Munkeliv kloster

**Munkeliv kloster** i Bergen ble trolig opprettet av kong Øystein Magnusson (konge 1103-1123).  Hans-Emil Lidén mente ut fra kunsthistoriske vurderinger at Munkeliv ble påbegynt om lag 1120. Klosteret ble bygd på Nordnes, i det området av Bergen som fortsatt kalles Klosteret.

Klosterbygningene ble brukt av benediktinerordenen, birgittinerordenen og av cistercienserne.  

## Mikaelskirken
Klosterkirken var en steinkirke viet til erkeengelen Mikael. Den er arkitekturhistorisk påvirket fra Nord-Italia og Lund domkirke. 

Bergen Gascompagnie ble opprettet i 1856 og begynte da å legge vann- og gassledninger utover Nordnes, der de støtte på murrester. En utgravning ble iverksatt under ledelse av Nicolay Nicolaysen, Norges første antikvar, og pågikk fra 27. august til 22. oktober 1860. I starten deltok fire arbeidere og en oppsynsmann, men snart var 24 feltarbeidere i sving. Redskapene var delvis nyinnkjøpt, delvis utlånt fra byens håndverkere. Det mest kjente funnet var marmorhodet som tolkes som et portrett av Øystein Magnusson, i så fall Norges eldste kongeportrett som oppbevares på Bergen museum.

Selve kirken viste seg å være 35m lang og 14m bred målt utvendig. Skip og kor var i samme bredde, koret var apsidalt (formet som en halvsirkel) avsluttet. Korets bredde evar større enn lengden i øst-vest-retning. Det er svært sjeldent i Norge. 

Under koret hadde kirken en kjeller (krypt) med hvelvet tak, der seks frittstående pilarer og tolv pilastre bar ti små krysshvelv samt to mer irregulære hvelv lengst øst. Dette er trolig det eldste hvelvet vi har sikre spor etter i Norge. 

Nederst på halvsøylene (baser) hadde de såkalte attisk baseprofil. Den den ene pilarbasen var dobbelt S-formet, såkalt karnisprofil. Innvendig var korets og skipets murer kledd med rektangulære kvadersteiner hovedsakelig av kleberstein, det samme hadde trolig yttermurene. Alle pilarer, halvsøyler, kapiteler, baser og liknende var hogd av til dels meget fin kleberstein. 

Kapitelene er temmelig nøyaktige kopier av klassiske, korintiske kapiteler med en dobbel nedre bladkrans. Den er dekket med bladstengler med løv som skyter opp, og dels omgir midtrosettene som har stått under abakusplatens (på toppen av søylene) hjørner. Begge kapitelene mangler hjørnene og abakusplaten. Det er funnet et fragmentet av et et slikt hjørnestykke i krypten. 

En søylebase med fire gapende dyrehoder ble funnet i krypten. Dyrene er beskrevet som flate, runde hoder med spisse små ører, store mandelformede øyne, en rynkete neserygg, og nesevinger eller værhår som er rullet opp i spiraler (volutter). Hodets nedre del domineres av en gapende kjeft. Den er beskrevet som en tausnodd valk (som må oppfattes som en overleppe), en fremstikkende, hengende tunge og store kjegleformede tenner i saksebitt. 

I vest stod et tårn fra 1200-årene.

## Historikk
Munkeliv ble grunnlagt som benedikterkloster, og fikk sentral plassering midt i Bergen, der man også fant Norges største geistlige miljø. Her var det før svartedauden i 1349 ikke mindre enn fem klostre og over 20 kirker og kapeller. Pesten førte til omfattende nedgang av klostrenes inntekter. Munkeliv kloster opplevde et bortfall av inntekter på rundt 80 %. Dette kan leses av *Munkelivs brevbok* som kom i stand da klosteret i 1427 overgikk til birgittinerne. Den gir godt innsyn i forvaltningen av klosterets eiendommer og nedgangen i jordleie etter svartedauden.Hilde Sandvik og Geir Atle Ersland: *Norsk historie* (s. 62)

I Munkeliv kloster var det tidlig i 1420-årene bare åtte benediktinermunker tilbake. Overgangen til birgittinerordenen kan ha vært et forsøk på å få et mer levedyktig konvent i klosteret. Som dobbeltkonvent kunne man rekruttere både menn og kvinner, og birgittinerordenen var dessuten mer populær enn benediktinerordenen, til stede i denne verden og opptatt av moral, lidelse og rettferdighet i dette liv, i kontrast til benediktinerne som stod for et lukket klosterliv, stengt for verden rundt. Men heller ikke birgittinerne klarte å få Munkeliv på fote.Hilde Sandvik og Geir Atle Ersland: *Norsk historie* (s. 122)

Abbeden som bidro ved prosessen med å omdanne det benediktinske munkeklosteret til et birgittinsk dobbeltkonvent, het Stein Steinarsson og var presteviet, med bakgrunn fra birgittinernes hovedkloster i Vadstena der abbedisse Ingegerd Knutsdatter - støttet av biskopen av Linköping - hadde avsatt ham fra hans stilling som klosterets prokurator. Til sist flyttet han til benediktinerklosteret St. Andreas og Gregorius i Roma, inntil 24. mai 1406 da pave Innocens VII utnevnte ham til abbed i Munkeliv; men først i 1408 forlot han Roma med kurs nordover. Trolig møtte han kong Erik i Lübeck, der kongen bekreftet sine forgjengeres vernebrev for Munkeliv. Likevel var det først i 1420 at abbed Stein overdro klosteret til birgittinerne i Maribo i Danmark for å inngå i «Frelserens orden»; trolig hadde abbed Stein deltatt i en lignende klosterreform i Firenze i 1394. Nå dro han tilbake til Roma og fikk pave Martin VS godkjennelse av Munkelivs nye ordenstilhørighet. Andre ordener bestred hans påstand om at det ikke var munker tilbake i klosteret, når det fortsatt var åtte benediktermunker der. Men abbed Stein fremla anbefaling fra keiser Sigismund og kong Erik, og da Munkelivs prestebrødre søkte om å få flytte til Allehelgenskirken og det tilhørende Allehelgenshospitalet i 1442, og dette ble innvilget, gikk saken i orden. Da biskop Aslak Bolt innledet omorganiseringen av Munkeliv, trakk Stein seg fra posten som abbed og døde i 1426.

Munkeliv hadde vært landets rikeste kloster, med jordegods fra Lista til Nordfjord og fra Valdres til Vesterhavsøyene. I 1320 hadde det 35 nonner. I tillegg må det ha vært noviser, leksøstre og tjenerskap tilknyttet klosteret.

I 1447 ble det begått et mord i klosteret. Gjerningsmann var en garp fra Bergen, og offeret en tjener hos lensherren. Bergens biskop Olav Harniktsson bannlyste de tyske voldsmennene som hadde krenket klosterfreden. I 1449 skjedde nok et mord, og da var klosterets generalkonfessor mistenkt. Dette drapet ble sett i forbindelse med nonnenes klager over utilstrekkelig mat og drikke, noe som kan skyldes at klosterets inntekter sviktet. I 1449 sendte biskop Harniktsson en av munkene til Vadstena for å forklare problemene og hente munker fra Vadstena til Munkeliv. Hartniktsson la ikke ved noe brev, men ba utsendingen overbringe meldingen muntlig. Vadstena svarte bare at biskopen måtte få klosteret selv til å straffe de skyldige. Først i 1490-årene godtok Vadstena at det ble reist en mur som skilte munker og nonner fra hverandre på Munkeliv.

I 1455 svidde hanseatene av klosteret da de jaktet på høvedsmannen på Bergenhus festning, Olav Nilsson, som hadde søkt tilflukt i klosteret.

Nonneseter kloster ble oppløst av kong Kristian I (regjeringstid 1450–81), og eiendommene overført til Munkeliv.

Birgittinerne i Munkeliv hadde 85 medlemmer i 1462. Nonnene i birgittinerordenen flyttet så til Hovedøya i Oslofjorden, mens de tolv cisterciensermunkene fra Hovedøya flyttet til Bergen. Klosteret ble gjenoppbygget av cistercienserne.

Birgittinerne kom tilbake til Munkeliv i 1478. Der ble de til 1531, da klosterfunksjonen ble nedlagt. En kort stund på 1500-tallet, etter at Kristkirken på Holmen var revet, tjente klosterkirken likevel som domkirke i Bergen.

Munkelivklosterets bygninger tjente i den siste katolske tid som bispegård, til de ble ødelagt i brann. 

Abbedissen Anne Olavsdatter i Munkeliv skrev et brev til Olav Engelbrektsson rundt 1530, der hun redegjør for klosterets fortvilte situasjon: «*Kjære ærverdige far og herre. Deres nåde skal vite at jeg og hele mitt kloster er ført ut i stor sorg og fortvilelse fordi vi har tapt [[Kvalvåg]] og [[Laksevåg]] og de beste jordene vi hadde og som her lå nærmest. Og i tillegg har de stor uvilje både mot kloster og kirker, og derfor får vi ingen hjelp fra noen, men alle sliter oss ut og volder oss sorg og sier at vi skal ut av klosteret, og ikke bør få med oss noe. Dessuten lar de sine kuer og hester beite ned både åker og eng for oss, og alt de kan gjøre for å volde oss sorg. Og her er dyrtid, og derfor har vi nå pantsatt klenodier til klosteret, og likevel har vi nå 600 [[gylden]] i gjeld...Vår far bispen som burde gi oss gode råd, han er hele tiden borte...Kjære herre, nest Gud i himmelen står nå vårt høyeste håp til Deres nåde.*»Hilde Sandvik og Geir Atle Ersland: *Norsk historie* (s. 123) 

I 1536 brente Tord Roed ned klosteret. Også murene ble brutt ned. Ved kongebrev av 17. mars 1562 fikk Erik Rosenkrantz tillatelse til å ta ut stein fra murrestene til sin privatbolig, Murhvelvingen.

## Urtehage
Munkelivs klosterhager på vestsiden av Nordnes, ned mot Puddefjorden, tilfalt etter reformasjonen også kronen.

## Referanser


## Litteratur
* Collyn, Isak: *Kalendarium Munkalivense, ein schwedisch-norwegisches Birgittinerkalendarium.* Leipzig 1926
* Lidén,Hans-Emil og Magerøy, Ellen Marie *Norges kirker, Bergen* bind 1 Oslo 1980 ISBN 82-05-12367-5

## Eksterne lenker
* Bergen byleksikon på nett om Munkeliv
* Bergen byleksikon på nett om Mikaelskirken
* Munkeliv kloster  på http://www.bergenskartet.no
* Munkeliv kloster på Lokalhistoriewiki
* 
* Munkeliv kloster hos Katolsk.no
*