Konjunktiv

**Konjunktiv** (latin *coniunctīvus*, av *coniungere*, «sammenbinde»; også kalt **subjunktiv**) er i mange språk et eget modus av verbet. Betydningen av konjunktiv varierer mellom språkene, men den uttrykker ofte f. eks. ønske, befalinger, mulighet, vurdering. Konjunktiv står i motsetning til indikativ som brukes om virkelige handlinger. I urindoeuropeisk fantes både konjunktiv og ønskeformen optativ, men i datterspråkene kom de ofte helt eller delvis til å falle sammen. Bare albansk, avestisk, gammelgresk, sanskrit og til en viss grad kirkeslavisk holdt konjunktiv og optativ fullstendig adskilt. Konjunktiv i de germanske og romanske språkene er utviklet fra urindoeuropeisk optativ.

## Konjunktiv i norsk

### I faste uttrykk

Nåtidskonjunktiv opptrer ofte i «fastfrossede» formelaktige ønsker i høytidelig språk som: ***leve''' kongen!, Gud '''bevare''' kongen og fedrelandet!, Gud '''velsigne''' deg og '''bevare''' deg! ''samt ''Herren '''være''' deg nådig''. Dessuten mye i bannskap: ''pokker '''ta''' deg'' (versus ''pokker '''tar''' deg'' som ikke er konjunktiv).

I høytidelig edsavleggelse kan også konjunktiv brukes, som i Kongeeden:
::«Jeg lover og sverger å ville regjere kongeriket Norge i overensstemmelse med dets konstitusjon og lover, så sant '''hjelpe''' meg Gud den allmektige og allvitende!»
Her er ''hjelpe'' en nåtidskonjunktiv.

I uttrykket «takk vere» på nynorsk («takka/takket være» på bokmål), er «vere» konjunktiv i nåtid og kan ikke skrives «vera», heller ikke i tekster med infinitiv på -a. På svensk, som bare har infinitiv på -a, heter det også «tack vare» (ikke «vara»).

=== Hypotetisk konjunktiv ===
Norsk danner hva man kan kalle en [[hypotetisk konjunktiv]] ved forskyvning av verbet i tid, for eksempel fra [[presens]] til [[preteritum]], noe som nødvendigvis må gjøres ettersom presens av å være her: «Hvis nå jeg er deg…» ikke er god norsk. Med presens måtte det i så fall bli noe slikt som: «Tenker jeg som du nå…» eller: «Er vi to enige nå,så…»
Det oftest forekommende er da:

«Hvis nå jeg var deg.»

Preteritum perfektum brukes også:
«Hvis nå jeg hadde vært deg…»

Likedan skjer det en tidsforskyvning ved bruk av [[modale hjelpeverb]], om enn utsagnet ikke kan betegnes som hypotetisk mer, snarere som et ønske eller et høflig utsagn. Men det må like fullt kunne betegnes som en konjunktiv:

«Vi ville gjerne gå nå.» «Kunne du nå være så snill å…»

==Konjunktiv i andre språk==
=== Svensk ===

I svensk dannes presens konjunktiv ved at verbstammen tilføyes endelsen ''-e''. Formen forekommer helst i høytidelig språk eller i [[idiom]]:

:***Varde** ljus!''
:***Leve*' Sverige!*

Preteritum konjunktiv forekommer kun i [[sterke verb]]. Også her er endelsen *-e*, men noen verb skifter også stammevokal. Flere av disse formene er i vanlig bruk, også i muntlig språk:

:*Om jag inte **vore** så trött skulle jag gå på bio!*
:*Om jag ändå **finge** tid til det!*

=== Tysk ===
Tysk har også både presens konjunktiv og preteritum konjunktiv, men man kaller de to formene konjunktiv I og II ettersom de ikke uttrykker [[Tempus|tid]].

Konjunktiv I dannes av infintivstammen og har endinger for person og tall. Noen få verb som *sein*, *haben*, *können*, *müssen*, *wissen* og *wollen* har konjuktivformer som er svært forskjellige fra indikativ. Konjunktiv I brukes i skriftlig tysk når man videreforteller en påstand:

:*Er sagte, dass du **gehst***. («Han sier at du går», indikativ: *Du **gehst***, «du går»)
:*Sie sagte, dass sie müde **sei***. («Hun sier at hun er trøtt», indikativ: *Sie **ist** müde*, «hun er trøtt»)

Konjunktiv I brukes også som ønskeform:

:*Es **lebe** der König!* («Leve kongen!»)
:*Dein Reich **komme**!* («Komme ditt rike!»)

Konjunktiv II dannes av samme stamme som preteritum indikativ, men med samme endinger for person og tall som konjunktiv I. Hvis det er mulig, får alle sterke verb, og noen svake, [[omlyd]] i stammevokalen. Regelmessige [[svake verb]] har ingen forskjell mellom preteritum indikativ og konjunktiv II, og da kan man bruke hjelpeverbet *würde* for å få fram betydningen. Konjunktiv II brukes til å uttrykke umulige eller usannsynlige hendelser:

:*Niemand ist so klug, als dass er alles **wüsste***. («Ingen er så klok at han vet alt.»)

Den brukes også som høflighetsform:

:***Hätten** Sie einen Moment Zeit? («Har De tid et øyeblikk?»)*

===Engelsk===
I engelsk brukes konjunktiv (eng. *subjunctive*) i større grad enn på norsk, og opererer med egne konjunktivformer. Herunder er formene for verbet «å være», «to be»:



For eksempel:

:«If I *'were** you, I would buy that tie» 
:«Hvis jeg **var** deg, ville jeg ha kjøpt det slipset»


I tillegg forekommer det også i fortellende setninger, men dette er ofte ansett for formelt språk: 

:«It is possible that the man **be** out of his mind»
:«Det er mulig at mannen **er** gal»

:«It is decided that the boy **stay** here»
:«Det er bestemt at gutten **blir/skal bli** her»

Formen benyttes gjerne i setninger som fremmer et krav:

:«The judge decides whether the man **be** sent to prison or not»
:«Dommeren bestemmer hvorvidt mannen **blir/skal bli** sendt til fengsel eller ikke»

:«I request that there **be** no delays»
:«Jeg ber om at det ikke **blir**<small><sup>1</sup></small> noen forsinkelser»

=== Italiensk ===
''Utdypende artikkel: [[Italiensk konjunktiv]]''

Konjunktiv opptrer i fire tider på italiensk: [[Presens]], fortid (''passato prossimo''), [[imperfektum]] og [[preteritum perfektum]]. Bruken i dagligtale varierer mellom regionene, og er mer uttalt i skriftlig språk.

==== Uavhengige setninger ====
Konjunktiv i uavhengige hovedsetninger er som regel formelpregede og formelt:<blockquote>''Vinca il migliore! - Måtte den beste vinne!''</blockquote>Imperfektum konjunktiv vil brukes ofte i setninger som signaliserer et urealistisk ønske, ofte startet av ordet ''se'' eller ''magari:''<blockquote>''Magari avessi soldi! - Hadde jeg hatt penger!''</blockquote>

==== Leddsetninger ====
Konjunktiv kan brukes i alle leddsetninger, men det er ingen regel at man skal bruke konjunktiv i leddsetninger. Spørsmålet om konjunktiv blir dermed større, og avgjøres av setningens betydning og ord og uttrykk som styrer konjunktiv.

Det brukes som regel konjunktiv i blant annet følgende tilfeller:

* Uttrykk av meninger
* Ønsker og vilje (se [[optativ]])
* Antagelser, tro og håp
* Krav, aksept, påbud, forbud, tillatelse
* Frykt

===Fransk===

:''Utdypende artikkel: [[Fransk konjunktiv]]''

På [[fransk]] finnes konjunktiv i fire former: ''présent, passé, imparfait ''og ''plus-que-parfait''. De to sistnevnte er stilistisk klart markerte og begrenset til en høytidelig, litterær skriftform, og forekommer særlig i 3. person.

====Optative setninger====

Konjunktiv på fransk forekommer i optative setninger som på norsk:
*Leve kongen! →Vive le roi !
*Gud velsigne deg! →Dieu te benisse !
*Måtte gud være med deg! → Que dieu soit avec toi !

====Fortellende leddsetninger====

Konjunktiv brukes også i fortellende leddsetninger:

1. At-setninger innledet av ''que'' (''at'') – som «Il est préférable ''que'' j**aille*». Det er ofte sannsynligheten uttrykt av verbet, adjektivet eller adverbet i setningen før *que* som styrer hvorvidt det skal være konjunktiv eller ikke. 

2. Dersom verbet, adjektivet eller adverbet uttrykker sikkerhet eller stor sannsynlighet, blir verbet etter *que* bøyd i indikativ. For eksempel:<br />
: «Il *'est certain** que je ''peux'' le faire». (Det er **sikkert** at jeg ''kan'' gjøre det)

3. Hvis setninger som uttrykker sikkerhet står i negativ form, brukes konjunktiv mye oftere:<br />
: «Il **n'est pas certain** que je ''puisse'' le faire» (Det er **ikke sikkert** at jeg ''kan'' gjøre det). 

4. Dersom verbet, adjektivet eller adverbet uttrykker lite eller ingen sannsynlighet, brukes også gjerne konjunktiv:<br />
: «Il est **peu probable** que je ''puisse'' le faire» (Det er **lite sannsynlig** at jeg ''kan'' gjøre det).

5. Det brukes gjerne konjunktiv når setningen uttrykker ønske, vilje, nødvendighet, følelse, subjektiv vurdering eller tvil. For eksempel:<br />
: «Elle **souhaite** que nous ''puissions'' être jeunes éternellement.» (Hun **ønsker** at vi ''kan'' være unge for evig)


**Obligatorisk med indikativ**: ''affirmer, assurer, dire'' (når det er snakk om en erklæring), ''espérer, être certain, penser'' (brukt i bekreftende setninger)

For eksempel:<br />
:''J'éspere que tu **as** bien dormi.'' (Jeg håper at du **har** sovet godt.)
:''Il dit qu'il **fait** beau aujourd'hui.'' (Han sier at det er fint vær i dag./lit. Han sier at han **gjør** pent i dag.)


**Obligatorisk med konjunktiv**: ''attendre, décider, décréter, dire'' (når det brukes for å fremsette en nødvendighet for noe), ''défendre, douter, être nécessaire, être possible, exiger, falloir, interdire, ordonner, préférer, souhaiter''

For eksempel:<br />
:Je doute qu'il **vienne** demain.(Jeg tviler på at han **kommer** i morgen.)
:Nous préférons que vous le fassiez. (Vi foretrekker at De/dere **gjør''' det.)

## Referanser


## Litteratur
*
*
*
*