Caligaris kabinett

***Caligaris kabinett*** eller ***Dr. Caligaris kabinett*** (tysk originaltittel *Das Cabinet des Dr. Caligari*) er en tysk stumfilm fra 1920. Regien er ved Robert Wiene (1873–1938) etter et manus av Carl Mayer og Hans Janowitz. Filmen er den første betydningsfulle representanten for  tysk filmekspresjonisme. Med malt dekor inspirert av ekspresjonistisk kunst og teaterscenografi, og med en stilisert spillestil, regnes filmen som banebrytende i filmhistorien. Den avantgardistiske *Caligaris kabinett* har særlig påvirket skrekkfilmer og bruken av lys og skygger i *[[film noir]]* på 1940-tallet.

## Handling
Filmen handler om den mystiske doktor Caligari (spilt av Werner Krauss, 1884–1959) som kommer med et omreisende tivoli til den vesle byen Holstenwall. I «kabinettet» i teltet sitt viser doktoren fram søvngjengeren Cesare (spilt av Conrad Veidt, 1893–1943). Caligari viser seg imidlertid å være en sinnssyk lege som hypnotiserer tjeneren til å begå drap i landsbyen. Filmen beskriver hvordan makt utøves uten hensyn til menneskelige verdier eller rettigheter. 

Handlingen foregår innenfor en ytre ramme der studenten Francis forteller sin historie. Rammefortellingen består av en prolog og en epilog med en overraskende vending; det viser seg at Caligari egentlig er en velmenende mann, og at hovedpersonen har forestilt seg alt sammen. Filmen kan dermed tolkes både som samfunnskritikk av maktmisbruk, ikke minst av tyske autoriteters hensynsløse utnytting av unge mennesker i første verdenskrig (1914–1918), men også som en politisk nøytral beskrivelse av galskap og syke fantasier. 

Mens de billedmessige sidene ved filmen betegnes som ekspresjonistiske, hører den drømmeaktige uhyggen i handlingen mer hjemme i romantikken.

## Rolleliste
* Werner Krauss – dr. Caligari
* Conrad Veidt – Cesare
* Friedrich Fehér – Francis
* Lil Dagover – Jane
* Hans Heinz v. Twardowski – Alan
* Rudolf Lettinger – dr. Olsen

## Bakgrunn og filmstil
*Caligaris kabinett* hadde tysk premiere på storkinoen Marmorhaus på Kurfürstendamm i Berlin 26. februar 1920.

Filmskaperne benyttet et ekspressivt bildespråk med urealistisk scenografi og en overtydelig  spillestil. Filmen ble derfor straks sett på som noe helt nytt innen filmkunsten. 

De kunstige kulissenes forvridde perspektiver, skeive vinkler og påmalte detaljer og skygger gjenspeiler samtidens ekspresjonistiske billedkunst. Sammen med overdreven sminke og karikerte bevegelser blir uttrykket uhyggelig og unaturlig, noe som forsterker preget av galskap og mareritt. Derimot er selve avfotograferingen av de teatralske tablåene tradisjonelt statisk og mindre kreativ.

Filmen ble en internasjonal suksess, med den ekspresjonistiske «hypen» ble kortvarig: Den stiliserte formen ble ikke gjentatt i like ekstrem grad i *[[Von morgens bis mitternachts]]* (1920), *[[Der Golem, wie er in die Welt kam]]*(1920), *[[Den ubeseirede døden]]* (*Der müde Tod*, 1921), *[[Nosferatu]]* (1922), *[[Phantom (1922)|Phantom]]* (1922),  *[[Schatten (1923)|Schatten]]*  (1923) og andre ekspresjonistiske filmer.

I 1933 ble filmen forbudt i det nazistiske Tyskland og i 1937 erklært som utartet kunst, «degenerert», «utysk» og uønsket.

*Caligaris kabinett* ble forbudt som for «sensationel» av den norske filmsensuren i desember 1920. Da Statens filmtilsyn vurderte filmen høsten 1962, fikk den 16 års aldersgrense og  handlingen ble beskrevet som «et mentalt sammenbrudd og en original behandling».


File:Cabinet of Dr Caligari 1920 Lobby Card.jpg|Foajé-foto med scenebilde fra *Caligaris kabinett*. Motivet viser Caligari og andre doktorer sammen med søvngjengerenen Cesare.
File:The Cabinet of Doctor Caligari Lobby card 2.jpg|Med et slående visuelt særpreg regnes filmen som banebrytende i filmhistorien. Den innledet tysk filmekspresjonisme.


## Referanser


## Eksterne lenker
*