hallerstein

**Augustin Haller von Hallerstein** (født 18. august 1703 i Ljubljana i det som i dag er Slovenia med da var Laibach i Østerrike, død 29. oktober 1774 i Beijing i Kina) var en tyskættet jesuitt som ble sendt som misjonær til Kina og ble mandarin og president for det astronomisk-matematiske byrå ved det keiserlige hoff.

## Liv og virke
Haller von Hallerstein stammet fra en frankisk adelsfamilie. Etter avslutningen av sine filosofiske studier i Ljubljana begav han seg i 1721 til Wien og inntrådte der i jesuittordenen. Han studerte teologi og matematikk og ble presteviet i 1734.  

Haller von Hallerstein ble leder for jesuittkollegiet i Temesvár men fikk allerede neste år oppfylt sitt ønske om å bli misjonær i Østen. Han seilte i 1736 til Mosambik og året etter til Goa, og kom etter en farefull ferd til Kanton i 1738 og dro derfra til Macao.  Der fikk han sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo.

På grunn av sine fremragende matematiske ferdigheter ble han kalt til Beijing. Der ble han gjort til mandarin, og var fra 1739  medlem av og fra 1746 direktør for det keiserlige astronomiske byrå.  Hans innflytelse ved hoffet kom den forfulgte kirke til gode. Haller von Hallerstein var visitator 1751-58 og provinsial 1757-62 og 1766-74 for jesuittene i Det fjerne østen. Han stod i dialog med lærde i Europa og etterlot seg mange astronomiske, geografiske og topografiske verker. 

Han foretok en folketelling av Kinas innbyggere for det 25.e og det 26.e regjeringår under Qianlong-keiseren. Hans oversikt med oversettelse nådde Europa i 1779. Kinas herskerfolk mandsjuene var for det meste motstandere av folketelling, i det minste av offentliggjørelse av resultatet, ettersom det kunne lede til at den hankinesiske befolkning ble seg bevisst egen tallmessig overlegne styrke og bli uregjerlige. Hallersteins tall bekreftet hans medbrors og forgjenger pater Amiots beregninger, og viste at befolkningen var i vekst. I Qianlong-keiserens  25. år fant Hallerstain 196.837.977 sjeler, og året etter 198.214.624.

Hallerstein døde av hjerteslag da han fikk vite at paven hadde opphevet jesuittordenen. Han ble gravlagt på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing.

## Verker
* *Carte de Macao et ses environs*, 1739
* *Observationes astronomicae ab anno 1717 ad annum 1752 a PP. Societatis Jesu Pekini Sinarum factae ...*, 2 deler, Wien 1768.

## Se også
* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

## Referanser


## Litteratur
* Stanislav Juznic: «Letters from Augustin Hallerstein [1703-1774]», an Eighteenth Century Jesuit Astronomer in Beijing», i *Journal of Astronomical History and Heritage* 11 (2008) 3, s. 219-225
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Veronikas to liv

***Veronikas to liv*** (fransk: *La double vie de Véronique*; polsk: *Podwójne życie Weroniki*) er et fransk-polsk fantasy-drama fra 1991, regissert av Krzysztof Kieślowski. Han har også skrevet manuset, sammen med Krzysztof Piesiewicz, og musikken er komponert av Zbigniew Preisner. Filmen vant tre priser under Filmfestivalen i Cannes i 1991.

Dette var den første filmen som Kieślowski laget delvis utenfor Polen, og de deler av filmen som finner sted i Polen tar i liten grad opp de store sosiale omvendinger som fant sted i Polen på denne tiden, midt under Sovjetunionens oppbrudd. En av nøkkelscenene i filmen foregår midt i en stor politisk protest i Kraków, men kameraet fokuserer kun på hvordan situasjonen oppleves av en turist.

På samme måte som i *[[Blå (film)|Blå]]*, som skulle komme ut tre år senere, er Preisners filmmusikk en viktig del av handlingen. Kieślowski eksperimenterer også med bruk av fargefilter for å skape en fantasipreget, overjordisk stemning, noe han skulle komme til å gjøre i enda større grad i sitt arbeid med *[[Tre farger-trilogien]]*.

## Handling
Irène Jacob spiller både den polske jenta Weronika, som bor i Kraków i Polen, og Véronique, som bor i Clermont-Ferrand i Frankrike. Selv om de aldri møtes – med unntak av et lite glimt under en politisk protest i Kraków, der Véronique er på besøk som turist – lever de parallelle liv og deler til en viss grad personlighet, som var de dobbeltgjengere. Filmen viser hva som skjer når Weronika velger å ofre alt for en karrière som sanger, og tilsvarende hva som skjer når Véronique velger å avslutte sin karrière som musiker for i stedet å forfølge kjærligheten. Mannen hun involverer seg med lager marionetter og setter opp dukketeater, og gjennom denne symbolikken stiller filmen spørsmål om hvorvidt mennesket egentlig har en fri vilje, eller – som så ofte ellers i Kieślowskis filmer – om alt avhenger av tilfeldigheter.

Historien er blitt oppfattet som en politisk allegori hvori Weronika representerer Polen og Véronique Frankrike eller Vesten. Begge er både kultiverte og sofistikerte, men der Véronique er fri og tilsynelatende velger sin egen skjebje, ofrer Weronika alt, som Polen under annen verdenskrig, og lider en tragisk skjebne som følge av dette.

## Medvirkende
* Irène Jacob: Weronika / Véronique (Anna Gornostaj dubber stemmen hennes til polsk i første halvdel av filmen)
* Halina Gryglaszewska: Tanten
* Kalina Jędrusik: Damen
* Aleksander Bardini: Dirigenten
* Władysław Kowalski:  Weronikas far
* Guillaume De Tonquédec: Serge
* Jerzy Gudejko:  Antek
* Philippe Volter: Alexandre Fabbri

## Priser
* Cannes filmfestival 1991:
** Beste kvinnelige skuespiller: Irène Jacob
** FIPRESCI-prisen: Krzysztof Kieślowski
** Publikumsprisen: Krzysztof Kieślowski

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ramsy Suleiman

**Ramsy Bahjat Suleiman** (født 1977) er en norsk reality-TV-deltager kjent fra realityserien *[[Big Brother Norge (2001)|Big Brother]]* i 2001. 

Suleiman deltok i den første norske versjonen av reality-programmet *[[Big Brother Norge (2001)|Big Brother]]* i 2001. Han ble stemt ut like før finalen, etter 93 dager. Under tiden i huset innledet han et forhold til deltaker Anne Mona Hansen. De giftet seg noen måneder senere i forbindelse med et gjenforeningsprogram som ble sendt på TVNorge høsten 2001. Samme høst deltok han også i en episode av dokumentaren *Big Brother 100 dager etter* og var gjest i Fredrik Skavlans talkshow *[[Først & sist]].* I 2010 deltok han i en episode av gameshowet *[[Wipeout]]* på TVNorge.

Suleiman er født og oppvokst i Ålesund. Han er utdannet ingeniør ved Høgskolen i Ålesund (2004). Han er ellers kjent som en ivrig BASE-hopper og har sittet som styremedlem i Norges Luftsportforbund og vært leder for fallskjermseksjonen (2013-2015).
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Christian Ringnes

**Christian Ringnes** (født 1954) er en norsk forretningsmann og kunstsamler.

## Bakgrunn
Christian Ringnes' slekt stammer fra gården Ringnes ved Krøderen. Han er sønn av Christian Ringnes senior og oldebarn av forretningsmannen og kunstmesenen Ellef Ringnes, som sammen med broren Amund startet Ringnes Bryggeri i 1877. Christian Ringnes senior solgte bryggeriet ut av familien, og bryggeriet er nå i danske hender. Familienavnet kommer fra Krødsherad hvor familiegården Ringnes gård etter sigende har vært i familiens eie i 500 år. 

Ringnes vokste opp i Halvdan Svartes gate på Frogner. Familien flyttet til Vinderen da han var åtte år og han gikk på Vinderen skole og senere Ris gymnas. Han avtjente verneplikt som befal i Hærens sanitet i Nord-Norge. Christian Ringnes junior er utdannet siviløkonom fra Université de Lausanne i Sveits og MBA ved Harvard Business School i USA. Han har siden 1984 vært en aktiv eiendomsinvestor og er i dag største eier og administrerende direktør i eiendomsselskapene Eiendomsspar og Victoria Eiendom. I 2001 kjøpte Ringnes den forfalne Ekebergrestauranten i Ekebergskråninga i Oslo, pusset den opp og åpnet restauranten på nytt påska 2005. I 2003 åpnet han i Oslo sentrum også verdens eneste miniflaskemuseum. 

Markedsføringsforeningen i Oslo utnevnte Christian Ringnes til «Oslo-ambassadør» for hans innsats for å fremme Oslo som by og reisemål. Andre Oslo-ambassadører har vært Grete Waitz, Wenche Myhre og Frode Kyvåg. I 2005 ble han tildelt æresprisen «Bypatrioten» av Oslo Byes Vel.

## Kunstsamler
Ringnes har en av Norges største private kunstsamlinger. Samlingen inneholder bla. skulpturer av Auguste Rodin, Richard Hudson, Fernando Botero, Salvador Dalí, Dyre Vaa og Marc Quinn. Han har gitt Oslo kommune 300 millioner kroner til opparbeidelse og drift av skulptur- og kulturminneparken Ekebergparken i Oslo, som åpnet i 2013. Tidligere har han blant annet gitt byen «Påfuglfontenen» ved Nationaltheatret stasjon og «Kate Moss» i Operapassasjen.

## Kuriosa
Ringnes deltok i den andre sesongen til *[[Maskorama]]*, og ble i andre episode avslørt som figuren «Heldiggrisen» etter å ha sunget sangen «Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polkadot Bikini».

## Referanser


## Eksterne lenker
* Intervju i Dagbladet 2003 om miniflaskemuseet
* Christian Ringnes' styreverv
* Egenpresentasjon i Småflaskemuseet i Oslo
Herad skule

**Herad skule** ligger i Gol kommune. Skolen har i dag 77 elever på barnetrinnet. Skolen ligger i bygda Herad, ca. 4&nbsp;km fra Gol sentrum. Hovedmål ved skolen er nynorsk, og det er den eneste i Gol som utelukkende har nynorskelever.

Det første skolebygget ble bygd i Herad i 1877. Senere har det vært bygd om flere ganger. I 1982 brant den gamle skolen ned til grunnen. Det ble bygget ny skole, dagens bygg, som stod ferdig i 1984.

Herad skole var demonstrasjonsskole i perioden 2005–2007. Demonstrasjonsskoler er skoler som har utmerket seg innenfor flere felt i skoleutvikling. Skolene får et økonomisk bidrag på kr.,- pr. år for å vise fram det de har gjort. Skolene skal legge til rette for å  ta imot besøk fra andre skoler, eventuelt andre som er interessert i skolens arbeid.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Herad skule – Skolens hjemmeside
Michael B. Tretow

**Bo Michael Tretow** (1944–2025) var en svensk lydtekniker, komponist, musiker og artist. Internasjonalt er Michael B. Tretow mest kjent som musikkgruppen ABBAs lydtekniker. Han er også en av de som stod bak Caramba, og han lagde den kjente sangen «Den makalösa manicken».

## Referanser


## Litteratur
* Carl Magnus Palm *Från ABBA® till Mamma Mia!* 1999 
* Magnus Höjer *Berömda från Norrköping* 2004 

## Eksterne lenker
* 
*
Kjersti Lid Gullvåg

**Kjersti Lid Gullvåg** (født 20. april 1981 i Tromsø) er en norsk skuespiller og TV-programleder.

Gullvåg gikk dramalinja ved Mjølan videregående skole i Mo i Rana, medvirket i produksjoner ved Nordland Teater og hadde praksisplass ved Samovarteateret. Hun hadde rollen som Anna i filmen *[[Svidd neger]]* (2003).

Hun var programleder i barneprogrammet *[[Pysj pop baluba]]* på NRK fra 2003 til 2007. Hun har i tillegg vært programleder for trekningsprogrammene for Extra produsert av Fabelaktiv for NRK TV i perioden 2014–2023, samtidig som hun var frilans-journalist i *Hamar Arbeiderblad*.

Gullvåg var medforfatter til det fjerde kapitlet av Barnetimeboka *Stormvarsel* i 1993. Hun ble en av de biograferte i Klaus Solbakkens bok *100 år – 100 mennesker*, utgitt i anledning av Rana blads hundreårsjubileum.

Kjersti Gullvåg er datter av skuespillerne Tone Lid Gullvåg og Thor-Inge Gullvåg. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Blåserør

**Blåserør** eller **pusterør** er et våpen som tradisjonelt har blitt brukt av urbefolkninger over hele verden, som på Ny-Guinea og i Sør- og Mellom-Amerika. Det er et rør man putter en pil i (noen ganger dyppet i curarelignende gift), og deretter blåser ut mot et byttedyr eller en fiende. Curaregift stopper åndedrettet til byttet. Siden giften ødelegges av saltsyren i maven, er det ikke kjøttet farlig å spise.

## Norsk lov
Blåserør er ikke tillatt å eie, erverve eller selge i Norge uten tillatelse:
Haagen Ringnes

**Haagen Bergh Ringnes** (1928–2008) var en norsk journalist, forfatter og programleder i NRK.

Etter examen artium (1946) og cand.mag. (1955) virket han fast i NRK der han hadde arbeidet frilans siden 1947. Han gikk til fjernsynavdelingen i 1962. Han var aktiv i nyhetsavdelingen (1959–1988). Senere arbeidet han i samfunns- og kulturavdelingen (1988–1996). Ringnes ledet og medvirket i programseriene *[[Pan (TV-program)|Pan]]*, *[[Fra Bokhylla (TV-program)|Fra bokhylla]]*, *[[Her og nå! (TV-program)|Her og nå!]]* (1969–1970), *Tanker om tvil og tro*, *Livssyn uten kirke*, *[[I solkorsets tegn]]* (1981) og *Der og da*. 

Han har også skrevet flere bøker med bakgrunn i sitt journalistiske virke, som *Alltid på en søndag. Seksti søndagsposter. Radiokåserier i utvalg* med Johan Borgen (1968), *Tanker om tvil og tro: Ni fjernsynsintervjuer* (1969), *I skyggen av solkorset: Notater fra en fjernsynsserie* (1981), *Johan Borgen, har vi ham nå?* (1993), *Samtaler med dronningen* (1997) og *Reflekser i trylleglass:  Stemmer fra vårt århundre* (1998). I 1950-årene var han redaktør for det studentdrevne tidsskriftet *Filologen*.  

Ringnes mottok Humanistprisen 1995, utdelt av Human-Etisk Forbund og satt i styret for organisasjonens tidsskrift *[[Humanist (tidsskrift)|Humanist]]*. 

Han var sønn av Inge Rolf Ringnes. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* biografi og arkivopptak fra NRK
De fem burgher i Danelagen

**De fem burgher i Danelagen**, det vil si de fem festningsbyene innenfor det danskdominerte området Mercia (hva som i dag er Øst-Midlands) i nordøstlige England på 900-tallet. Byene var Derby, Leicester, Lincoln, Nottingham og Stamford. De fire første skulle senere bli fylkesbyer («county town»), det vil si den mest betydningsfulle by av et hvilket som helst fylke eller grevskap i Storbritannia og Irland.

*Burgh* kommer fra den opprinnelige betydning av *borough* (angelsaksiske *burh*), «bolig» eller nærmere bestemt «bolig innenfor befestet by». Det er utviklet fra urgermanske **burgs*, «bygdeborg», som i norrøne og norske borg.

På engelsk omtaler man området som «The Five Burghs» eller oftest som «The Five Boroughs». Hver av de fem burgher ble styrt som et dansk jarledømme som kontrollerte landområdene rundt en befestet burh, som fungerte som sentrum for politisk makt. Disse herskerne var antagelig i begynnelsen underlagt deres overherrer i det norrøne kongedømmet Jorvik (dagens by York). og ledet sine egne hærer tidvis uavhengig, men som regel i allianse med herskerne i deres naboområder. I tillegg til de fem burgher var det også et antall meget store danske bosetninger i sør, inkludert Northampton og Bedford som eksisterte på tilsvarende vis.

Som følge av den danske erobringen i 1016 greide en jarl Sired å sikre seg det nyopprettede jarldømmet de fem burgher under kong Knut den store i 1019. Ved 1035 var det derimot lagt inn under jarledømmet til Leofric (968-1057), jarl av Mercia.

## Referanser


## Se også
* Danelagen
* Wedmoretraktaten
Patricia Kennedy Lawford

**Patricia Kennedy Lawford** (født 6. mai 1924, død 17. september 2006) var søster av president John F. Kennedy. 

Fra 1954 til 1966 var hun gift med skuespilleren Peter Lawford (1923–1984). De fikk 4 barn sammen. 

Hun arbeidet blant annet ved John F. Kennedy Library and Museum, men hun var også en ivrig gjest ved sosiale sammenkomster og ble sett på som den vakreste og mest glamorøse av søstrene.

Hun overlevde kreft, men ble som 76-åring rammet av et lettere slag. Hun døde til slutt av lungebetennelse den 17. september 2006, 82 år gammel.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Valley Forge

**Valley Forge** var stedet hvor leiren til den amerikanske kontinentale armé overvintret 1777
&ndash;78 i den amerikanske uavhengighetskrigen. Dette var en tid med stor lidelse for George Washingtons hær, men det var også en tid med trening og fornyelse. 

Stedet er nå en amerikansk *National Historical Park*. 4. juli 1976 ble området rundt Valley Forge gjort om til **Valley Forge National Historical Park**. Parken har et nylig renovert turistsenter som har flere utstillinger.

Etter en hard marsj fra Whitemarsh gjennom Gulph Mills, ankom Washingtons styrker høydene ved Valley Forge den 19. desember 1777. Hæren var preget av nederlagene ved Brandywine og Germantown.

Britene hadde okkupert opprørshovedstaden Philadelphia rundt 32 km unna. Den amerikanske hæren var svak, dårlig utstyrt og preget av sykdom. Det er anslått at 2500 menn (av totalt 10&nbsp;000) døde i løpet av vinteren.

Vinteren 1777–78 var ikke spesielt kald. Historikeren Edward Lengel hevder i *General George Washington: A Military Life* (2005) at den milde vinteren ironisk nok gjorde forholdene verre for hæren. På grunn av at det regnet så ofte og bakken ikke frøs, var de lokale veiene gjørmete og ofte ufremkommelige, noe som gjorde det svært vanskelig å få forsyningsvognene frem til leiren. Hovedgrunnen for hærens lidelser derimot, var ikke været, men de dårlige resultatene til hærens forsyningsoffiserer.

Dette ble bedre etter at Washington utnevnte Nathanael Greene som forsyningsgeneral. Et annet problem var lokal likegyldighet ovenfor hæren. Mange lokale bønder valgte å selge sine ferskvarer til britene i Philadelphia som betalte kontant.

Den kontinentale armé brukte tiden i Valley Forge til reorganisering og for hardt tiltrengt trening. Treningen var ledet av den prøyssiske militærteoretikeren Friedrich Wilhelm von Steuben, som ankom 27. februar.

Hæren forlot Valley Forge den 19. juni 1778.
Jean Ann Kennedy Smith

**Jean Ann Kennedy Smith** (født 20. februar 1928, død 17. juni 2020 i New York City) var det nest yngste barnet i den store barneflokken til Joseph og Rose Kennedy.

Hun studerte ved Manhattanville College på slutten av 1940-tallet. I 1956 ble hun gift med Stephen Smith (1927–1990), som senere ble ansvarlig for finansene til Kennedy-klanen og rådgiver for de politisk aktive Kennedy-brødrene. De fikk to barn sammen og adopterte også ytterlige to. Jean og Stephen holdt seg mer i bakgrunnen enn andre i familien, men på 1990-tallet kom også Jean mer i søkelyset. Stephen døde av kreft i 1990 etter et kort sykeleie, 63 år gammel.

I 1993 ble den 65 år gamle Jean Kennedy Smith utnevnt til USAs ambassadør i Irland av Bill Clinton. Den posten hadde hun frem til 1998.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Indy Racing League

**Indy Racing League** (**IRL**), fra 2011 kjent under merkenavnet **INDYCAR** (store bokstaver), er en amerikansk motorsportsorganisasjon, mest kjent som den styrende organisasjonen bak IndyCar Series, det høyeste nivået innen amerikansk formelbilracing. IRL eies av Hulman and Co, som også eier banekomplekset Indianapolis Motor Speedway.

IRL ble stiftet i 1994 av Tony George, eieren av Indianapolis Motor Speedway, som ønsket å etablere et alternativ til CART, men med lavere kostnader. De første løpene ble arrangert i 1996, og til å begynne med var det få førere som tok racingklassen alvorlig. De første sesongene ble derfor dominert av ukjente førere, til og med i de største løpene. Fra 2000 begynte imidlertid førere og team å komme over fra CART-serien, noe som bidro til at CART i 2003 gikk konkurs og ble startet på ny under navnet ChampCar. I 2008 var det imidlertid slutt for ChampCar, og restene ble fusjonert inn i IRL.

IRL styrer fire formelbilmesterskap, hvorav IndyCar Series er den øverste. Under denne finnes de tre utviklingsseriene Indy Lights, Pro Mazda og US F2000.

## Eksterne lenker
* Indys offisielle nettsider
* Indy500.com  – offisielle nettsider for Indy 500
Najade

**Najade**  (gresk: νάειν, flyte, strømme) er i gresk mytologi ferskvannsnymfer som styrer over elver, bekker, strømmer, kilder, brønner, tjern, dammer og sjøer.  Deres søstre okeanidene hersket over havene og nereidene over Middelhavet.

Najadene ble iblant delt opp i fem typer:
* *Pegaiai (Pegaeae)* var kildenymfer. 
* *Krenaiai (Crenaeae)* var najader ved springvann.
* *Potameides* holdt til i elver og bekker.
* *Limnades* og *limnatides* bodde i sjøer og vann.
* *Heleionomai* bodde i våtmark og myr.

I nyere tid brukes ordet «najader» også om havfruer. Ordet er hentet fra latin *nais*, et lånord fra gresk *naias*, flertall *naiades*, avledet av verbet *naiein* (= å flyte) fra protoindoeuropeisk* *naw-yo-* fra rotordet **(s)nau-* (= å svømme, flyte). John Dryden brukte entallsformen *nais*, mens flertallsformen *naiades* er kjent på engelsk fra sent 1300-tall. Endelsen -*ade* er kjent også fra ord som «dryade», «triade», «Olympiade» og *[[Iliaden]]*.

Som andre nymfer levde også najadene svært lenge, men var ikke udødelige.

De har gitt navn til det kjente skipet «Najaden».

## Se også
*Havfrue
*Nymfe (mytologi)

## Referanser
Germantown (Philadelphia)

**Germantown** var opprinnelig *Borough of Germantown*, en landsby i Philadelphia County i Pennsylvania i USA og er i dag primært en bydel i Philadelphia, rundt 10 km nordvest fra sentrum i byen. Bydelen har blitt bygget opp som del av en urban by, men er rik på historiske steder og bygninger som har blitt vernet. Mange av disse er åpne for folk flest. Germantown strekker seg rundt 3 km langs Germantown Avenue nordvestover fra Windrim Avenue. Den neste bydelen mot nordvest, Mount Airy, starter rundt Johnson Street, selv om der ikke er noen allment anerkjent nøyaktig grense.

Landsbyen ble først bosatt i 1683 av immigranter fra Rhindalen. I 1681 publiserte William Penn et flygeblad på tysk for å rekruttere bosettere i hans nye koloni. Den første gruppen som svarte, mennonitter og tyske kvekere fra Krefeld i Tyskland, ankom Philadelphia ombord i *Concord* i oktober 1683. Derfor kan Germantown kalles grunnlaget for tyskerne i Pennsylvania, eller Pennsylvania Dutch, en etnisk gruppe i USA. 

## Eksterne lenker
*
Curium

**Curium** er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff med kjemisk symbol **Cm** og atomnummer 96.

## Historie
Curium ble fremstilt første gang i 1944 av Glenn T. Seaborg, Ralph A. James, og Albert Ghiorso ved Berkeley-universitetet i California, USA. Forskergruppen døpte det nye grunnstoffet «curium» etter ekteparet Pierre og Marie Curie som ble berømte for oppdagelsen av radium og sitt arbeide med radioaktivitet. Curium i målbar mengde ble fremstilt for første gang i 1951 av Perlman og Werner som ved nøytron-bombardement av 241**Am** (americium) fremstilte 40 μg 242**Cm**. 

Curium var det tredje transurane grunnstoffet som ble oppdaget, selv om det er det fjerde i rekken av disse stoffene.

## Egenskaper
Curium er et radioaktivt og giftig metall som tilhører aktinoidene. Det har kjemiske likhetstrekk med gadolinium, dog med en mer kompleks krystallstruktur. I metallisk form er curium sølvhvitt av utseende. Det er reaktivt og er mer elektropositivt enn aluminium. De fleste curium-isotopene avgir alfastråling.

Curium akkumuleres i benbygningen i levende organismer, og alfastrålingen ødelegger benmargen – noe som i sin tur medfører stans i produksjonen av røde blodlegemer.

### Isotoper
Curium har ingen stabile isotoper. 20 isotoper er kjent hittil, og de mest stabile av disse er 247**Cm** med halveringstid 15,6 millioner år, 248**Cm** med halveringstid 340&nbsp;000 år, 250**Cm** med halveringstid 9&nbsp;000 år, 245**Cm** med halveringstid 8&nbsp;500 år, 246**Cm** med halveringstid 4&nbsp;730 år, 243**Cm** med halveringstid 29,1 år, og 244**Cm** med halveringstid 18,1 år. Alle de resterende isotopene har halveringstider kortere enn 1 år, og de fleste kortere enn 3 døgn. Isotopene 240**Cm**, 242**Cm**, 243**Cm**, 244**Cm**, 245**Cm**, 246**Cm**, 248**Cm** kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon).

CAS-nummer: 7440-51-9

## Forekomst
Curium forekommer ikke naturlig, men fremstilles kunstig. Det finnes i små mengder i brukt reaktorbrensel. 244**Cm** er til salgs for 100 USD per mg

## Anvendelse
Curium har få praktiske bruksområder i dag, men det forskes på å benytte stoffet i radioisotopgeneratorer. 242**Cm** kan utvikle opp til 3 Watt varmeenergi pr. gram (W/g), men den korte halveringstiden på 160 dager gjør det uegnet som energikilde i permanenete kraftverk. 244**Cm** er benyttet i alfapartikkel-røntgenspektrometrene (APXS) ombord i Marsroverne Spirit og Opportunity.

## Referanser
Dix infernal

***Dix Infernal*** er det første albumet til Manas soloprosjekt Moi dix Mois. Det ble utgitt den 19. mars 2003.

## Sporliste
#«Dix infernal» 
#«La dix croix» 
#«front et baiser» 
#«Ange» 
#«tentation» 
#«Solitude» 
#«Pessimiste» 
#«Gloire dans le silence» 
#«L'inte'lieur Dix» 
#«De'tresse» 
#«Prie're» 
#«Dialogue Symphonie-x» 
#«Dix est infini» 

## Kilder
* 

## Eksterne lenker
*
Kågen

**Kågen** (nordsamisk: *Gávvir*) er ei øy i Skjervøy kommune i Troms. Øya ligger sørvest for Skjervøya og sør for Arnøya og Laukøya. Den har et areal på .

Høyden på det høyeste fjellet, Store Kågtinden, er etter nyeste kartlegging ,7 moh., avrundet altså  moh. På mange kart oppgis høyden til  moh., med dette gjelder trekantpunktet (trig.punktet), som gjerne er markert med en trekant på kartet.

Kågen er knyttet til Skjervøya og kommunesenteret Skjervøy med Skattørsundet bru. I sør er Kågen knyttet til fastlandet med Maursundtunnelen. Fra Storstein nordøst på Kågen går det ferge til Nikkeby på Laukøya og Lauksundskaret på Arnøya.

## Referanser
Prinsens gate

**Prinsens gate** finnes flere steder:

* Prinsens gate (Andøy) – Andenes
* Prinsens gate (Bodø)
* Prinsens gate (Hønefoss)
* Prinsens gate (Kongsvinger)
* Prinsens gate (Larvik) – Stavern
* Prinsens gate (Moss)
* Prinsens gate (Oslo) 
* Prinsens gate (Sandefjord)
* Prinsens gate (Stavanger)
* Prinsens gate (Trondheim)
* Prinsengata (Hemne) – Kyrksæterøra
Snorrefeltet

**Snorrefeltet** ble oppdaget  i 1979 av Saga Petroleum og produksjonen startet i 1992. Feltet ligger øst for Statfjordfeltet og reservoaret ligger under 350 meters havdyp. Feltet omfatter blokkene 34/4 og 34/7.

## Installasjoner for produksjon og transport av olje og gass

Plattformen Snorre A er bygd ut med eget prosessanlegg som også tar imot produksjon fra Vigdisfeltet.

Den sørlige delen av feltet er bygget ut med en strekkstagsplattform i stål og et undervanns produksjonsanlegg. Den nordlige delen (Snorre B) er bygd ut med en halvt nedsenkbar bore- og produksjonsplattform, som kom i produksjonen i juni 2001.

Olje og gass fra Snorrefeltet transporteres i rør til Gullfaksfeltet for lagring og utskiping. Ferdig prosessert olje går fra Snorre B i rørledning til Statfjord B der den blir lagret og lastet på skip.

## Geologi
Reservoaret består av fluviale sandsteiner fra sentrias- og tidlig juratiden.

Ved slutten av triastiden ble Lundeformasjonen avsatt med finkornet slam mellom elvesand på store flomsletter. Det er spor etter planterøtter, gravende mark og biller. Kalkknoller er dannet ved jordsmonndannelse. Tørkesprekker viser at klimaet har vekslet mellom tørre og våte klimaperioder. Sedimentene er rødbrune, noe som viser at klimaet var varmt og tørt.

Over Lundeformasjonen finnes vekslende lag av sand, kull og leire som tilhører Statfjordformasjonen. Disse sedimentene ble avsatt fra sen trias- til tidlig juratiden.

## Eksterne lenker
* Snorre på Aftenbladets interaktive sokkelkart
Charles Hector

**Jean Baptiste Charles Henri Hector d'Estaing** (født 24. november 1729, død 28. april 1794) var en fransk admiral.

## Liv og virke
Han var født i slottet Codignat i Ravel i Auvergne. Han gikk inn i hæren som oberst i infanteriet og var med grev de Lally i 1757 til Ostindia som brigadegeneral. I 1759 ble han tatt til fange i beleiringen av Madras, men ble løslatt på vilkår. Før ratifiseringen av utvekslingen av ham, gikk han inn i tjeneste hos det franske østindiakompaniet og (med to fartøyer) ødela de britiske fabrikkene i Sumatra og Persiagulfen.

På vei tilbake til Frankrike i 1760 falt han ved et uhell i hendene på engelskmennene. Han ble kastet i fengsel i Portsmouth siden han hadde brutt sine løslatingsbetingelser, men da anklagen ikke kunne bevises, ble han kort tid etterpå løslatt. I 1763 ble han utropt til generalløytnant i marinen og ble forfremmet til viseadmiral i 1777. Et år senere forlot han Toulon i ledelsen for en flåte på tolv linjeskip og fjorten fregatter for å støtte de amerikanske koloniene mot Storbritannia. Han seilte den 13. april og la Richard Howe under blokade mellom den 11. og 22. juli ved Sandy Hook, men klarte ikke å angripe ham, selv om han hadde en overlegen styrke. 

Sammen med de amerikanske generalene, planla han et angrep på Newport i Rhode Island som tvang britene til å ødelegge noen krigsfartøyer som var i havnen. Men før det koordinerte angrepet kunne finne sted, satte han til sjøs igjen mot den britiske marinen under lord Howe, da en voldelig storm tvang de to flåtene fra hverandre før trefningen kunne finne sted. Mange av hans fartøyer ble så skadet at han måtte seile til Boston for reparasjoner. Han seilte så til Karibia den 4. november. Etter et fånyttes forsøk på å ta tilbake St. Lucia fra admiral Barrington, erobret han St. Vincent og Grenada.

6. juli 1779 kjempet han et uavgjort slag med admiral Byron som trakk seg tilbake til St. Christopher. Selv om Hector hadde en overlegen styrke, ville han ikke angripe engelskmennene på veien, men seilte direkte til Savannah. Alle hans forsøk, samt forsøkene til amerikanerne, på å ta byen, ble slått tilbake, og han ble tvunget til å trekke seg tilbake.

Han returnerte til Frankrike i 1780, men han falt i unåde ved hoffet. Tre år senere fikk han derimot kommandoen over den fransk-spanske flåten som ble satt sammen foran Cádiz, men fredsavtalen ble signert og ingen operasjoner ble satt i verk. Fra da av konsentrerte han seg om politikk. Han ble først gjort til spansk adelsmann og i 1787 valgt til adelsforsamlingen i Frankrike.

Da den franske revolusjon brøt ut, likte han de nye idéene. Han ble utnevnt til nasjonalvakt ved Versailles i 1789 og valgt til admiral av nasjonalforsamlingen i 1792. Selv om han var for nasjonal reform, forble han lojal mot kongefamilien og forsvarte Marie Antoinette som vitne i hennes rettssak i 1793. På grunn av dette og noen vennlige brev som han hadde utvekslet med dronningen, ble han selv ført for retten og sendt til giljotinen 28. april 1794.

I sine rolige tider skrev han et dikt, *Le Rêve* (1755), tragedien *Les Thermopyles* (1789) og en bok om koloniene.

## Referanser
Michael Gaughan

**Michael Gaughan** (irsk **Mícheál Ó Gaibhtheachain**, født 1950, død 3. juni 1974) var et irsk medlem av Den provisoriske IRA (PIRA), som døde etter tvangsmating under sultestreik. 

Gaughan ble født i Ballina i Mayo. Etter å ha fullført grunnskolen flyttet han til England for å finne arbeid, og hans sluttet seg der til en av PIRAs enheter i London. 

Under et forsøk på å rane en bank for å skaffe penger til organisasjonen ble han arrestert. Etter to år i Wormwood Scrubs ble han overført til Albany fengsel, hvor han begynte å sultestreike for å få status som politisk fange. Han ble først plassert i isolat, og avbrøt sultestreiken. Han ble så overført til Parkhurst fengsel hvor fire andre PIRA-fanger sultestreiket, og den 31. mars 1974 sluttet han seg til dem sammen med Frank Stagg, Paul Home og Hugh Feeney. 

Den britiske reaksjonsmåten overfor sultestreikende fanger var på dette tidspunkt å tvangsmate fangen. Dette ble gjort på en brutal måte, ved at fangen ble holdt fast av seks til åtte fengselsbetjenter, fikk en blokk med et hull i plassert mellom tennene og deretter en sonde ført ned i magen gjennom hullet i blokken. Prosessen er potensielt skadelig, ettersom det er lett for utrente å føre sonden ned i lungene i stedet for i magen. 

Gaughan gjennomgikk tvangsmating sytten ganger i løpet av sultestreiken. Den siste gangen, 2. juni, ble sonden ført ned i lungene, og forårsaket et sår samt at mat ble liggende i lungene. Han døde dagen etter som følge av dette, etter 67 dagers sultestreik.

Belfast balladen-skribent Seamus Robinson skrev «Take Me Home To Mayo» som hyllest.

## Eksterne lenker

* Biografi på politics.ie wiki
Chevrolet Monte Carlo

**Chevrolet Monte Carlo** er en bilmodell fra amerikanske Chevrolet. Monte Carlo ble lansert i 1970, og er i dag inne i sin sjette generasjon. Alle Monte Carlo-modeller har vært todørs coupé-modeller.

Monte Carlo har også vært en av General Motors' største suksesser i racing, særlig i NASCAR.
En amerikansk tragedie

***En amerikansk tragedie*** (*An American Tragedy*) er en roman av den amerikanske forfatteren Theodore Dreiser. Det er hans mest kjente verk og kom ut i 1925. 

Romanen  skildrer 1920-tallets samfunn og de sosiale problemer som er knyttet til dette. I denne romanen finner vi en del naturalistiske trekk, bl.a. tragisk slutt og beskrivelse av det fattige miljøet. Romanen dreier seg rundt antihelten Clyde Griffiths. 

Romanen er basert på en historisk hendelse. 11. juli 1906 ble den 20 år gamle tekstilarbeidersken Grace Brown funnet myrdet i Moose Lake i Adirondacks nord for New York. Hun hadde møtt kjæresten sin, Chester Gillette, mens de begge jobbet på Gillette skjortefabrikk i Cortland som hans farbror eide. Gillette var vokst opp med foreldre som arbeidet for Frelsesarmeen, mens Brown var vokst opp på gård og kom til Cortland for å passe sin søsters barn. Våren 1906 fortalte hun Gillette at hun var gravid. Han ba henne da med til Moose Lake på noe hun oppfattet som deres bryllupsreise. I stedet slo han henne i hjel med en tennisracket under en rotur på innsjøen. Det ble slått alarm da robåten ikke kom tilbake til utleieren. Letemannskaper dro ut i en dampbåt, og snart ble robåten funnet med bunnen i været. En gutt fikk øye på noe på sjøbunnen og ga seg ikke før bylten ble dradd opp. Det var den døde Grace Brown, med fryktelige skader på pannen og munnen.

Chester Gillette ble snart funnet og arrestert, og det oppstod ren lynsjstemning da folk fikk høre kjærlighetsbrevene Brown hadde skrevet til ham, opplest i retten. Gillette ble dømt til døden for drapet og henrettet. Saken studeres fremdeles i dag som et eksempel på bruk av indisier i en fellende dom. Den er også tema for en rekke spøkelseshistorier og folkesanger i Adirondacks.

*An American Tragedy* ble omarbeidet til skuespill første gang i 1926, filmatisert i 1931 og igjen i 1951, *[[En plass i solen|A Place in the Sun]]* («En plass i solen») og vant seks oscarstatuetter.

I 2005 satte *[[Metropolitan Opera]]* i New York opp Tobias Pickers opera om tragedien.Operaen ''An American Tragedy

## Referanser
Frank Stagg

**Frank Stagg** (født 1948, død 12. februar 1976) var et irsk medlem av Den provisoriske IRA (PIRA) som døde under en sultestreik.

Han ble i 1973 dømt for planlagt mordbrann. Under soningen i Wakefield fengsel i England gikk han flere ganger til sultestreik med krav om å få sone i et irsk fengsel. Den 14. desember 1975 begynte han på den siste sultestreiken, som varte i 62 dager og førte til hans død. 

Hans begravelse utløste en strid i Irland. Republikanerne ønsket at han skulle stedes til hvile på den republikanske gravlunden i Ballina, noe som også var hans eget ønske. Men regjeringen og deler av familien ville heller at han skulle ligge i familiegraven på samme kirkegård, og ønsket ikke deltagelse fra den republikanske bevegelsen i begravelsen. Mens familien ventet på båren på Dublin Airport sørget den britiske regjeringen for at flyet ble omdirigert til Shannon Airport, og båren ble brakt derfra til Ballina. For å hindre at republikanerne gravde opp kisten ble graven dekket med betong. Men i november 1976 gravde en gruppe republikanere en tunnel under graven, hentet opp kisten og la den i en ny grav på den republikanske gravlunden. Belfast balladen-skribent Seamus Robinson skrev «Brave Frank Stagg» som hyllest.

Hans bror Emmet Stagg er pr. 2006 Teachta Dála for Labour Party for valgkretsen Kildare North. Han var et av familiemedlemmene som ikke ønsket republikansk innblanding i begravelsen.
Strathclyde

**Strathclyde** (gælisk **Srath Chluaidh** i betydningen «Dalen til elven Clyde») er et historisk område i Skottland, tidlig i middelalderen et selvstendig kongedømme, og var ett av de regionale kommuneområdene i Skottland fra 1975 til 1996.

## Området Strathclyde
### Historisk område
Området eller regionen Strathclyde har sitt navn etter Kongedømmet Strathclyde som grovt sett dekket noe av det samme området som i dag, men med unntak av Argyll i nord og øyene Bute og Arran. De historiske grensene var aldri fastlagt og det er diskutabelt hvor stort det historiske kongedømmet var. På det meste var det større, og inkluderte områdene i sør som Carreck og Galloway, og store deler av Lothian. På det minste kun kjerneområdet slik som vist på det historiske kartet. 

I middelalderen var Strythclyde språklig sett et bretonsk kongedømme mens Argyll var kjerneområdet for det gælisk kongedømmet Dalriada som ble overtatt av pikterne. Bute og Arran var brythoniske inntil de ble besatt av Dalriada, og deretter av norrøne grupper som blandet seg med lokalbefolkningen.

Med tanke på at dette skulle bli det mest betydningsfulle områdene i dagens Skottland, med de store byene Glasgow og Edinburgh (sistnevnte er ikke en del av dagens Strathclyde), er det tankevekkende at Strathclyde ikke overlevde som selvstendig nasjon, men ble innlemmet av sterkere naboer i nord, som Argyll, som utviklet seg til å bli dagens Skottland. Grunnen er at Strathclyde var omgitt av mektige naboer i både nord og sør, men uten naturlige grenser.

### Områdets utstrekning
Regionen dekker det største landområdet i Skottland med en befolkning på rundt 2 millioner og strekker seg fra Det skotske høylandet i nord til de sørlige Uplands. Politisk sett har området vært dominert av Arbeiderpartiet. Den største byen er Glasgow.

### Underregioner og distrikter
Det er 19 distrikter innenfor regionen Strathclyde som består av 6 underregioner.

**Argyll underregion**
* Argyll (også kjent som Argyll og Bute)

**Ayr underregion**
* Cumnock og Doon Valley
* Cunninghame
* Kilmarnock og Loudoun
* Kyle og Carrick

**Dunbarton underregion**
* Bearsden og Milngavie
* Clydebank
* Cumbernauld og Kilsyth
* Dumbarton
* Strathkelvin

**Glasgow underregion**
* Glasgow

**Lanark underregion**
* Clydesdale
* East Kilbride
* Hamilton
* Monklands
* Motherwell

**Renfrew underregion**
* Eastwood
* Renfrew
* Inverclyde

### De moderne fellesautoritetene i den tidligere regionen Strathclyde
De regionale inndelingene av styret ble avskaffet i 1996 og deres ansvarsområder ble slått sammen med distriktskommuner for å skape en felles autoritet (som det er 32 av i Skottland). De følgende fellesautoriteter dekker deler av den tidligere regionen Strathclyde:

* Argyll og Bute
* East Ayrshire
* East Dunbartonshire
* East Renfrewshire
* Byen Glasgow
* Inverclyde
* North Ayrshire
* North Lanarkshire
* Renfrewshire
* South Ayrshire
* South Lanarkshire
* West Dunbartonshire

Noen regionale tjenester som pleide å bli utøvet regionalt er nå fellesstyrt av de nye autoritetene. Disse inkluderer transport, politistyrkene og brannvesenet.

## Se også
* Kongedømmet Strathclyde
Trude Mostue

**Trude Mostue** (født 1968) er en norsk veterinær, skribent og tv-personlighet som har deltatt i flere dokumentarserier, både som veterinær og i andre sammenhenger. Hun har siden 2019 hatt stillingen som sjefsveterinær i FirstVet.

Mostue kommer fra Ski kommune i Akershus. Hun utdannet seg til veterinær på Bristol Veterinary School i England i 1990-årene.

I løpet av studietiden ble hun en av Englands mest kjente veterinærer, først i 1996 via TV-serien *Veterinærene* (*Vet School*) og i 2002 i *Veterinærene i praksis* (*Vets in Practice*), der hele Storbritannia fikk se henne i arbeid. Senere ble seriene også sendt i mange andre land, blant annet på NRK i Norge. 

Etter studiene bosatte hun seg i England, men flyttet tilbake til Norge i 2006.  I 2008 var hun aktuell i TV 2-serien *[[Dyrlegene]]*, som filmer fra klinikken Mostue + Lutro Dyreklinikk som hun drev i Sandvika sammen med veterinær Kari Lutro. I 2019 gikk hun til stillingen som sjefsveterinær i den norske avdelingen av svenske FirstVet. Firmaet driver med rådgivning for dyreeiere gjennom videokonsultasjon. 

I 2006 deltok hun talentprogrammet *[[Skal vi danse (TV-program)|Skal vi danse]]* på TV 2 og i 2019 deltok hun i realityserien ''Farmen kjendis''. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Clint Bowyer

**Clint Bowyer** (født 30. mai 1979 i Emporia, Kansas, USA) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR. Han kjører bil #07 Jack Daniel's Chevrolet Monte Carlo i Nextel Cup og bil #2 AC Delco Chevrolet Monte Carlo i Busch Series, begge for teamet Richard Childress Racing.
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Germantown

**Germantown** eller **German Town** kan vise til:

## Byer i USA
* Germantown (Philadelphia)
* Germantown (Kentucky)
* Germantown (Maryland)
* Germantown (Tennessee)
* Germantown (Wisconsin)

## Annet
* Slaget ved Germantown
* USS Germantown
* Germantown kraftverk
Jeff Burton

**Jeffery Brian Burton** (født 29. juni 1967 i South Boston, Virginia) er en fører i den amerikanske motorsporten NASCAR. Han kjører bil #31 Cingular Chevrolet Monte Carlo for Richard Childress Racing i Nextel Cup. Han er også deltidsfører i Busch Series.
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Arnøya

**Arnøya** (kvensk: *Aartnansaari*, nordsamisk: *Árdni*) er ei øy i Skjervøy kommune i Troms.  Arnøya har et areal på  og er Norges 15. største øy.

Det er fergeforbindelse fra Lauksundskaret på Arnøya til Nikkeby på Laukøya og Storstein på Kågen.

Per 1. januar 2026 var det 264 innbyggere på øya. Bosettinga på øya er hovedsakelig på fire steder: Lauksletta, Arnøyhamn, Akkarvik og Årviksand. Mindre bebodde steder er Haugnes og Langfjorden som begge inngår i Arnøyhamn (grunnkrets). Flere mindre steder der det tidligere bodde folk er nå fraflyttet, blant annet Elva, Storstein, Sandnes, Lillevika, Geitvika, Sjurskeila, Sotnes, Sør-Rekvika, Tobbevika, Bankekeila, Rotvåg, Nord-Rekvika og Moldforvika. Singla var fraflyttet, men ble igjen offisielt bebodd av to personer fra 2023.

Det er skole og barnehage i Årviksand, butikk i Arnøyhamn og Årviksand. Ved Arnøyhamn skole (nedlagt) finner vi svømmebasseng (12,5 meter). Arnøy kirke med kirkegårder ligger i Arnøyhamn. Grendehus finner vi i Arnøyhamn og Årviksand. Av større bedrifter kan nevnes Arnøy Laks på Lauksletta, Årvikbruket i Årviksand og rederiet Arnøytind i Arnøyhamn. Skaretfisk ble nedlagt i 2009. Det er overnattingsmuligheter på øya.

Øya ligger nord for Kågen og vest for Laukøya. Nord for Arnøya ligger de åpne havstykkene Fugløysundet og Lopphavet. I øst ligger Kvænangsfjorden.


Arnøyhamn sett fra Kjedalsfjellet 07-07-2023.jpg|Arnøyhamn
Akkarvik1.jpg|Akkarvik
Årviksand, Skjervøy, Troms, Norway 2008-06-25 Panorama.jpg|Årviksand
Langfjorden1.JPG|Langfjorden


## Referanser