Haugianisme

:*Se også maleriet [[«Haugianerne»]]
*'Haugianismen** (eller **Hauges venner*') er en norsk kristen [[lekmannsbevegelse]] som var sterkest tidlig på 1800-tallet, og som opprinnelig ble forkynt av lekmannen [[Hans Nielsen Hauge]]. Tilhengere ble kalt haugianere og bestod for det meste av bønder. Bevegelsen påvirket norsk samfunnsliv i betydelig grad. Av myndighetene ble den ansett som en trussel, og Hauge ble arrestert en rekke ganger.

Bevegelsen gikk på 1900-tallet i hovedsak inn i [[Det norske lutherske Indremisjonsselskap]], som fra 2001 inngår i [[Normisjon]].

== Opphav ==
[[Hans Nielsen Hauge]] (1771-1824), bondesønn fra [[Tune]] i Østfold, fikk [[5. april]] [[1796]] en [[åpenbaring]] der han ble kalt til å «*bekjenne Herrens navn for menneskene og formane dem til å omvende seg.*» Dette ble starten på haugianismen. 

Hauge forfattet flere skrifter og reiste rundt i Norge som lekpredikant. Etter hvert fikk han stadig flere tilhengere, som ble kalt haugianere etter predikantens etternavn.

På Hauges tid gjaldt [[konventikkelplakaten]], en lov fra 1741 som forbød lekfolk å drive forkynnelse og holde religiøse forsamlinger («[[konventikler]]»). Hauge mente derimot at [[den norske kirke]] ikke forkynte den kristne læren rett, og med utgangspunkt i [[Luther]]s tanker om det allmenne prestedømmet, mente han at hvem som helst hadde rett til å forkynne [[Gud]]s ord. Dette førte til at Hauge flere ganger ble arrestert, og tilbrakte flere år i [[tukthus]].

== Haugianismens lære ==
Haugianismen tok sikte på omvendelse og helliggjørelse. I de kristne lærespørsmålene var Hauge [[ortodoks]] (opprinnelig) [[luthersk]], og tolket den lutherske læren svært strengt. Hauge forkynte at det å gjøre gode gjerninger var det viktigste med troen. Det ble altså lagt stor vekt på praktisk arbeid. Haugianismen tok utgangspunkt i en [[pietistisk]] kristendomsforståelse. Dette var en alvorlig og inderlig form for religionsutøvelse. Bare dersom man  følte en dyp og ektefølt anger over [[synd]]ene sine, kunne man ha håp om [[frelse]]. Når man så var omvendt til «sann kristendom», måtte man holde seg på den smale sti. Sanselig nytelse og verdslige gleder kunne gi urene tanker og føre en bort fra Gud. Man måtte vurdere konsekvensene for livet i det hinsidige i alt man foretok seg i det jordiske livet.

[[Guds nåde]] avhang i haugianernes øyne av et personlig forhold til Gud, der man løste seg fra denne verden og fokuserte på Gud. De distanserte seg fra andre ved å bryte med nedarvet samværsskikk og vanlige uttrykk for livsglede. Haugianerne danset ikke, felen anså de for «djevelens instrument», og fra 1850 nektet de attpåtil å ta seg en dram, enda denne tradisjonelt ble regnet som Guds gave. Haugianerne dannet en sluttet front mot og avvisning av denne verdens gleder. Før sin død rådet likevel Hauge «vennene» til å motta av presten det hans [[embete]] medførte, og haugianerne tok til seg dette rådet og mottok sakramentet fra presten, selv når de mente at han personlig var uverdig til sitt embete. Haugianerne begrenset også sin forkynnelse til «formaning», heller enn «lære», og bibeltolkning overlot de til presten, som på møtene deres fikk ordet når han leste høyt fra [[preken]]samlinger.

== Haugianerne ==
På 1800-tallet var tre norske folkebevegelser med utspring i bondesamfunnet merkbare: Haugianerne, [[thranitterbevegelsen|thranittene]] og [[bondevennene]]. Haugianerbevegelsen var den eldste og oppstod på slutten av 1700-tallet som et opprør mot datidens geistlighet og byenes handelsprivilegier. Haugianerne var både et arbeids- og trosfellesskap, et vennesamfunn der medlemmene støttet hverandre både religiøst og økonomisk. Hauge utpekte lokale religiøse ledere av begge kjønn, og gav retningslinjer for den religiøse virksomheten. Innenfor bevegelsen ble det også lagt til rette for [[arrangerte ekteskap]]. Hauge skaffet pengestøtte og [[borgerbrev]] så medlemmene kunne drive [[næringsvirksomhet]], først og fremst [[sagbruk]] og [[papirfabrikk]]er, eller handel. 

Thranitter og bondevenner organiserte seg i formelle foreninger med et sentralt lederskap, slik vi er vant med. Haugianerne derimot hadde ingen egentlig organisering, men fungerte ved hjelp av et nettverk som dekket store deler av landet. I områder der de var mange nok, stiftet Hauge «vennesamfunn», ikke formelle foreninger med innmelding og kontingent, men en type lag ledet av såkalt «eldste», som på tross av navnet tvert om ofte var <u>unge</u> menn. Han var ikke opptatt av at de skulle være lokalkjente. Tvert om drev han utplassering av de flinkeste av tilhengerne sine, dit han mente de kunne gjøre mest nytte for seg. Slik sendte han [[Ole Svanøe]] fra [[Ål]] til [[Nordfjord]] for å drive det store [[Svanøy hovedgård|Svanøy-godset]] som Hauge hadde kjøpt opp. Hans Bacherud ble sendt fra [[Hedmark]] til [[Kristiansand]], der Hauge i 1803 startet trykkeri som skulle utgi skriftene hans. Trykkeriet skulle drives av Chr. Grøndahl som Hauge hadde sendt til [[København]], der han ble utdannet til [[boktrykker]]. Hauge var datidens norske forfatter med størst utbredelse, med 33 utgitte bøker, samt skrifter i 200.000 eksemplarer, den gang den norske befolkning talte 850 000. I [[Eiker]] fikk Hauge i gang papirmølle på Fredfoss, og sin bror Mikkel Hauge til å drive den. I Eiker og Hallingdal møtte Hauge ellers merkbar motstand fra politi og presteskap, en gang satt han fengslet noen dager i [[Hokksund]].

[[Johan Nordahl Brun|Biskop Nordahl Brun]] i Bergen mistenkte ikke Hauge for å være til fare for staten, men beskrev ham som «*intet mindre enn en bokholder for en såkalt samfunnskasse...I en tid av mindre enn et halvt år kjøpte de Svanøy for 12&nbsp;000 riksdaler, Strusshamn med kirke for 11.000 riksdaler, et skip for 3&nbsp;000 riksdaler, for uten atskillige jekter...Hvor alle disse penger kommer fra, begriper ingen.*» Vendepunktet kom da en av Hauges skippere ble tatt i 1804 for å ha drevet handel ved [[Senja]] uten privilegium. Spesielt handelsstanden i Bergen mislikte denne konkurransen. Nå ble haugianernes aktiviteter underkastet offentlig granskning. Hauge selv hadde vært arrestert ti ganger på sine reiser. Andre lekpredikanter ble også arrestert som løsgjengere, slik at de kunne straffes etter forordningen om tjenestetvang og konventikkelplakaten. Hauge ble aldri dømt for bedrageri eller organisering av økonomisk fellesskap, men et tett samarbeid haugianerne imellom må ha eksistert. Så sent som i 1860 pågikk en [[polemikk]] i *Norsk Kirketidende* der ledende haugianerne prøvde å tilbakevise slike påstander fra en jurist. Penger ble også overført gjennom innbyrdes giftermål, siden haugianere ofte giftet seg med hverandre og dermed dannet [[allianse]]r, og da de var svært driftige, forrentet fortjenesten seg raskt. 

Haugianerne var hovedsakelig bønder, og fantes over hele Norge, men bevegelsens sentra var Eiker, Drammen, Stavanger og Bergen. [[Sara Oust]] fra [[Vingelen]] i Nord-Østerdal møtte bevegelsen for første gang da hun jobbet på [[Røros Kobberverk]] i 1799. Hun blir omtalt som kanskje den mest kjente og avholdte av pionér-predikantene. Tre av [[eidsvollmennene]] i [[riksforsamlingen på Eidsvoll]] i 1814 - [[John Hansen Sørbrøden]], [[Christopher Borgersen Hoen]] og [[Ole Rasmussen Apeness]] - var haugianere. Hoen ble senere en drivkraft bak opphevelsen av [[konventikkelplakaten]] i 1842. 

Ifølge professor [[Fritz Hodne]] skapte Hans Nielsen Hauge mer enn 7&nbsp;000 arbeidsplasser, og hans følgere utgjorde ett av 1800-tallets største og meste effektive næringsnettverk for mindre og mellomstore bedrifter. Hauge finansierte sine prosjekter ved hardt arbeid og lån, spesielt fra kjøpmenn på [[Bryggen i Bergen]]. Dette innebar stor risiko; den gang var det vanlig å stille minst halvparten av forretningskapitalen som egenkapitel - mens Hauge opererte med mindre enn fire prosent, jfr gjennomgang av regnskapene hans fra rettssaken mot ham 1804-14. 

Antallet kan ha vært mellom 30&nbsp;000 og 50&nbsp;000 i løpet av 1830-tallet. Med haugianernes intellektuelle og materielle ressurser, visste de å gjøre seg gjeldende også i områder der de var få. [[Ole Gabriel Ueland]] ble innvalgt av haugianerne, sammen med viktige haugianerbønder som [[Mikkel Nilsson Grendahl]] og mange andre. Bondepolitikerne var enten haugianere eller påvirket av dem. I lokalpolitikken satt haugianere ofte i [[formannskap]] eller ordførerstillinger, slik som lekpredikanten Knut Henriksen Dybsjord (1809-66) som ble ordfører i Ål og Hol i 1850. I 1815 hadde myndighetene opphørt å tenke på haugianerne som en trussel, og da [[Det Norske Bibelselskap]] ble stiftet i 1816 av prester og lekfolk, ble både Hauge og andre ledere i bevegelsen med. Teologiprofessor [[Svend Borchmann Hersleb]] og Hauge ble etter hvert nære venner. Biskop [[Claus Pavels]] refererte til en prest som hadde uttalt om haugianerne at «*deres religiøse svermerie er ophørt og gaaet over til gavnlig virksomhed, men...frygter...at de herefter ville udgjøre en politisk sect, der vil gjøre sig til det princip at nedtrykke embedsclassen*».

På den tid møtte haugianerne sterk motstand fra andre lekmannsbevegelser, slik som «de sterkt-troende», ledet av [[Knud Spødervold]], som i tillegg angrep [[kveker]]e, [[grundtvigianer]]e, statskirkeprester og [[herrnhuter]]e. Også mystikeren [[Hans Feigum]], som opprinnelig selv var haugianer, kritiserte dem for deres opptatthet av handel og fortjeneste.

Ett eksempel på haugianernes fremdrift er [[Ole Andreas Devold]] på Sunnmøre, som fikk opplæring i [[trikotasje]] og tekstilfarging av Hauge selv. Dermed var familien Devold rustet for å starte en av Norges mest fremtredende [[tekstilfabrikk]]er i 1853. Familien tok samfunnsansvar, og fikk bygd [[arbeiderbolig]]er av god kvalitet, sykestue, kirke og [[bedehus]]. De innførte [[arbeidsledighetstrygd]] og [[alderstrygd]] mange tiår før [[arbeiderbevegelse]]n fikk igjennom dette på landsbasis. Bare noen år etter at [[Thomas Edison]] fant opp lyspæren, ble det montert 125 lyspærer i Devolds veveri. I 1868 flyttet Devold produksjonen fra [[Ålesund]] til [[Langevåg]], der han ikke bare bygde en fabrikk, men også en av Norges første [[kraftstasjon]]er i 1883. Her hadde turbinen 70 hestekrefter og likestrømsgenerator som sørget for belysning i veveriet, det første elektriske lyset på Sunnmøre.

Fra 1840-årene ble den moderne [[indremisjon]]s- og misjonsbevegelsen grunnlagt, og haugianerne gikk etter hvert opp i denne.
== Haugianere i Stortinget ==

* [[Søren Jørgensen Aandahl|*Søren* Jørgensen *Aandahl*]]
* [[Johannes Aarflot]]
* [[Kiddel Torkildsen Aarstad]]
* [[Peter Andersen|Peder Andersen]]
* [[Ole Rasmussen Apeness]]
* [[Andreas O. Berger]]
* [[Gunnar Birkeland]]
* [[Ole Brandt]]
* [[Nils Trulsen Bru]]
* [[Anders Corneliussen]]
* [[Christen Borgersen Dahler]]
* [[Hans Borgersen Dahler]]
* [[Ole Thorgrimsen Fennefoss|Olav Torgrimson Fennefoss]]
* [[Ingebrigt Ingebrigtsen Flønæs]]
* [[Olaus Borgersen Fjeringstad]]
* [[Kristian Fougner (1817–1896)]]
* [[Frederik Baltazar Fraas]]
* [[Ole Karl Frøysøye]]
* [[Brynjel Andersen Gjerager]]
* [[Gerhard Meidell Gerhardsen (1848–1912)]]
* [[Mikkel Nilsson Grendahl]]
* [[Hans Hansen Grimelund]]
* [[Ole Paulssøn Haagenstad]]
* [[John Johnsen Harildstad]]
* [[Lars Hektoen]]
* [[Borger Chr. Hoen]]
* [[Christopher Borgersen Hoen]]
* [[Lorentz Holmgren]]
* [[Diderik Iversen Tønseth]]
* [[Erik Johnsen (1805–1867)]]
* [[Hans Johnsen]]
* [[Johan Christian Johnsen]]
* [[Ole Andreas Krogness (politiker)|Ole Andreas Krogness]]
* [[Osmund Andersen Lømsland]]
* [[Ole Halvorsson Mjelva]]
* [[Ole Pedersen Moe]]
* [[Peter Moe]]
* [[Ingebret Svendsen Mossige]]
* [[Svenn Ingebretsson Mossige]]
* [[Ingebrigt Nordbye]]
* Nordbye, Ole J (1782–1824)
* [[Torger Halvorsen Næss]]
* [[Ole Christian Andersen Nøstvig]]
* [[Halvor Halvorsen Ophuus]]
* [[Thorbjørn Gundersen Sandvig]]
* [[Ole Soelberg]]
* [[Ole Andreas Steen]]
* [[Haakon Johannesen Storsteen]]
* [[Samson Toresson Stueland]]
* Svanøe, Christopher O (1810–1887)
* Svanøe, Ole Torgersen (1781–1854)
* [[Henrik Svensen|Henrik Svendsen]]
* [[Lars Svendsen (stortingsmann)]]
* [[Ingebrigt Haldorsen Sæter]]
* [[John Hansen Sørbrøden]]
* [[Lars Jacobsen Thingnæsset]]
* [[Notto Jørgensen Tvedt]]
* [[Ole Gabriel Ueland]]
* [[Hans Arnesen Urdahl]]
* Vaalen, John Svendsen (1818–1893)

== Haugianere i kulturen ==
Haugianismen har også satt spor i kunst og kultur. Mest kjent er kanskje [[Adolph Tidemand]]s maleri [[«Haugianerne»]] fra 1848. Bevegelsen er også tema i flere av [[Alexander Kielland]]s romaner, spesielt *Skipper Worse* (1882). Hauges liv ble også dramatisert i den norske spillefilmen *Hans Nielsen Hauge'' i 1961.

## Se også
* Kristiansands Stiftavis og Adresse-Kontors Efterretninger

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Lekmannsrørsla, artikkel hos Norgeshistorie.no