Ola Brenn

«***Ola Brenn***» er et skillingstrykk som har vandret i mange varianter på folkemunne i Østerdalen. Ola Brenn var fra Stor-Elvdal. Han var med i krigen mot Sverige 1807-1814, og han var den som tente på krigsvarden på Tronkberget siste gang i 1812.

## Teksten

**1.**Det rei in gud som han var galen
fra Åmot og nordover Storædalen,
småstein sprute og skomtappa valt
hesten vart båte brøten og halt.

**2.**Det var såmmå kvellen på Evenstad
det banke på glasa i kammersa,
det banke båte lenge og vel
da spør inn gubbe: Hør er det på jæl.

**3.**Det er brev og bø i fra Hegermann
svensken nærmer seg Nørjes land.
Det er grett å væta hør han tenkjer på,
stå opp herr lensmann læt bøstikka gå.

**4.**Gubben sto opp det var lensmann sjøl,
in kjempe in rusk tå in østerdøl,
med større forstand enn kjemper pla ha
slik var det han presten Wergeland sa.

**5.**Han vekte drengom han sendte døm ut
med bø åt hør eneste storælsgut.
Ma siste drengen rei sørover jola
sette gubben seg stillt ved bola.

**6.**Reist er Norges gamle kongestol
nå rann døm før'n at disse sterke ord
enige og tro til Dovre fell
å ja ma'n såg på Rognvola ikveld,
der låg ho så brei og så trygg og blå
tykte han det rope hundre ovanfrå.

**7.**Gud signe døm som får bø i natt
mange kjem ailler åt Storældaln att,
min det vart skreve på Eidsvoll lyt stå
og kara frå Ældaln stoler je på.

**8.**Og Evenstadguta døm rei og rei
utøver bygda på hør sin vei,
det dundre på dørom det banke på glasa
gampa skalv og guta dom pasa.

**9.**Og følke vakne i grend etter grend
ved midnattsleite var guta på Brenn,
der var det han Ola som skulle i vei
han spratt tur senga og kledde på seg.

**10.**Den fyrste tanken som gjennom han fór,
var ne: Hør skær det nå bi me'a mor.
der kom a alt inn gjønnom kåvådøra
i rene væla hør er om å gjøra.

**11.**Der kommer beskjed mor skær møte på linna
skær hefte bort følk au midt i vinna,
du skjønner det er nødd om å bi råd
han Nils bort i Rosven får stå føre nå.

**12.**Se militæra har støtt slik hast
får sjå tel je kjem meg i veien trast,
du mor du får sta legge smør i ørsja
og je får finne fram sekken og børsa.

**13.**Du Ola det er nå full aller kri
nei da mor min du vet det kan bi,
min kom hau mor ma du går på bua
å ta med deg innatt na uniformslua.

**14.**Klokka fire sto han Ola med sekken på
så var det å seie farvel å gå,
ja nå får du læva så vel da mor
kom hau å senn et bar bekksømskor.

**15.**Å Ola, Ola, hør ska je nå tenkje
her bir je åleine i stakkars enkje.
Med in tongbrukt gard og farlause bon
og nå ska je miste min eldste son.

**16.**Du veit det Ola du e tong å miste
ho begynt å gråte ho gret så a riste,
skulle du døy i krigen nå Ola
så kjøm døm til å kjøre meg at åt jola.

**17.**Gråt itte mor det lyt vara som det er,
hadde je døm ute på garden her
alle de svenskom som fell på meg
skulle jeg trast var innat åt deg.

**18.**Så vart det kri ja, å han Ola var me
han tok nok sine, og vel så det,
børsa si eia den fekk han nå ha
før den tykte han Ola gikk så bra.

**19.**Small det så flaut det som oftest blod
ja engong fortæl dom det stufte to,
obersten sa: Med hundre som han
gikk jeg midt gjennom Sveriges land.

**20.**Han Ola fekk to til å la åt seg
så gikk han i spissen og gjorde veg,
og speltes sommertie retrettmarsj
var han Ola sist ma døm gikk tilbars.

**21.**Hain Ola Brenn i fra Storældaln
bar Storædalsnavnet ut i væln.
Med større ære hel nån har gjort
og deffør skar'n itte glømmes bort.

**22.**Ola Evenstad, Ola Brenn
Olekarer frå hør si grend.
Frå Setre og Sollin til Negard og Stai
it hurra for døm og for syttande mai.


## Kilder
*De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983