Den store kunstige elva

**Den store kunstige elva** () i Libya er verdens største system for transport av drikkevann. Rørledninger bringer fossilt vann fra Det nubiske sandsteinakvifersystemet sør i landet til jordbruk og byer langs middelhavskysten. Siden 1993 har «elva» levert vann til Benghazi, siden 1996 til Tripoli, og videre utbygging pågår fortsatt. Hovednettet består av rør med diameter på 4 meter, og det rundt &nbsp;km lange nettverket har kapasitet til å frakte over 6 millioner kubikkmeter vann daglig. 

Kunstige vannreservoarer i utkanten av de store byene sikrer stabil vanntilførsel også ved varierende forbruk. Det betongkledde reservoaret Grand Omar Mukhtar utenfor Benghazi som sto ferdig i 2007, har en diameter på over 800 m og en dybde på over 30 m, og var  verdens andre største menneskeskapte reservoar da det ble oppført.

Rundt 70 prosent av vannet går til jordbruk. Prisen bønder betaler for vannet er omtrent halvparten av prisen vanlige forbrukere betaler. Jordbruket gir både økt lokal matvaresikkerhet og eksportmuligheter, men det er lite trolig at det ville vært konkurransedyktig uten de subsidierte vannprisene.

## Historie

Frem til 1969 var Libyas vannforbruk fornybart – det baserte seg på vann fra brønner som hvert år ble fylt opp i de regnrike periodene om vinteren. Økt vannforbruk fra industrialisering og landbruk kombinert med minkende nedbør på 1970-tallet førte til at vannforbruket oversteg vanntilførselen, og noe måtte gjøres. Under oljeleting på 1950- og 60-tallet hadde det imidlertid blitt oppdaget store akviferer med fossilt vann, og på midten av 1970-tallet begynte landet først å ta i bruk disse til lokal irrigasjon, spesielt i Sarir-regionen. Den beste landbruksjorden, og de mest befolkede områdene ligger imidlertid nord i landet, nær middelhavskysten og langt unna akviferne. For nord-områdene var det i praksis to muligheter for å sikre vannforsyningen: avsalting av sjøvann, eller transport av vann fra akviferne i sør. Sistnevnte ble beregnet til å være den rimeligste løsningen, og på 1980-tallet startet utbyggingen av *Den store kunstige elva*s første fase.

Prosjekteringen startet i 1981. Arbeidet ble ledet av KBR, tidligere *Brown & Root*, og hovedkontraktøren var det sørkoreanske Dong Ah-konsortiet. I 1983 opprettet de libyske myndighetene organisasjonen *the Great Man-made River Management and Imple mentation Authority* (GMRA) for å planlegge og føre tilsyn med utbyggingen, og senere ta ansvaret for daglig drift. Organisasjonen har hovedkontor i Benghazi. 28. august 1984 la statsleder Muammar al-Gaddafi ned grunnsteinen for rørfabrikken i Brega (), og prosjektet var i gang.

I første fase ble den østlige delen av systemet bygget ut. &nbsp;km rørledning ble lagt ut for å føre drikkevann fra akviferne i Sarir- og Tazerbo-områdene til Sirte og Benghazi. Første fase sto ferdig i september 1993. Byggingen ble finansiert gjennom beskatning av olje, tobakk og turisme, og internasjonal økonomisk støtte var ikke nødvendig.

Andre fase var utbyggingen av den vestlige delen av systemet. Rørledninger ble lagt for å bringe vann fra Murzuk-bassenget sør for Jabal Fezzan / Jabal Hasouna (*Jabal* betyr «fjell») til Tripoli. Grunnsteinen var allerede lagt 26. august 1989, og 1. september 1996 ble det første vannet levert til hovedstaden. Byens gamle rørnett brøt imidlertid først sammen under det høye trykket og førte til flom.

Mens Libya i prosjektets oppstart manglet teknisk kompetanse, og mesteparten av arbeidet ble gjort av internasjonale selskaper, har landet etterhvert tilegnet seg lokal ekspertise på hydrologisk ingeniørvitenskap, og i 2006 ble 70% av arbeidet gjort av libyere.

### Pågående og fremtidig utbygging

I tredje fase blir brønnfelt i Kufra-området koblet til det østlige nettet gjennom en 380&nbsp;km lang rørledning. Dette prosjektet var planlagt ferdigstilt i slutten av 2011, men det blir mest sannsynlig forsinket av borgerkrigen i Libya. I et av NATOs bombetokt 22. juli 2011 skal det ha blitt gjort skade på rørfabrikken i Brega, en av de to fabrikkene som leverer rør til prosjektet, men omfanget av skaden er ikke kjent. På en pressekonferanse 26. juli forklarte NATO angrepet med at bygninger på fabrikkområdet skal ha blitt brukt til å oppbevare militært utstyr. Ifølge NATO skal det ha blitt skutt ut raketter fra fabrikkområdet, og på pressekonferansen ble det vist etterretningsbilder som blant annet viste en BM-21 rakettartelleritruck der.

Fjerde fase innebærer utbygging av Ghadarnes-feltet i vest og/eller Jaghboub-feltet i øst med tilkobling til Tobruck. Det er foreløpig ikke helt klart hva som vil bli inkludert i denne prosjektfasen.

I femte og siste fase er det planlagt at det vestlige og det østlige nettet skal knyttes sammen.

## Vannressurser

I den østre delen av landet har *Kufra*-bassenget blitt estimert til å holde &nbsp;km³ vann. Sør for Tazerbo møter bassenget *Sirt*-bassenget, estimert til å inneholde &nbsp;km³ vann. I den vestre delen av landet ligger *Murzuk*-bassenget sør for Jabal Fezzan, estimert til å holde &nbsp;km³. Nord for Jabal Fezzan ligger *Hamadah-* og *Jufrah*-bassengene, som strekker seg nordover mot Middelhavet.

Fossilt vann kan ha svært høy vannkvalitet. Generelt synker vannkvaliteten nordover mot Middelhavet, fordi grunnen skifter fra kontinental sandstein til marin kalkstein som kan ha et høyt saltinnhold. Vannkvaliteten i Kufra-bassenget er ypperlig, og kvaliteten i Murzuk-bassenget skal være svært god. I de andre bassengene er vannet også egnet til drikkevann, men kvaliteten reduseres nordover.

Vannet er datert til å være rundt  år gammelt. Akviferne har ikke lenger tilløp av betydning, så de vil til slutt tørrlegges. Anslagene for hvor lang tid det vil ta varierer svært mye. Tidlig ble det anslått at vannet ville holde i minst 50 år, men muligens mye lengre. FN har beregnet at reservoarene kan inneholde hele &nbsp;km³ vann, og at rundt &nbsp;km³ kan pumpes ut. Hvis det nåværende forbruket på 6&nbsp;millioner&nbsp;m³ daglig videreføres vil dette holde i &nbsp;år. 

Viktigere for prosjektets fremtid er trolig prisen på avsaltingsteknologi. Prisen på avsalting har sunket fra rundt 5,5 USD per kubikkmeter i 1979 til rundt 0,55 USD i 1999, og noen mener at avsalting er i ferd med å bli et konkurransedyktig alternativ til dagens transport av fossilt vann.

## Referanser





## Eksterne lenker
*  
*  The Great Man Made River Authority
*  Al Nahr Engineering om prosjektet