Suffragette

:*Må ikke forveksles med [[suffragist]] eller [[kvinnelig stemmerett]] generelt*

**Suffragette** betegnet i Storbritannia fra 1908 medlemmer av organisasjonen Women's Social and Political Union (WSPU), en radikal og også i kvinnebevegelsen omstridt og i mange kretser svært uglesett organisasjon som kjempet for kvinnelig stemmerett gjennom direkte aksjon og sivil ulydighet, og etter hvert også gjennom terror.

Begrepet ble lansert som et nedsettende begrep i bevisst kontrast til det eldre, etablerte og mer generelle begrepet suffragist, som betegnet den tradisjonelle og moderate kvinnestemmerettsbevegelsen som arbeidet for lovreformer gjennom parlamentariske kanaler og kontakt med politikere. WSPU ble ledet og strengt kontrollert av Emmeline Pankhurst og hennes døtre, og var en organisasjon bare for kvinner, i motsetning til mange andre stemmerettsorganisasjoner som også omfattet menn. Organisasjonen var en motpol til den moderate suffragistorganisasjonen National Union of Women's Suffrage Societies (NUWSS), som den hadde et svært antagonistisk forhold til. NUWSS' leder og den moderate suffragistbevegelsens viktigste lederskikkelse Millicent Fawcett mente suffragettene ødela for kampen for kvinners stemmerett, og sørget for at WSPU ble nektet medlemskap i Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansen (Norsk Kvinnesaksforenings moderorganisasjon). NUWSS begynte også å omtale seg selv og andre suffragister som «law-abiding» i kontrast til suffragettene.

WSPU utviklet seg under første verdenskrig i en nasjonalistisk, krigsvennlig, stadig mer autoritær, imperialistisk og høyreradikal retning, og nedtonet kvinnekampen. WSPU nedla da sitt tidsskrift *The Suffragette*, som i 1915 ble erstattet av tidsskriftet *Britannia*, som i stedet for stemmerett og kvinnesak primært hadde et nasjonalistisk program. Den nye kursen ble bestemt av familien Pankhurst, mot noen av medlemmenes vilje. Det førte til at organisasjonen mistet betydning og ble lagt ned. Emmeline Pankhurst tok i mange foredrag i årene som fulgte til orde for eugenikk eller «rasehygiene», ble med i det konservative partiet og brukte sine siste år på å kjempe mot «bolsjevismen». Kvinnehistorikeren Jo Vellacott har bidratt til å korrigere en skjev fremstilling av den britiske kvinnestemmerettsbevegelsens historie, og har vist hvordan den mer stillferdige innsatsen til den demokratisk-konstitusjonelle kvinnestemmerettsbevegelsen ledet av Millicent Fawcett – suffragistene – i populærhistoriske/populærfeministiske fremstillinger ufortjent kom i skyggen av de «militante» aktivistene, suffragettene.

I 1908 tok WSPU lilla, hvitt og grønt som farger, også kalt «suffragettefargene» eller «suffragetteflagget». Disse stod i motsetning til NUWSS' farger (rødt, hvitt og grønt) og også til Den internasjonale kvinnestemmerettsalliansens farger (gull og hvitt) som liberale suffragister i USA hadde brukt siden 1860-årene. Gjennom sitt eget flagg skilte de seg dermed ut fra den etablerte og reformistiske kvinnestemmerettsbevegelsen. Siden har suffragettebevegelsens farger vært brukt av ulike grupperinger, men har i det 21. århundre blitt mest kjent som farger for den organiserte antitransbevegelsen, som ofte har påberopt seg suffragettenes militante tradisjon. Også blant radikalfeminister mer generelt har det vært vanlig å påberope seg et slektskap spesifikt med suffragettene – heller enn de liberale suffragistene – selv om suffragettene stod langt fra moderne radikalfeminisme og i senere år endte opp langt ute på høyresiden.

## Historie

I 1906 skapte en reporter som skrev i *[[Daily Mail]]* begrepet suffragette for WSPU, avledet fra suffragist (enhver person som talte for stemmerett), for å forringe kvinnene som gikk inn for kvinnelig stemmerett. Militantene omfavnet det nye navnet, og tok det til og med i bruk som tittelen på avisen utgitt av WSPU. Suffragette brukes i motsetning til det bredere og mer generelle begrepet suffragist. Forskjellen på begrepene er at suffragettene var en bestemt radikal gruppering i Storbritannia som brukte sivil ulydighet og andre «militante» aksjonsformer, mens suffragist var et mer generelt begrep for forkjempere for kvinners stemmerett både i Storbriannia og andre land, og gjerne ble brukt om stemmerettsbevegelsens moderate fløy som arbeidet for å få gjennomslag for lovendringer gjennom reformistiske virkemidler. I tillegg var suffragist et kjønnsnøytralt begrep, og omfattet også menn, mens suffragette er en hunkjønnsform (med fransk hunkjønnsform *-ette*). Både *suffragette* og *suffragist* stemmer fra latin *suffragium*, stemme(rett)), som er opphavet til det engelske begrepet for stemmerett, *suffrage*.

Kvinner hadde vunnet stemmerett i flere land på slutten av 1800-tallet; i 1893 ble New Zealand det første selvstyrende landet som ga stemme til alle kvinner over 21 år. Innføring av kvinnelig stemmerett i Norge foregikk i stadier mellom 1901 og 1913. Da kvinner i Storbritannia i 1903 ikke ennå hadde fått rettigheten til å stemme, bestemte Pankhurst at kvinner måtte «gjøre arbeidet selv»; WSPU-mottoet ble «gjerninger, ikke ord».

Suffragettene hånte politikere, prøvde å storme parlamentet, ble angrepet og seksuelt mishandlet under kampene med politiet, lenket seg til rekkverk, knuste vinduer, gjennomførte en landsomfattende bombe- og ildspåsettelseskampanje og møtte sinne og latterliggjøring i media. Da de ble fengslet, begynte de å sultestreike, som regjeringen svarte på med å tvangsmate dem. Den første suffragetten som ble tvangsmatet var Evaline Hilda Burkitt. I 1913 ble en suffragette, Emily Davison, drept da hun løp foran kong Georg Vs hest på Epsom Derby, noe som skapte overskrifter verden rundt. WSPU-kampanjen hadde varierende grad av støtte fra suffragettebevegelsen; utbrytergrupper ble dannet, og innenfor WSPU selv støttet ikke alle medlemmene den direkte aksjonen.

Suffragettekampanjen ble utsatt da første verdenskrig brøt ut i 1914. Etter krigen ga *Representation of the People Act* av 1918 (Loven om folkets representasjon) stemmerett til kvinner over 30 år som oppfylte visse eiendomskvalifikasjoner. Ti år senere oppnådde kvinner valglikhet med menn da *Representation of the People (Equal Franchise) Act* av 1928 ga *alle* kvinner stemmerett i en alder av 21.

## Forskjellen på suffragetter og suffragister
Suffragetter anså at det var nødvendig å bryte gjeldende lover for å fremme sine synspunkter, i motsetning til suffragistene, som tok avstand fra lovbrudd. Suffragistbevegelsen startet tidlig på 1860-tallet, og i 1897 dannet de organisasjonen National Union of Women's Suffrage Societies (NUWSS). I 1903 brøt en gruppe kvinner med NUWSS fordi de mente at strategien med å holde seg innenfor gjeldende lovverk ikke førte frem. Særlig var de frustrert over NUWSS leder Millicent Fawcett. I spissen for utbryterne var Emmeline Pankhurst. Hun etablerte en ny organisasjon kalt Women's Social and Political Union (WSPU). 

## Bakgrunn

Bevegelsen bestod av en rekke organisasjoner som var løst sammenknyttet. Suffragettene tok ofte i bruk radikale virkemidler, som å lenke seg til fortausrekkverk, sette fyr på postkasser og knuse vinduer. Disse handlingene fikk ekstra stor oppmerksomhet, og var i samtiden svært sjokkerende for de fleste, nettopp fordi det var kvinner som utførte dem. En av de mest dramatiske hendelser skjedde i 1913, da Emily Davison under Epsom Derby gikk ut foran kong Georg Vs hest. Hun døde etter fire dager av skadene hun fikk. Mange av suffragettene ble fengslet, og flere av dem valgte da å sultestreike, med det resultat at de ble tvangsmatet.

I 1913 vedtok det britiske parlamentet den såkalte *Cat and Mouse Act* («Katt og mus-loven»), en lov som skulle hindre suffragettene i å få sympati fra allmennheten. Den åpnet for løslatelse av fengslede suffragetter som hadde blitt syke av sultestreiking, og ny fengsling av dem når de hadde kommet til hektene igjen. 

Under første verdenskrig ble det en alvorlig mangel på arbeidsføre menn i Storbritannia, siden mange menn var blitt sendt til fronten. Kvinner ble derfor satt inn i tradisjonelle mannsyrker, og dette førte til at mange fikk et nytt syn på kvinners evner og muligheter. Under krigen ble kvinnebevegelsen mer politisk orientert, og i 1918 vedtok parlamentet en lov som gav stemmerett til en del kvinner: De over 30 som var huseiere, hustruer av huseiere, bosatt på eiendommer med mer enn 5 pund årlig leie og de som hadde britiske universitetseksamener. I USA foregikk en parallell kamp, som endte med det 19. tillegg til grunnloven som gav kvinner stemmerett i 1920. I Storbritannia fikk kvinner stemmerett på like vilkår som menn i 1928.

## Historisk vurdering

Kvinnehistorikeren Jo Vellacott har bidratt til å korrigere en skjev fremstilling av den britiske kvinnestemmerettsbevegelsens historie, og har vist hvordan den mer stillferdige innsatsen til den demokratisk-konstitusjonelle kvinnestemmerettsbevegelsen ledet av Millicent Fawcett – suffragistene – i populærhistoriske/populærfeministiske fremstillinger ufortjent kom i skyggen av de «militante» aktivistene, suffragettene. Vellacott skrev i 1987: 

## Se også
* Stemmerett for kvinner
* Kvinnebevegelsen

## Referanser


## Eksterne lenker
*