Per E. Danielsen

:*For advokaten, se [[Per Danielsen]]

*'Per Edvard Danielsen*' (født [[13. mai]] [[1918]], død [[8. juni]] [[2013]]) var en [[Norge|norsk]] [[løytnant]] i [[Sjøforsvaret]]. Han er kjent for sin innsats om bord i [[motortorpedobåt]]er under [[andre verdenskrig]] som ble hedret med [[Krigskorset|Krigskorset med sverd]], Norges høyeste utmerkelse.

== Bakgrunn og familie ==
Per E. Danielsen var sønn av viseadmiral [[Edvard Christian Danielsen]]. Han var far til skuespilleren [[Tone Danielsen (skuespiller)|Tone Danielsen]] og musikeren [[Anne Danielsen]], og bestefar til skuespilleren og legen [[Anders Danielsen Lie]]. Danielsens søster [[Ina Backer|Ina]] ble gift med [[Ole Friele Backer]].

== Andre verdenskrig ==
Danielsen var skipssjef på marinens torpedobåt av II. klasse «Ravn» ved krigsutbruddet. Etter 3. Torpedobåtsdivisjons kamper på Sørlandet i forbindelse med det [[Tysklands historie (1933–1945)|tyske]] [[Angrepet på Norge i 1940|angrepet på Norge]] 9. april 1940 kom Danielsen over til [[Storbritannia]] på [[MK «Vita]]». Han gikk der inn i de norske sjøforsvarsstyrkene og var med på å etablere [[motortorpedobåter i Norge|motortorpedobåtvåpenet]], som opererte i farvannene omkring Storbritannia og på [[norskekysten]]. Danielsen var styrkesjef da hurtigruteskipet [[DS «Irma»]] og frakteskipet [[DS «Henry» (1907)|DS «Henry»]] ble senket i februar 1944 og hvor 65 nordmenn omkom.

I januar 1945 var Danielsen leder for ekspedisjonen som kom til unnsetning til befolkningen på [[Sørøya (Finnmark)|Sørøya]] i [[Finnmark]], der omkring 1&nbsp;000 mennesker lå i skjul etter [[Tvangsevakueringen og nedbrenningen av Finnmark og Nord-Troms|tvangsevakueringen]]. I februar 1945 ble befolkningen evakuert. Sammen med offiserskollegene [[Ole Friele Backer]] og [[Per Waage]] utga Danielsen etter krigen en bok om hendelsen.

Danielsen er også kjent som den norske offiser som krevde tysk kapitulasjon for Nord-Norge i [[Tromsø]] 8. mai 1945. Han var for anledningen midlertidig forfremmet til kapteinløytnant.

Mens Danielsen og hans far kjempet ute under krigen ble både hans mor og søster [[Ina Backer|Ina]], arrestert av Gestapo i forbindelse med avsløringen av [[Secret Intelligence Service|SIS]]' etterretningsgruppa og radiostasjon [[Oldell]] i 1941.

== Etter krigen ==
[[Etterkrigstiden]] ble vanskelig for Danielsen. Han reiste til sjøs, før han i 1948 ble ansatt som hydrograf i [[Statens kartverk|Norges Sjøkartverk]]. Krigserfaringen hadde radikalisert Danielsen og han ble etter krigen med i [[Norges Kommunistiske Parti]] og var blant annet leder av Vestkantlaget i Oslo NKP.

I april [[1951]] ble han arrestert mistenkt for spionasje til fordel for [[Sovjetunionen]]. Det ble reist sak for lagmannsretten der Danielsen ble tiltalt for spionasje. For myndigheter og politi var dette en prestisjesak, og påtalemyndighetene ønsket i utgangspunktet å nekte Danielsen fritt valg av forsvarer. Han ønsket overrettssakfører [[Asvor Ottesen]], og de måtte slåss i rettsvesenet før hun fikk representere ham.

Danielsen ble 8. september enstemmig frikjent av juryen i saken. Saken vakte oppmerksomhet, både i Norge og i utlandet, også fordi Per Danielsens far, viseadmiral [[Edvard Christian Danielsen|Edvard C. Danielsen]], på det tidspunkt var sjef for Sjøforsvaret. Saken er også behandlet i litteraturen om overvåkning i Norge.

Danielsen arbeidet i Norges sjøkartverk til slutten av 1950-årene. Senere arbeidet han i [[Prisdirektoratet]] og studerte også juss.

== Utmerkelser ==
Danielsen var blant de første norske militære som ble tildelt Krigskorset med sverd. Utmerkelsen ble innstiftet 23. mai 1941 og den første tildeling til norske militære ble besluttet i statsråd 19. juni 1942. Danielsen ble tildelt Krigskorset med sverd «For tapperhet og dyktig ledelse av sitt fartøy - M.T.B. 54 - under angrep på fiendtlig konvoi i Stredet ved Dover natten 8.-9. september 1941, da han senket minst ett større fiendtlig transportskip.»

For innsatsen under krigen ble han også tildelt [[St. Olavsmedaljen med ekegren]], [[Krigsmedaljen]], [[Deltakermedaljen]], [[Haakon VIIs 70-årsmedalje]], [[Distinguished Service Cross|Distinguished Service Cross with two bars]] og den russiske [[Jubileumsmedaljen i anledning av 65-året for seieren i Den store fedrelandskrigen 1941–1945]].



== Bibliografi ==
* O. F. Backer, Per E. Danielsen, Per Waage: *Øya i ingenmannsland*, Oslo: Aschehoug, 1946, tsjekkisk utgave 1948

== Referanser ==
<references />

== Kilder ==

* Giske, Olav: «Løytnant Danielsens krig», fra *Maritimt Magasin Historie*, 02/2020
* * Giske, Olav: «En patriotisk familie», fra *Maritimt Magasin Historie*, 02/2020

== Eksterne lenker ==
* [[Egil Ulateig]]: [http://www.side3.no/article3110830.ece «Den ville krigeren»], *Nettavisen Side3*,  15. mars 2011 
* [http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,815435,00.html Artikkel om Danielsen og saken mot han, fra *Time Magazine*, 17. september 1951 (engelsk)] 
* [http://www.dagogtid.no/arkiv/1998/27/000EE4E4-70E903AC.html Anmeldelse av boken *Den hemmelige krigen* i avisen *Dag og Tid'', nevner saken om Danielsen innledningsvis]