open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Tore Torgersen

**Tore Torgersen** (født 10. september 1968 i Stavanger) er en norsk bowler. Han bor nå i Kungsbäcka i Sverige.
Han debuterte på det norske landslaget i 1984 og konkurrerer for BK Skrufscha i (Sverige) og Trondheim Bowlingklubb i Norge.

Torgersen har bowlet i prestisjefylte Weber Cup ved tre tilfeller og vunnet to av disse. 

Han ble verdensmester i «All-Event» i Abu Dhabi i De forente arabiske emirater i 1999.

## Øvrige meritter
* 2004: World Masters-gull
* 2002: World Masters-gull
* 1998: World Masters-gull
* 2001: World Masters-sølv
* 2000: World Masters-sølv
* 2005: World Masters-semifinalist
* 1999: World Masters-semifinalist

Torgersen var medlem av PBA (Professional Bowlers Association).

## Referanser


## Eksterne lenker
* profil  hos Norges Bowlingforbund
* Tore Torgersens personlige hjemmeside
Sunna

**Sunna** (ar.: سنة, som betyr *oppgått sti*) er en benevnelse som finnes i flere retninger av islam (ikke bare sunniislam). Ordet blir ofte oversatt som *[[tradisjon]]*.

I sunniislam betyr Sunna de religiøse handlingene som ble innført av Muhammed i løpet av hans 23 år som leder, og som muslimene først mottok gjennom konsensus mellom Muhammed og hans disipler (Sahaba), og videre ble overført fra generasjon til generasjon. Noen mener at Sunna egentlig består av de religiøse handlingene som ble innført av Abraham og bare ble gjenopplivet av Muhammed.

Enkelt forklart kan vi dermed si at *sunna* er hva profeten Muhammed sa og gjorde.

Spørsmålet om hadith (ar.: حديث pl. أحاديث, *Muhammed sine ord og handlinger*) faller innenfor begrepet *sunna* er omstridt eller vil avhenge av konteksten. I islamsk lov, skiller Imam Malik- og Hanafi-tilhengerne mellom sunna og hadith. Imam Malik er for eksempel sagt å ha avslått hadithregler som ifølge ham var i strid med «etablert praksis hos folket i Medina».

I sjiaislam betyr ordet Sunna det som ble gjort, sagt og godkjent av Muhammed og de tolv imamene som sjiamuslimene mener ble valgt ut av Gud for å ta over etter profeten og lede menneskene på alle livets områder.

I forbindelse med biografiske nedtegnelser av Muhammed er Sunna synonymt med hadith, i og med at de fleste av personlighetstrekkene til Muhammed er kjent gjennom skildringer av han, det han sa og det han gjorde.
Engelsk 1. divisjon 1939–40

**Engelsk 1. divisjon 1939–40** skulle ha vært den 48. sesongen i Football League. Sesongen startet med første ligarunde 26. august 1939. Tyskland invaderte Polen 1. september 1939 og tredje ligarunde ble spilt dagen etter. Ligaen ble avbrutt den påfølgende dagen, 3. september 1939, etter at Storbritannia erklærte krig mot Tyskland. Det ble ikke arrangert ordinært ligaspill igjen før i 1946. 

Det ble ikke kåret noen ligamester for denne sesongen. Blackpool ledet ligaen før den ble avbrutt.

## Tabell

|}
## Referanser
Ferdinand Cheval

**Ferdinand Cheval** (født 1836 i Charmes-sur-l'Herbasse i Frankrike, død 19. august 1924 i Hauterives) var en fransk postmann som brukte 33 år av sitt liv på å bygge et «idealpalass» (fransk: *Palais idéal*) som i dag regnes som et ekstraordinært eksempel på naivistisk arkitektur.

## Liv og virke
Ferdinand Cheval levde i Châteauneuf-de-Galaure, i departementet Drôme. Han forlot skolen i en alder av 13 år for å bli bakerlærling, men endte opp som postbud.

Byggingen startet i april 1879. Han sa han hadde sparket bort i en stein som var så rar at han tok den med hjem. Dagene etter tok han med flere, og gikk snart postrunden med trillebår. Han tok med seg stein de neste 33 årene, og bygde på huset, ofte til lyset av en oljelampe. «Hobbyen» førte til at han ble betraktet som en blanding av original og landsbyidiot.

De ytre veggene tok ca. 20 år. Utsmykningen er en blanding av bibelske, hinduistiske og andre kulturinnflytelser. Steinene ble murt sammen med kalk, sement og ståltråd.

Han ønsket også å bli gravlagt i bygget, noe myndighetene satte seg i mot. Han brukte så åtte år på å bygge seg et mausoleum på kirkegården i Hauterives. Ett års tid senere døde han.

Like før det, begynte storheter som André Breton og Pablo Picasso å anerkjenne verket som verdig kunst. 

Den franske kulturministeren André Malraux, erklærte palasset som kulturelt landemerke og verneverdig i 1969. Det er nå åpent for publikum.
 

## Galleri
Fil:Palais ideal - Hauterives.JPEG|Palais Idéal i Hauterives, Frankrike
Fil:Facteur Cheval - Temple hindou.jpg|Temple hindou på vestfasaden
Fil:Facteur Cheval - Détail façade Nord.jpg|Detalj fra nordfasaden
Fil:Facteur Cheval - Chalet suisse.jpg|Le chalet suisse på vestfasaden


## Se også
* Simon Rodia
* Justo Gallego Martinez
* Jeff Mckissack

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* ''Le Palais Idéal du Facteur Cheval'' (site in French, requires Flash.)
* ''Le Palais Idéal du Facteur Cheval'' site in English
* http://perso.wanadoo.fr/arimaj/expo.htm" Expo Coco Peintre du Facteur Cheval-1987 Hauterives France
* Hauterives and Palais Idéal Photogallery
Gothmetal

**Gothmetal** er en sjanger av heavy metal som kom på 1990-tallet i Europa som en gren av death/doom metal, en sammensmelting av sjangrene gothrock, doom metal og death metal.

Gothmetal er vanligvis karakterisert ved enten en eller to distinkte punkter: dobbel vokal (growling og kvinnelige vokalister) eller enkel vokal med en lav, operaaktig tone. Instrumentene er som oftest basert på bruken av moderne keyboard og forvrengte gitarer med varierende tempo og komplekse komposisjoner.

Tekstene i gothmetal er sentrert rundt romanse og fantasy-eventyr som ofte ender i tragedie for en eller flere parter involvert.

Kjente gothmetal-band er band som Moonspell, Within Temptation, Type O Negative, Cradle of Filth, Paradise Lost, Tristania, The Gathering, Penumbra, Epica, Lacuna Coil, Trail of Tears, Anathema og My Dying Bride. Av norske gothmetalband kan nevnes Gothminister, Mortemia og Where angels fall.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gulltopp

**Gulltopp** (norrønt: *Gulltoppr*) er i norrøn mytologi guden Heimdalls hest.

I tillegg til å være nevnt i Snorres Gylvaginning er også Gulltopp nevnt i en oppramsende liste over hester i *Grímnismál* og i *Nafnaþulur*. Det er antatt at Snorre viet en hest til Heimdall i et forsøk på å systematisere mytologien.

## Referanser
Aleksandr Vasilevskij

**Aleksandr Mikhajlovitsj Vasilevskij** (1895–1977) var en russisk general (marskalk fra 1943), mest kjent for å være sjef for den sovjetiske generalstaben Stavka under andre verdenskrig. Som stabssjef var Vasilevskij ansvarlig for planlegging og koordinering av nesten alle avgjørende sovjetiske offensiver, fra slaget om Moskva i 1941 til angrepet på Øst-Preussen og Königsberg i 1945.

## Bakgrunn og virke
Aleksandr Vasilevskij startet sin militære karriere i Den keiserlige russiske hær under første verdenskrig, i 1917 hadde han nådd graden kaptein. I begynnelsen av oktoberrevolusjonen ble han med i Den røde armé og deltok i borgerkrigen og den polsk-sovjetiske krig. Etter borgerkrigen steg han raskt i gradene og fikk kommando over et regiment i 1930. I denne stillingen viste han store kunnskaper i organiseringen og treningen av sine tropper. Vasiljevskijs evner ble lagt merke til og i 1931 ble han medlem av direktoratet for militær trening. I 1937 ble han forfremmet til generalstaben.

Ved Tysklands angrep på Sovjetunionen i 1941 arbeidet Vasiljevskij med koordineringen av Moskvas forsvar og med motangrepet i desember 1941. Videre under krigen på østfronten var han aktiv i koordinering og utføring av en rekke av de større sovjetiske felttogene. I juli 1945 ble han utnevnt til øverstkommanderende for de sovjetiske styrkene i Det fjerne østen, og var med og mottok Japans kapitulasjon. Etter krigen ble han forsvarsminister, en stilling han holdt til Stalins død i 1953. Ved Nikita Khrusjtsjovs overtakelse av lederskapet ble Vasilevskij tilsidesatt og pensjonert.

Vasilevskij mottok to ganger Seiersordenen for sin innsats under verdenskrigen.

Ved sin død ble han begravet ved Kreml som en anerkjennelse av hans innsats for landet.

## Fotnoter


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Antonio de Magalhães

**Antonio de Magalhães**, **Zhang Jingxiu** (født 1677 i Cortiços nær Viseu i Portugal, død 24. mars 1735 i Beijing i Kina) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.

Han trådte inn i jesuittordenen i 1692 i Coimbra, og før han ble presteviet ble han sendt først til Afghanistan (1700) og så til Beijing. Han ble presteviet i Macao i 1705. Etter virke forskjellige steder i landet kom han i 1716 til Beijing igjen. Fra 1721 til 1725 var han Kinas ambassadør i Portugal. Han returnerte til Beijing i 1726, der han døde ni år etter og ble begravet på Zhalan-gravfeltet. 

## Referanser


## Se også
* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

## Litteratur
* H. Heras: *The Jesuits in Afghanistan*, New Review I (Calcutta 1935), 139-153.
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Viktor Khristenko

**Viktor Borisovitsj Khristenko** (russisk Виктор Борисович Христенко; født 28. august 1957 i Tsjeljabinsk, Russland) er en russisk politiker og økonom. I perioden 24. februar til 5. mars 2004 var han fungerende statsminister i Russland etter at forgjengeren Mikhail Kasjanov ble avsatt av president Vladimir Putin.

Han er gift og har tre barn. Han har doktorgrad i økonomi og jobbet etter endt utdanning ved universitetet i Tsjeljabinsk. Fra 1991 til 1997 hadde han høye posisjoner i administrasjonen i Tsjeljabinsk oblast. I 1997 kom han til Kreml som visefinansminister og fra 1999 var han visestatsminister. Etter sin korte statsministerperiode har han vært industri- og energiminister.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Toyota Hilux

**Toyota Hilux** er en pickup produsert av den japanske bilprodusenten Toyota. Første generasjon ble lansert i 1968 og nyeste generasjon ble lansert i 2015.
I USA heter storebroren Toyota Tacoma, men er bygget på en annen platform.

* Første generasjon (N10; 1968)
* Andre generasjon (N20; 1972)
* Tredje generasjon (N30, N40; 1978)
* Fjerde generasjon (N50, N60, N70; 1983)
* Femte generasjon (N80, N90, N100, N110; 1988)
* Sjette generasjon (N140, N150, N160, N170; 1997)
* Syvende generasjon (AN10, AN20, AN30; 2004)
* Åttende generasjon (AN110, AN120, AN130; 2015)

### Historikk
Fra starten ble Hilux kun levert som 1500 (senere 1600) bensin og bakhjulsdrift. Bilen kunne bestilles i to ulike lengder. Da tredje generasjon ble lansert sent i 1978 fantes også firehjulsdrift og dieselmotor på programmet.  

Da fjerde generasjon Hilux ble lansert i 1988 fantes det en tvilling i Volkswagen-butikkene. Tvillingen het Taro og var en Hilux med VW-emblemer. Taro ble kun markedsført som 2WD med kort hytte og 4WD forlenget hytte. For Hilux fantes det flere utgaver. 

I 2004 kom syvende generasjon og nå ble Hilux mer personbilorientert med en nytt hjuloppheng foran og et moderne design hvor blant annet de fire sidedørene så mer integrert ut. X-cab og standard pickup med kort hytte fantes fremdeles. Modellen med fire sidedører ble kalt D-cab i salgslistene. Dieselmotoren fikk commomrail innsprøytning og navnet D-4D.   

Generasjon åtte kom i 2015 og finnes fremdeles som nybil hos  Toyota-forhandlerne.. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Domingos de Magalhães

**Domingos de Magalhães**, **Ma Anneng** (født i 25. januar 1670 i Unhao nær Braga i Portugal, død 22. oktober 1722 i Songjiang i Jiangnan i Kina) var en kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.

Han trådte inn i jesuittordenen i 1686 i Lisboa, og ble sendt til Kina dit han ankom i 1699. Han virket i Shanghai og i Songjiang, der han drev en katolsk skole. 
## Litteratur
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
## Se også
* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
Doktor

**Doktor** (forkortelse **dr.**) er en akademisk tittel som føres av personer som har tatt en doktorgrad ved et universitet eller en høyskole. Ordet doktor kommer av det latinske ordet *docēre* [dɔˈkeːrɛ] som betyr å undervise. *Doktor* i seg selv er i de fleste land et ledd i forskjellige akademiske grader, men i noen land er selve doktorgradens fulle betegnelse bare *doktor*.

Historisk var doktor den øverste akademiske graden ved de teologiske, juridiske og medisinske fakulteter ved europeiske universiteter, og tilsvarte magister ved filosofiske fakulteter. I middelalderen og tidlig moderne tid var tittelen i stor grad assosiert med jurister og medisinere. Et eksempel på bruken av «doktor» som en vanlig betegnelse på en jurist finner man i *[[Kjøpmannen i Venedig]]*, der en «ung og høylærd doktor» – dvs. en jurist, men bare omtalt som doktor i skuespillet – blir tilkalt for å løse flokene. Medisin på den tiden var mest et teoretisk fag som måtte skilles fra den praktiske feltskjærprofesjonen, og medisinere virket, som jurister, mest i akademiske sammenhenger og som rådgivere.

I de landene hvor det er vanlig at leger har en såkalt yrkesdoktorgrad, dvs. en grad som inneholder ordet *doktor* uten nødvendigvis å være en forskningsdoktorgrad, er det fortsatt vanlig at leger omtales som «doktor», særlig i uformell språkbruk. Dette gjelder blant annet i USA, der den fireårige medisinske grunnutdannelsen gir tittelen «Doctor of Medicine», forkortet MD. American Bar Association, den amerikanske advokatforeningen, har uttalt at det ikke er noe i veien for at jurister som normalt har yrkesdoktorgraden «Juris Doctor» eller JD også kaller seg doktorer, analogt med at medisinere gjør det. I Skandinavia er slik tittelbruk mindre vanlig. Leger har formelt yrkestittelen lege og kandidatgraden som akademisk grad, mens doktortittelen formelt er reservert for personer med (forsknings)doktorgrad.

I noen land har tittelen doktor tradisjonelt hatt en spesielt høy status; i Storbritannia fantes det tidligere bare høyere doktorgrader (D.Sc., D.Litt.), og det var ikke noen forutsetning å ha doktorgrad for å bli ansatt som f.eks. professor. Det ble regnet for mer prestisjefullt å bli tildelt en høyere doktorgrad enn å bli professor, slik at personer med slike grader, som også var professorer, ble tiltalt med «doktor» i stedet for «professor». I Danmark er tittelen doktor (og forkortelsen dr.) reservert personer som har tradisjonelle doktorgrader (dr.phil., dr.jur., dr.med., dr.theol. osv.), mens personer med ph.d.-grad ikke har rett til å kalle seg doktor.

Fordi nivået på grader betegnet som doktorgrad varierer sterkt mellom ulike land, og i tid, har det også vært vanlig å bruke tittelen «dr.» om personer med grader som i deres hjemland ikke er betegnet som doktorgrader. F.eks. har personer med danske, norske og svenske lisensiatgrader og personer med danske og norske magistergrader ofte blitt omtalt med tittelen «dr.» i engelskspråklige sammenhenger, ettersom disse gradene er lite kjente utenfor Skandinavia og bedre tilsvarer grader betegnet som doktorgrader i engelskspråklige land.

## Referanser
Chadwell Heath

**Chadwell Heath** er et område i Barking and Dagenham i London, omkring 19,5 km øst-nordøst for Charing Cross. Det ligger helt i utkanten av distriktet, med Redbridge mot nord og vest, og Havering mot øst.

Navnet knyttes ofte, høyst sannsynlig feilaktig, til St. Chad, som skal ha besøkt en kilde der. Det er langt mer sannsynlig at det kommer fra ordet *cauld* («kald»), som også viser til kilden. Heiområdet var tidligere beryktet på grunn av landeveisrøvere. 

Fotballklubben West Ham United FC utfører det meste av sin trening i Chadwell Heath.
Melanochromis auratus

***Melanochromis auratus*** finnes i steinete områder i Malawisjøen fra Jalorevet og sørover langs vestkysten til Crocodile Rocks. De er små, avlange fisk, opp til 11 cm lange. Ungfisk og hunner er gule med svarte og hvite striper på den øverste delen av kroppen. Voksne hanner har helt andre fargetegninger, med mørk kropp og grå striper på øvre halvdel av kroppen.

Som mange andre Malawiciklider, er *auratus*-ciklider munnrugere. Hunnene holder de befruktede eggene i munnen, og yngelen i noen uker etter klekkingen.

## Akvaristikk

*Melanochromis auratus* er en av de mest populære mbuna-cichlidene i akvariehandelen. Ungfisk har oppsiktsvekkende farger, og er ofte tilgjengelig i dyrebutikker. De foretrekker en pH på 7,0 – 8,5 og en temperatur på mellom 22 og 26 grader.

Disse fiskene er territorielle, og spesielt hannene er svært aggressive, også i forhold til andre mbuna-ciklider. I de fleste tilfellene er det best å holde en voksen hannfisk sammen med flere hunner. Akvariet bør settes opp med mye stein med huler og gjemmesteder. 

Den naturlige dietten er alger, men fisk i akvarier vil vanligvis ete det meste de blir tilbudt.

## Eksterne lenker
*
Tailtiu

**Tailtiu** eller **Tailltiu** er navnet på en skikkelse i irsk mytologi, noen ganger omtalt som en gudinne og andre ganger framstilt som en historisk dronning. Stedet *Telltown* mellom Kells og Navan i grevskapet Meath i Irland var oppkalt etter henne. 

Ifølge Lebor Gabála Érenn, et samling av irske myter og historier fra 1000-tallet, skal Tailtiu ha vært en spansk prinsesse som ble gift med Eochaid mac Eirc, den siste av de mytologiske Fir Bolg overkongene av Irland. Hun ble fostermor for den mytologiske gudeskikkelsen *Lug*. 

## Tailtiu festivalen
Lug skal ha innstiftet en årlig festival til hennes ære. Denne festivalen ble kalt *Áenach Tailteann* eller *Taillten Fair*, og feiret på *Lammaskvelden* (1. august). I middelalderen var det vanlig at par kunne inngå såkalte prøveekteskap på Tailtufestivalen, de skulle da være gyldige et år og en dag. 

I tidlig kristen tid og i tidlig middelalder fungerte festivalen også som en samling for de fremste mennene innenfor klan-dynastiet Uí Néill. Festivalen nevnes i de irske annalene i forbindelse med år hvor den ikke ble avholdt, eller når den ble gjenopptatt etter lengre tids avbrekk. Dette er historisk interessant, fordi en avlysning av festivalen blir regnet som et sikkert tegn på at det var ufred innad i Uí Néill, og at herredømmet til den som hadde tittelen konge av Tara var omstridt.

Tailtu festivalen ble feiret så sent som på 1700-tallet. Festivalen ble forsøkt gjeninnført en periode på 1900-tallet under navnet *Telltown games*.

## Litteratur
***Donnchadh Ó Corraín**, «*Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century*». I: *Peritia* 1998. Årbok for *Medieval Academy of Ireland*. issn 0332-1592 pdf
***Donnchadh Ó Corraín**, *The Vikings & Ireland* pdf
*Annalene av de fire mesterne AFM
*Inisfallen-annalene AI
*Ulster-annalene AU
Romferd

En **romferd** er en reise utenfor Jordens atmosfære (til verdensrommet).

I motsetning til ubemannede ferder krever bemannede romferder ekstra utstyr til overlevelse, men mindre fjernstyring og robotisering ettersom noen av oppgavene delvis kan utføres av romfarerne ombord i romfartøyet/romkapselen.

Et romfartøy med besetning må tilpasses menneskekroppens fysiologiske krav: atmosfære-trykk i kabinen og regulering av kabinens luftsammensetning (blant annet å tilføre oksygen og fjerne CO<sub>2</sub>). På lengre ferder må romfartøyet ha lagre av vann og ernæring, samt mulighet for toalettbesøk og hvile. Til romvandring, utenfor romfartøyet, er det ytterligere krav, blant annet en romdrakt.

Den første bemannede romferden var den sovjetiske Vostok 1 med Jurij Gagarin i 1961.

## Referanser
Fylkesvei 5908

**Fylkesvei 68 i Møre og Romsdal** er en ringvei i Ørsta med utgangspunkt i Nordre Vartdal.

Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 63, og frem til 2019 fylkesvei 68 (Møre og Romsdal).

## Kommuner og knutepunkter

## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Porno for Pyros

**Porno for Pyros** var et amerikansk alternativ rock-band, formet av Perry Farrel og Stephen Perkins. Begge hadde tidligere spilt i det amerikanske bandet «Jane's Addiction». Bandets medlemmer var: Perry Farrel, Stephen Perkins, Martyn LeNoble, Peter DiStefano og Mike Watt. Bandet varte fra 1992 til 1998 og ga ut to album. 

## Album
* *Porno for Pyros* (1993)
* *Good God's Urge* (1996)

## Eksterne lenker
*
Gliese 581 c

**Gliese 581 c** er en eksoplanet i bane rundt den røde dvergstjernen Gliese 581. Planeten antas å ligge innenfor den beboelige sonen hvor overflatetemperaturen tilsier at flytende vann kan finnes. Planeten befinner seg 20,5&nbsp;lysår fra jorden i stjernebildet Vekten.

## Referanser
NSB type 18

**NSB type 18** var en damplokomotivtype hos NSB produsert i perioden 1900 til 1919 hos Hartmann og Hamar Jernstøberi. Typen var opprinnelig ment for Nordbanen, men var i bruk på de fleste linjene i Norge. Det ble bygget 35 stk av denne typen i modellene 18a, 18b og 18c, hvorav den seneste modellen c var noe tyngre og hadde et større sylinderdiameter og slagvolum. De tidlige modellene, 18a og 18b, ble senere oppgradert til c-standard. Type 18 har rundt 825 hestekrefter og en tjenestevekt på 81 tonn inkludert tenderen samt en topphastighet på 65 km/t. Etter hvert som jernbanetrafikken tok seg opp ble disse maskinene erstattet av kraftigere lokomotiver.

Det siste lokomotivet av NSB type 18c nummer 255 bygget i 1913 av Hamar Jernstøberi ble utrangert den 25. august 1969 og ble siden bevart av Bergens Tekniske Museum. Dette lokomotivet ble også restaurert i perioden 1980 til 1992 av Norsk Jernbaneklubb og blir i dag disponert ved Gamle Vossebanen hvor den er i drift hver sommer. 18 255 var opprinnelig stasjonert ved Eidsvold – Ottabanen, men ble senere brukt i Drammen, Oslo og Trondheim distrikt, hvor det etter sistnevnte trafikkerte linjen mellom Grong og Namsos.

## Type 18a
Lokomotivene av typen 18a var egentlig ment for Nordbanen Distrikt (Grefsen-Røykenvik, Grefsen-Gjøvik og Reinsvoll-Skreia). Lokomotiv 134 var i tiden fra 1964 til det ble utrangert i 1968 det eldste lokomotivet i drift hos NSB. Lokomotivene 131-134 ble bygget på Hartmann Chemnitz i 1900, lokomotivene 135-138 ble bygget av samme fabrikant til samme bruk i 1901, og lokomotivene 157 og 158 hos Hamar Jernstøberi i 1903.
Alle lokomotivene av typen 18a bortsett fra lokomotiv 135 og 157 ble ombygget til 18c.

## Type 18b
Type 18b ble bygget av Hamar jernstøberi i 1907 for bruk på Gjøvikbanen og Bergensbanen. Lokomotivene fikk nr 184-189. De ble stasjonert i Bergen, Hamar, Trondheim, Kristiansand, Arendal, Eidsvoll-Otta-banen og Otta-Dombåsbanen. De to siste lokomotivene av typen 18b var lokomotiv nr. 184 og 186 som ble utrangert i 1962. Lokomotiv 184 ble i 1938 bygget om til 18c og 186 ble ombygget til 18c i 1948.

## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Type 18  – NJK Materielldatabasen
* Type 18 – Jernbane.net
* Bilde av type 18a på digitaltmuseum.no
Audunbakkenfestivalen

**Audunbakkenfestivalen**, også kalt **Audunbakken**, er en musikkfestival som ble etablert i 2003 på Disenå i Sør-Odal kommune.

Festivalen strekker seg over to dager, og arrangeres som oftest i begynnelsen av august.

## Historikk
Festivalen ble første gang arrangert i 2003. Fra 2004 til 2020 har festivalen foregått i et nedlagt grustak i skogen overfor Disenå Idrettsplass. I 2005 ble festivalen kåret til Norges tredje beste festival av Norsk Rockforbund. I 2008 fikk festivalen skjenkebevilling og det ble for første gang satt 18-årsaldersgrense for å komme inn. Dette resulterte i en sterk nedgang i antall besøkende, mens det samtidig betydde at man fikk et mer «musikkinteressert» publikum.

Festivalnavnet har utspring i at festivalgründer og sjef Audun Hansens barndomshjem befant seg øverst på en bakketopp. Denne bakken ble ofte brukt av andre barn som bodde på byggefeltet, til å kjøre akebrett på vinteren. Nabobarna kalte derfor bakken for Audunbakken, og den første festivalen ble avholdt på toppen av Audunbakken, nærmere bestemt i hagen til Hansens foreldre.

Festivalen arrangeres fullt ut på dugnad. I 2011 fikk Audunbakken Sør-Odal kommunes kulturpris.

I 2020 var Audunbakkenfestivalen en av få festivaler som ble arrangert på tross av covid-19-pandemien, med 150 betalende gjester. Det ble også det siste året Audunbakken ble arrangert i grustaket. Fra 2021 arrangeres festivalen på et annet sted i Sør-Odal.  

## Musikk og kunst
Blant artistene som har opptrådt i grustaket på Disenå er band som Superfamily, Silver, Surferosa, Emilie Nicolas, Raga Rockers, Slagsmålsklubben, Skambankt, The Dogs og Backstreet Girls. Fra 2009 omfatter festivalprogrammet også konserter langs den bratte veien opp mot selve festivalområdet, et konsept som arrangørene kaller «i bakken».

I tillegg til rene konserter på scena holdes det også kunstutstillinger/installasjoner på området. Her har unge personer muligheten til å vise frem sin kunst.

## Besøkstall
Da festivalen ble arrangert første gang, i 2003, tellet publikum kun 30 personer. Året etter hadde festivalen 400 besøkende. Deretter steg antall besøkende for hvert år, og i årene 2011–2019 var det mellom 1000 og 1200 besøkende på festivalen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Audunbakkenfestivalens offisielle hjemmeside
* Grunnlegger Audun Hansen skriver om festivalens historie i Musikkavisen Puls
Dagenham

**Dagenham** er en stor forstadsby i Barking and Dagenham i østlige London. Den utgjør en del av bydelen Barking and Dagenham, lokalisert omtrent 18,5&nbsp;km øst for Charing Cross og 15,2&nbsp;km øst for City of London. Historisk en del av Essex, den var et jordbrukssamfunn og landsby, og forble stort sett ikke urbant utviklet fram til 1921 da London fylkesting begynte konstruksjonen av den store eiendommen Becontree.

Befolkningen i området har økt betydelig i løpet av 1900-tallet med at sognet Dagenham ble et urbant distrikt i 1926 og bykommune (*municipal borough*) i 1938. Den har vært en del av Stor-London siden 1956 og er hovedsakelig et boligområde, med en del områder for minskende industriell aktivitet, inkludert Ford Dagenham, en fabrikk for biler og motorer, et anlegg tilknyttet Ford Motor Company. Anlegget åpnet i 1931 og har framstilt 10 980 368 biler og 37 000 000 motorer.

Den sørlige delen av Dagenham er også kjent som South Romford og ligger også tilstøtende til elven Themsen, og utgjør en del av seksjonen London Riverside av fornyelsesområdet Thames Gateway. I henhold til folketellingen i 2011 har Dagenham en befolkning på 43 362 innbyggere mens Barking and Dagenham til sammen her en befolkning på 185 900 innbyggere for samme tidsrom. For 2014 har Dagenham en beregnet befolkning på 108 368 innbyggere i henhold til en kilde.

## Beskrivelse
På hjørnet av Whalebone Lane og Eastern Avenue lå engang en saksisk møtehall. Frem til begynnelsen av 1920-årene var Dagenham en landsby i Romford landdistrikt. Da byggingen av Becontree Estate begynte vokste stedet enormt. I 1926 ble stedet et eget urbant distrikt, Dagenham, og i 1938 fikk byen status som *municipal borough*. I 1965 ble Dagenham innlemmet i Barking and Dagenham og i Stor-London.

Under andre verdenskrig ble jordene utenfor Dagenham brukt av Royal Artillery, som installerte et stort antiluftskytsbatteri der. Senere i krigen ble dette erstattet av en krigsfangeleir.

Fotballklubben Dagenham & Redbridge FC holder til i Dagenham.

Det er tre undergrunnsstasjoner i eller rett ved Dagenham: Becontree, Dagenham East og Dagenham Heathway. Det er også to jernbanestasjoner, Dagenham Dock og Chadwell Heath.

## Referanser


## Litteratur
* Mills, A.D. (2001): *Dictionary of London Place Names*, Oxford, ISBN 0-19-280106-6
* Powell, W.R., red. (1966): ''Dagenham, A History of the County of Essex: Volume 5'' , Victoria County History, *British History Online*.
* Walford, Edward (1883): «Dagenham» i: *Greater London*, London: Cassell & Co., OCLC 3009761

## Eksterne lenker
*
Creekmouth

**Creekmouth** er et forstadsområde i Barking and Dagenham. Det er for det meste industri der, men også noen mindre boligområder. 

Det er i 2000-årene planlagt nyutvikling av Creekmouth, noe som ikke minst skyldes at Docklands Light Railway skal forlenges til Dagenham slik at stedet får bedre kommunikasjonsmuligheter for pendlere.
Marks Gate

**Marks Gate** er et område helt nord i Barking and Dagenham i London. 

Det ligger rett nord for Chadwell Heath, og vest for Collier Row. 

Nærmeste undergrunnsstasjoner er Newbury Park og Chadwell Heath.
Fylkesvei 5906

**Fylkesvei 5906** er en ringvei i Årsetdalen i Ørsta med utgangspunkt ved Sætre. Veiens lengde er 7,4&nbsp;km.

Før 1. januar 2010 hadde veien betegnelsen fylkesvei 61, og frem til 2019 fylkesvei 67 (Møre og Romsdal).

## Kommuner og knutepunkter

## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Gliese 581 b

**Gliese 581 b** er en eksoplanet som går i bane rundt stjernen Gliese 581. Den er den første av seks planeter som er oppdaget i systemet så langt, og den andre planeten innenfra stjernen.

## Referanser
Axel Otto Normann

**Axel Otto Normann** (født 23. januar 1884 i Fredrikstad, død 8. mai 1962 i Oslo) var en norsk journalist, redaktør, teaterkritiker og teatersjef. Han var to ganger sjef ved Nationaltheatret.

Han kom fra en borgerlig familie, tok artium i 1901, og begynte å studere uten å fullføre noen høyere utdannelse.  Han studerte ved Sorbonne i 1904, arbeidet i dagbladet Posten 1905-1907, i Aftenposten 1907-1915 og som redaktør i Verdens Gang 1915-22. I perioden 1922-29 bodde han i Paris, hvor han livnærte seg som korrespondent og oversetter. Han oversatte blant annet Alexandra Rachmanovas dagbøker fra den russiske revolusjon.

Han ble i 1929 ansatt som teaterkritiker i Arbeiderbladet, og målbar der sine krav om en mer ambisiøst program for Nationaltheatret så tydelig at han i 1935 ble ansatt som sjef ved teatret. Han tok avskjed under krigen, i 1941, men ble gjeninnsatt i stillingen 1945-46. Fra 1947 til sin død i 1962 var han sjef for *Det Nye Teater*, som i hans tid skiftet navn til Oslo Nye Teater.

Normann var medstifter av Norsk Teater- og Kunstkritikerforbund i 1927, var formann i *Norsk Teaterlederforening* 1936-41 og hadde flere andre lignende verv.

Han ble utnevnt til Ridder<sup>1</sup> av St. Olavs Orden i 1951, og var også kommandør av Dannebrogordenen, Vasaordenen, Finlands Lejons orden, den belgiske Leopoldsordenen og offiser av Æreslegionen. Han ble utnevnt til statsstipendiat i 1955.

## Se også
* *[[Johanne Dybwad]]*. 1937
* *[[Oslo Nye Teater|Det Nye Teater]] 1929-1954*. 1954

## Referanser


## Litteratur
* Arne Christiansen. «Axel Otto Normann». I: *Norsk biografisk leksikon*, 2. utg.

## Eksterne lenker
*
Torleiv Ole Rognum

**Torleiv Ole Rognum** (født 9. april 1948 i Bærum) er en norsk lege og rettsmedisiner. 

## Yrkesliv og tillitsverv
Etter meddesinstudier ved Universitetet i Lübeck i 1974 jobbet han som forsker på kreft og patologi 1977–82, samt ved barneklinikken på Rikshospitalet 1982–84.

Rognum tok doktorgraden i 1982 på tykktarmkreft. Sammen med Ola Didrik Saugstad forsket han på 1980-tallet på krybbedød, og deres funn vakte stor internasjonal oppsikt i 1988.

Han ble tilsatt som rettsmedisiner ved Rettsmedisinsk institutt på Rikshospitalet i 1984, var også førsteamanuensis 1984 og professor fra 1991. I 2018 er han professor emeritus ved Avdeling for rettsmedisinske fag ved Universitetet i Oslo.

Rognum har også engasjert seg i livsvernspørsmål, bl.a. i forbindelse med abort og bruk av bioteknologi. I 2007 ble han sammen med Ola Didrik Saugstad, tildelt Livsvernprisen av organisasjonen Menneskeverd. Han ledet Bioteknologinemnda 1998–2000.

7. november 2007 ble han Ridder 1. klasse St. Olavs Orden for sin innsats innen krybbedødsforskning og rettsmedisinsk arbeid.

Rognum er lokalpolitiker for Kristelig Folkeparti i Asker, der han siden 2003 har mange år i kommunestyret.  Fra 2020 er han fast medlem av kommunestyret og formannskapet i nye Asker kommune. Rognum har også vært vara til Stortinget i perioden 2009–13.

## Utgivelser
*
*
*
*Torleiv Ole Rognum og Espen Ottosen, *Bioteknologi på liv og død*, 2007
*Torleiv Ole Rognum, *Lærebok i rettsmedisin*, 1. utgave i 2001, 3. utgave, 2016

## Referanser


## Kilder
* Kommunens oversikt over folkevalgte i nye Asker kommune

## Eksterne lenker
*
Liste over jubileer på norske frimerker

**Liste over jubileer på norske frimerker** omfatter *særfrimerker* utgitt til ei spesiell anledning, og da ofte til et jubileum for en person, en organisasjon eller liknende. Å skape en viss blest om anledninga er derfor et viktig tilleggsformål ved utgivelsen.

Det er vanlig å dele frimerker inn i to hovedgrupper, bruksfrimerker og særfrimerker. *Bruksfrimerkene* er standardutgaver som har frankering av postsendinger som viktigste formål. Motivet var i begynnelsen gjerne et riksvåpen, statsoverhodets portrett eller et postsymbol. Etter hvert kom det til andre motiver som dyr og blomster.

Nedenfor er ei liste over jubileer som er markert med norsk frimerkeutgivelse. Denne lista omfatter imidlertid ikke personjubileer eller byjubileer, som det finnes egne lister over.

## Utgivelser til og med 1959

## Utgivelser 1960–1969

## Utgivelser 1970–1979

## Utgivelser 1980–1989

## Utgivelser 1990–1999

## Utgivelser 2000–2009

## Utgivelser 2010–2019

## Utgivelser fra 2020 og utover

## Kilder

Informasjonen i denne lista er henta fra Oslo Filatelistklubbs årlige publikasjon *[[Norgeskatalogen]]*, som inneholder oversikt over alle norske frimerker. For nyere frimerker er opplysningene fra *Frimerkeposten*, som utgis av Posten Norge – Frimerketjenesten, og fra Postens nettsted.

## Referanser
Profdoc

**Profdoc Norge AS** (tidligere Profdoc ASA) er et dataselskap som tilbyr informasjonsteknologi for allmennlegekontorer, sykehus og laboratorier. Selskapet ble grunnlagt i 1985 og var notert på Oslo Børs inntil august 2008 da selskapet ble kjøpt opp av CompuGROUP Holding AG, et selskap som er notert på børsen i Frankfurt.

## Eksterne lenker
* Profdoc  – selskapets internasjonale hjemmeside
Alfred Wallis

**Alfred Wallis** (født 18. august 1855, død 29. august 1942) var en engelsk fisker og maler.

Wallis ble født i Devonport, Devon. Få detaljer om livet hans er kjent før han slo seg ned i St. Ives, Cornwall, i 1890. Han sluttet som fisker i 1912, og begynte å male etter at kona døde i 1922  «For å holde meg selv med selskap», som han senere fortalte kunstsamleren Jim Ede.

Arbeidene hans er glimrende eksempler på naivistisk kunst. Perspektivet blir brukt til å trekke landskapet ut til det nærmest utgjør et slags kart. Figurene gis størrelse etter deres relative betydning i bildet. Sjøbildene er alle gjort etter hukommelsen. Hans ungdoms seilbåter var avløst av dampdrevne fartøyer. Siden han hadde dårlig råd, ble mange bilder til på papp-plater han hadde skåret av fra pakk-kasser.

Han var på mange måter heldig med timingen. I 1928 kom Ben Nicholson og Christopher Wood til St. Ives og etablerte en kunstnerkoloni. De var begeistret over å finne Wallis, og likte hans tilnærmelse til maleriet. Han ble dermed trukket inn i kretsen til noen av de mest progressive kunstnerne som virket i Storbritannia på 1930-tallet. Innflytelse var her en enveisaffære: Wallis malte som han stadig hadde gjort.

Ved Nicholson og Woods medvirkning, ble han introdusert for Jim Ede, som gjorde sitt for å introdusere ham i London. Det gikk ikke bedre enn at han forble fattig resten av livet. Han er gravlagt slik at der er utsikt fra graven og utover sjøen og Tate St Ivesgalleriet. På gravsteinen er et keramisk arbeid av Bernard Leach som forestiller en liten sjømann under et stort fyrtårn - et motiv han selv hadde malt inn i mange bilder.

Eksempler på Wallis-malerier henger i dag i Kettle's Yard (Jim Edes hjem) og i Tate St Ives.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Images fra the Tate gallery samlingen.
* The Life & Work of Alfred Wallis – «St Ives Artist & Mariner»
* Alfred Wallis Cottage  – Fra kunstnerens hjem
Rush Green

**Rush Green** er et område i distriktene Barking and Dagenham og Havering i østlige London. Det er lokalisert 22&nbsp;km øst-nordøst for Charing Cross. Sentrum ligger ved krysset mellom Rush Green Road og Dagenham Road, i bydelen Havering, en knapp kilometer fra sentrum i Romford. Barking College ligger i Rush Green.

Stedsnavnet henviser til parken (*green*) hvor det vokser siv (*rush*). Stedsnavnet er første gang dokument i 1651 og bosetningen besto av en konsentrasjon av små gårdsbruk, noe som vedvarte fram til slutten av 1800-tallet. Den første boligutbyggingen begynte i 1885. Rush Green hospital åpnet i 1900 som en isolasjonsenhet for Romford, Dagenham og Hornchurch, og ble senere utvidet til et allment sykehus. Kirken St Augustine’s i brun murstein ble bygget ved Birkbeck Road i 1958. Rush Green College ble etablert i 1961 og har siden ekspandert til bli hovedcampus for Barking & Dagenham College.

## Referanser
VPN (andre betydninger)

**VPN** eller **Vpn** kan vise til:

* Valprövningsnämnden
* Virtuelt privat nettverk
* IATA-koden til Vopnafjörður lufthavn på Island
* Vålerenga fotball på nett, et uavhengig nettsted som støtter Vålerenga Fotball
Kemisamisk

**Kemisamisk** var et østsamisk språk i de sørligste delene av finsk Lappland, deriblant i samelandsbyene omkring Kuusamo. Språket døde ut omkring 1850. De vestlige dialektene av kemisamisk var påvirket av skoltesamisk, mens de østlige kemiske dialektene var påvirket av enaresamisk.

Noen få skrevne eksempler på Kemisamisk har overlevd. I Laponia (1673) nedtegnet Johannes Schefferus to kemisamiske joiker av Olaus (Mattsson) Sirma: «Guldnasas» og «Moarsi favrrot».

Et kort vokabular ble nedtegnet av Jacob Fellmann i 1829 etter å ha besøkt de kemisamiske bygdene Kuolajärvi og Sompio.

En kemisamisk versjon av Fadervår fra landsbyen Sompio (Kemi) er bevart:

:*Äätj miin, ki lak täivest.*
:*Paisse läos tu nammat.*
:*Alda pootos tu väldegodde.*
:*Läos tu taattot nou täivest, ku ädnamest.*
:*Adde miji täb päiv miin juokpäiv laip.*
:*Ja adde miji miin suddoit addagas, nou ku miieg addep miin velvolidäme.*
:*Ja ale sääte miin kjäusaussi.*
:*Mutto tjouta miin pahast.*
:*Tälle tu li väldegodde, vuöjme ja kudne ijankaikisest.*
:*Amen.

Sirmas første dikt, «Guldnasas», er en kjærlighets-historie som han sang for å få sitt reinsdyr til å løpe raskere:



== Referanser ==
<references />

==Litteraturhenvisninger==
* Äima, F, Itkonen, T.I.: *Jacob Fellmanin muistiinpanot Sompion ja Kuolajärven lapin murteista.,'' Suomalais-Ugrilaisen Seuran Aikakauskirja 30 p. 1-91., 1918
Birger Magnus

**Birger Magnus** (født 1955) er en norsk næringslivsleder. Han var styreleder i NRK fra 2014 til 2024. Han har også vært styreleder i Storebrand ASA, Statoil Fuel & Retail og Hafslund ASA. Han er dessuten styreleder i oppstartselskapene Oda, XENETA og Working Group Two, samt Holmenkollen Skifestival og stiftelsen Aktiv mot kreft.

Magnus var i årene 1996–2009 konserndirektør i Schibsted. Han var styreleder i *[[Aftonbladet]]*, *[[Svenska Dagbladet]]*, 20 min Holding, *[[Aftenposten]]*, *[[VG]]* og Media Norge. Magnus var før det partner i konsulentselskapet McKinsey & Company.

Birger Magnus er utdannet sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole, og har en master of business administration fra den franske skolen Insead. 

Han ble i 1980 gift med Siri Hatlen.

## Referanser
Oslo Bispeborg

**Oslo Bispeborg** var den opprinnelige bispegården i Oslo. Borgen ble grunnlagt på begynnelsen av 1200-tallet av Bisp Nikolas Arnesson, og utvidet utover 1300-tallet. Borgen ble bygget i stein rundt en bispegård i tre etablert i begynnelsen av 1100-tallet. Et ferdig, lukket forsvarsanlegg ble bispeborgen antakeligvis ikke før ut på 1300-tallet.

Borgen befant seg i Gamlebyen på nordsiden av Oslo torg/Bispegata. Den bestod av steinhus, omringet av høye murer og et tårn. Fra tårnet (kastellet) gikk en takoverbygget bro (drombegang) over til Halvardskatedralen. Sammen med Hallvardskatedralen var bispeborgen det daværende Oslos viktigste geistlige anlegg. Borgen var i tillegg et politisk tyngdepunkt: Den første unionsavtalen mellom Norge og Sverige ble undertegnet i bispeborgen, rett etter Håkon Vs død i 1319. 

Borgen ble skadet i 1523 ved svenskenes angrep. Etter reformasjonen i 1537 ble store deler av borgen revet, og i 1554 flyttet biskopen over til østfløyen i det nedlagte Olavsklosteret, som senere ble Oslo bispegård. I 1579 lot borgermester Christen Mule oppføre en renessansebygning på stedet.  Her ble kong James (Jakob) VI av Skottland og prinsesse Anna av Danmark viet 23. november i 1589. Etter en brann i 1722 ble den nåværende Oslo ladegård bygget over kjellermuren av Mules gård i 1725. 

Det fins rester av middelalderbyens bispeborg i kjelleren til Ladegården, bl.a. *Bisp Nikolas vinterhall*. *Bisp Nikolaus' kapell* er et rom fra bispeborgen som er rekonstruert i tilknytning til Ladegården.

## Eksterne lenker
* Historikk fra Oslo kommune
* Bispegård og barokkhage
* Petter B. Molaug: ''Torget i middelalderen''. Interesseforeningen Oslos Middelalders sider på Museumsnett
Olavsklosteret i Oslo

**Olavsklosteret i Oslo** ble grunnlagt i 1239, da kong Håkon Håkonsson ga dominikanerne en tomt like nord for Halvardskirken. Her sto allerede Olavskirken, som var blitt bygd noen tiår tidligere. Dette skulle bli klosterkirken i det nye anlegget, og den ble bygd om for å passe til dominikanernes spesifikasjoner. Antakelig ble de første bygningene bygget i tre, og ble etter hvert erstattet med murbygninger. På begynnelsen av 1300-tallet har antakelig hele muranlegget stått ferdig. 

Klosterruinene er i dag en del av Minneparken i Oslo, sammen med Hallvardskatedralen og Korskirken.

## Utforming
Dominikanerordenen hadde strenge krav til utformingen av klostrene sine. Grunnplan og rominndeling lå fast, og skulle være den samme i alle ordenens klostre. Blant annet skulle klosterkirken utgjøre nordfløyen i anlegget. Problemet var at det ikke var plass på sørsiden av Olavskirken; her er det bare noen få meter over til Halvardskirken, byens domkirke. Klosteret måtte derfor bygges nord for kirken, og dermed måtte den ligge i sørfløyen. Dette ble omgått ved at dominikanernes plankonsept ble speilvendt.

## Avvikling
Ved reformasjonen ble klosteret avviklet, og steinbygningene i det gamle Oslo ble i stor grad nyttet som steinbrudd ved utbedringer av Akershus slott og festning. Bispeborgen forfalt, men deler av Olavsklosteret har tydeligvis vært bedre bygd enn vanlig, og sto nærmest intakt. På midten av 1500-tallet flyttet derfor biskopen over til østfløyen av Olavsklosteret. Her ble han boende helt opp til vår egen tid, og bispegården ble etter hvert om- og påbygd. Men tre av rommene i første etasje er bevart, og er de eneste stående bygningselementer som er igjen fra det gamle Oslo.

## Arkeologiske undersøkelser
I 1836 hadde Abraham Spenning hørt at det skulle finnes en underjordisk gang mellom bispegården og Halvardskirken. Han forsøkte å grave for å finne den, men fant bare svære murfundamenter. Riksarkivar Christian Lange koplet Spennings opplysninger med det man visste om Olavsklosteret, og antok ganske riktig at disse murene hadde en tilknytning til dette. Spennings graving ble fulgt opp av Nicolay Nicolaysen. Han fikk lov til å åpne en del mindre felt i bispegårdens hage, og kunne ut fra dem skissere en grunnplan for klosteret.

På begynnelsen av 1920-tallet begynte NSB arbeider med to tunneler gjennom Gamlebyen. I forkant av dette ble det organisert arkeologiske undersøkelser ledet av Gerhard Fischer. Deler av klosteret ble gravd ut og senere rekonstruert. I 1928 bekostet Oslo kommune en utgravning i klosteret, senere ble det flere mindre utgravninger fram til 1967. Først da var hele klosteret fullstendig undersøkt.

Ruinene av Olavsklosteret ble fullrestaurert i 2011, og inngår som del av Ruinparken i Gamlebyen.

## Kulturminne
Olavsklosteret er et kulturminne og har nummer 22323 i Riksantikvarens kulturminnebase.
## Referanser


## Litteratur
* Alf Tore Hommedal: *Olavsklosteret i Oslo. Eit dominikanarkloster frå høgmellomalderen.* Fortidsminnesmerkeforeningens Årbok 1987 s. 129-54
* 

## Eksterne lenker
* 
*Dominikanerklosteret i Oslo, hos Katolsk.no
Oslo bispegård

**Oslo bispegård** ble oppført i 1623 på stedet som tidligere var Olavsklosteret i Oslo. Den nåværende bygningen ble oppført i nygotikk på 1880-tallet, etter tegninger av arkitekt Henrik Thrap-Meyer.

## Historikk
Oslo (Gamlebyen) har vært bispesete fra ca. 1070. Den eldste bispegården lå langs nordsida av Oslo torg, og like vest for Hallvardskatedralen. Fra omkring 1300 ble den utvidet med blant annet tårn og festningsmur, derav navnet Oslo bispeborg. (Oslo ladegård ble reist på ruinene av den gamle bispeborgen i 1725.) Fra 1554 har biskopen for Oslo bispedømme holdt hus i tilknytning til østfløyen av høymiddelalderens dominikanerkloster: Olavsklosteret. I 1623 ble Olavsklosterets østfløy ombygd til en mer moderne bispegård. Grunnet forfall ble bispegården lagt ut for salg i 1874. Da ingen kjøper meldte seg ble den revet i 1882 etter Stortingsvedtak. Middelalderdelen ble imidlertid bevart, og i 1883–84 ble den over avbildede bispegården oppført med østfløyen av klosteret som kjeller. I perioden 1999-2000 ble bispegården pusset opp innvendig, og veggene er nå malt i de opprinnelige fargene. I tillegg til å huse administrasjonen tilknyttet Oslo bispedømme, var bispegården biskopens pivatbolig til midt på 1980-tallet. Fra 1986 har Oslo bispegård i helhet vært lokalitet for den kirkelige administrasjon for Oslos biskop og bispedømmeråd.

## Interiør
### Hallen
Rett innenfor hovedinngangen, opp mot taket, henger en forgylt Mariaskikkelse fra biskop Anton Christian Bangs samlinger i 1897. De to store skinnstolene er en avskjedsgave til biskop Eivind Berggrav da han i 1937 sluttet som biskop i Hålogaland. I stolryggen er Trondenes kirke og Tromsø med midnattssol og måker som motiv utskåret i tre.
### Trappen
I trappeoppgangen henger Ellen Lenviks moderne gjengivelse av Akantus fra Søgne gamle kirke, anskaffet i forbindelse med oppussingen.
### Spisesalen
I spisesalen står en kopi av Johannes-hodet fra Nidarosdomen i en nisje (1957). På den ene veggen en kopi av Christian Krohgs maleri "Sovende barn". I taket henger en lysekrone fra Vækerø hovedgård.

## Kulturminne
Oslo bispegård er et kulturminne og har nummer 86159 i Riksantikvarens kulturminnebase.
## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Redaksjon

En **redaksjon** er den person eller gruppe av personer som bearbeider og ordner (redigerer) stoffet i et massemedium.

Ordet brukes også til å betegne det kontor hvorfra et massemedium redigeres.

## Aktiviteter og yrkesgrupper
I mange massemedier oppdeler man innholdet i redaksjonelt stoff, som redaksjonen står inne for, og annonser, som først og fremst annonsører, formidlingsbyråer og reklamebyråer står inne for. Men i Norge har den ansvarshavende redaktør personlig, juridisk og presseetisk, det fulle ansvar for alt innhold, både redaksjonelt stoff og reklame.

I massemedier ønsker redaksjonen som regel å verne om sin troverdighet og objektivitet og legger derfor stor vekt på at annonsørene ikke kan påvirke det redaksjonelle stoff og at reklame tydelig er identifisert som reklame. Prinsippene for dette er blant annet nedfelt i Redaktørplakaten, Vær Varsom-plakaten og Tekstreklameplakaten.

### Yrkesgrupper

Mediearbeidsplasser er forskjellig oppbygget. Der er dog tradisjon for at de fleste redaksjonelle medarbeidere også er journalister eller tidligere journalister, selv om de nå besitter en annen post.

Det typiske hierarki i en redaksjon har i spissen en ansvarshavende redaktør (i skriftlige medier kalt sjefredaktør), som har det juridiske ansvar og i visse tilfelle også det økonomiske ansvar. I større skriftlige medier har sjefredaktøren ofte flere andre sjefredaktører til å hjelpe seg. Herunder befinner seg en rekke andre redaktører eller redaksjonssjefer, som har ansvaret for de enkelte avdelinger og stoffområder. Til deres rådighet er journalistene og redaksjonssekretærene, hvor journalistenes oppgave er å få de enkelte historier hjem, mens redaksjonssekretærens ansvar er prioritering og utarbeidning av det samlede produkt, eventuelt i samarbeid med grafiske designere.

Langt de fleste aviser og tidsskrifter bruker også pressefotografer og bladtegnere. På mange mindre medier er der dog ingen fastansatte fotografer eller tegnere. I stedet kjøpes deres illustrasjoner fra billedbyråer eller som freelanceoppgaver.

## Referanser