Emmeline Pankhurst

**Emmeline Pankhurst** (født *Emmeline Goulden* den 15. juli 1858 i Manchester i England, død 14. juni 1928 i London) var en britisk politisk aktivist og leder av den britiske suffragettebevegelsen, en militant fløy i kvinnestemmerettsbevegelsen i Storbritannia, som stod i motsetning til den etablerte kvinnestemmerettsbevegelsen, kalt suffragistene. Hun grunnla og ledet den militante organisasjonen Women’s Social and Political Union (WSPU), som gjorde seg bemerket, særlig i media, gjennom det de selv beskrev som et «terrorvelde» med brannstiftelser, hærverk og legemsbeskadigelse, og som ifølge Pankhurst satte seg fore å «gjøre England og alle sider av livet i England usikkert og utrygt».

WSPU var svært uglesett blant de etablerte kvinnestemmerettsorganisasjonene i Storbritannia, samlet i National Union of Women’s Suffrage Societies, som begynte å kalle seg «Law-Abiding Suffragists» for å ta avstand fra suffragettene. Deres leder Millicent Fawcett – Gina Krogs store forbilde – mente suffragettene bare ødela for kampen for kvinners stemmerett og sørget også for at WSPU ble nektet medlemskap i Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen, moderorganisasjonen til Norsk Kvinnesaksforening. Under første verdenskrig ble WSPU preget av en stadig mer nasjonalistisk, krigsvennlig, autoritær og høyreradikal kurs. WSPU nedla da sitt tidsskrift *The Suffragette*, som i 1915 ble erstattet av tidsskriftet *Britannia*, som i stedet for stemmerett og kvinnesak primært hadde et nasjonalistisk program. Det skjedde som følge av at Pankhurst ble mer opptatt av høyreorientert politikk enn kvinnekamp i senere år, og at organisasjonen ble styrt egenrådig av henne og hennes døtre. WSPU mistet da betydning og medlemmer, og ble lagt ned. I årene som fulgte gikk Pankhurst i foredrag blant annet inn for eugenikk eller «rasehygiene», ble med i det konservative partiet og brukte sine siste år på å kjempe mot «bolsjevismen», som hun nå så som den største trusselen.

I populærfeministiske fremstillinger har Pankhurst fått en stor rolle, som skiller seg betydelig fra hvordan hun ble oppfattet i samtiden, også i kvinnebevegelsene. Kvinnehistorikeren Jo Vellacott har bidratt til å korrigere det hun beskriver som en skjev fremstilling av den britiske kvinnestemmerettsbevegelsens historie, og har vist hvordan den mer stillferdige innsatsen til den demokratisk-konstitusjonelle kvinnestemmerettsbevegelsen ledet av Fawcett – suffragistene – i populærhistoriske/populærfeministiske fremstillinger ufortjent kom i skyggen av de «militante» aktivistene, suffragettene.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Hun ble født som Emmeline Goulden i Manchester-forstaden Moss Side. Selv om fødselsattesten angir noe annet, anså hun at hennes fødsel skjedde en dag tidligere, på Frankrikes nasjonaldag (hun kjente et slektskap med de kvinnelige revolusjonærer som stormet Bastillen.

Familien hun ble født inn i var gjennomsyret av politisk agitasjon i generasjoner. Hennes mor, Sophia Jane Craine, stammet fra Isle of Man, og regnet blant sine forfedre menn som var blitt anklaget for sosial uro og bakvaskelser. Hennes far, Robert Goulden, kom fra en beskjeden handelsfamilie i Manchester med sin egen bakgrunn av politisk aktivitet. Hans mor arbeidet med Anti-Corn Law League, og Emmeline Gouldens farfar var nærværende ved Peterloomassakren da kavaleri angrep og brøt ned en folkemasse som krevde parlamentsreform.

Deres første sønn døde ved to års alder, men foreldrene fikk ytterligere ti barn og Emmeline var den eldste av fem døtre. Kort etter hennes fødsel flyttet familien til Seedley, i utkanten av Salford, der hennes far hadde medvirket til å grunnlegge en liten bedrift. Robert Goulden var aktiv i lokalpolitikken, og satt i flere år i kommunestyret i Salford. Han var også tilhenger av teaterorganisasjoner, deriblant *Manchester Athenaeum* og *Dramatic Reading Society*. Han eide et teater i Salford i flere år, der han spilte hovedrollene i flere stykker av William Shakespeare. Emmeline Goulden fanget opp en interesse for drama og teater fra sin far, og skulle senere dra nytte av dette i sin aktivisme.

### Politisk engasjement

I 1879 giftet hun seg med advokaten Richard Marsden Pankhurst. Hun hadde skrevet *Married Women's Property Act* (1870 og 1882) og var allerede tilhenger av stemmerettsbevegelsen.  I 1889 grunnla hun Women's Franchise League. Hun ble enke i 1898, men fortsatte å kjempe. I 1903 grunnla hun den mer kjente Women's Social and Political Union. Det var en militant bevegelse. Annie Kenney, suffragette-«martyren» Emily Davison og komponisten Ethel Smyth var blant de andre medlemmene. Døtrene Christabel og Sylvia sluttet seg også til bevegelsen. Senere kom det til å få stor betydning for dem.

Pankhurst ble flere ganger arrestert og satt i fengsel på grunn av sin oppførsel. Men ettersom hun var så profilert, ble hun ikke straffet like hardt som andre suffraggetter. Det var ikke alle som var like begeistret for strategiene hennes. Flere splittelser i stemmerettsbevegelsen skjedde som følge av dem.

Selvbiografien *My Own Story* ble utgitt i 1914. Ved sin død hadde hun oppnådd sitt mål om å gi britiske kvinner stemmerett.

## Ettermæle
Hun ble i sin samtid sterkt kritisert for sin militante taktikk, også innen kvinnebevegelsene, og historikerne er delt i synet på hvor effektivt det var, men hennes aktivitet som helhet har i mange fremstillinger særlig i ettertiden blitt omtalt som avgjørende for at kvinner fikk stemmerett i Storbritannia.

I 1999 navnga magasinet ''Time'' Emmeline Pankhurst som en av de 100 viktigste personer på 1900-tallet grunnet at «hun formet ideen om kvinner i vår tid; hun rystet samfunnet inn i et nytt mønster hvor det ikke var noen vei tilbake.»

Kvinnehistorikeren Jo Vellacott har bidratt til å korrigere det hun beskriver som en skjev fremstilling av den britiske kvinnestemmerettsbevegelsens historie, og har vist hvordan den mer stillferdige innsatsen til den demokratisk-konstitusjonelle kvinnestemmerettsbevegelsen ledet av Gina Krogs store forbilde Millicent Fawcett og NKFs britiske søsterorganisasjoner – suffragistene – i populærhistoriske/populærfeministiske fremstillinger ufortjent kom i skyggen av de «militante» aktivistene, suffragettene. Vellacott skrev i 1987: 

## Referanser


## Litteratur
* Bartley, Paula (2002): *Emmeline Pankhurst.* London: Routledge, ISBN 0-415-20651-0.
* Fulford, Roger (1957): *Votes for Women: The Story of a Struggle.* London: Faber and Faber Ltd, 
* Holton, Sandra Stanley (1996): *Suffrage Days: Stories from the Women's Suffrage Movement.* London: Routledge, ISBN 0-415-10942-6.
* Kamm, Josephine (1961): *The Story of Mrs Pankhurst.* London: Methuen, .
* Liddington, Jill & Norris, Jill (1978): *One Hand Tied Behind Us: The Rise of the Women's Suffrage Movement.* London: Virago Limited, ISBN 0-86068-007-X.
* Marcus, Jane, red. (1987): *Suffrage and the Pankhursts.* London: Routledge & Kegan Paul, ISBN 0-7102-0903-7.
* Pankhurst, Christabel (1959): *Unshackled: The Story of How We Won the Vote.* London: Hutchinson & Co., .
* Pankhurst, Emmeline (1979): *My Own Story.* 1914. London: Virago Limited, ISBN 0-86068-057-6.
* Pankhurst, E. Sylvia (1931): * The Suffragette Movement.*. New York: Kraus Reprint Co., 1971. .
* Phillips, Melanie (2004): *The Ascent of Woman: A History of the Suffragette Movement and the Ideas Behind It.* London: Abacus, ISBN 0-349-11660-1.
* Pugh, Martin (2001): *The Pankhursts.* London: Penguin Books, ISBN 0-14-029038-9.
* Purvis, June. *Emmeline Pankhurst: A Biography.* London: Routledge, 2002. ISBN 0-415-23978-8.
* Purvis, June & Holton, Sandra Stanley, red. (2000): *Votes for Women.* London: Routledge, ISBN 0-415-21459-9.
* West, Rebecca (1982): «A Reed of Steel» i: Marcus, Jane, red.: *The Young Rebecca: Writings of Rebecca West 1911–17.* New York: The Viking Press, ISBN 0-670-79458-9.

## Eksterne lenker
* 
* 
* Emmeline Pankhurst hos *Flickr Commons*
* Emmeline Pankhurst hos *Time 100: The Most Important People of the Century*
* «Llanelli Community Heritage: Emmeline Pankhurst in Llanelli» , *Leading suffragette*. 1. januar 2001.