Pasjonsblomstsommerfugler

* *[[Agraulis]]*
* *[[Dione (sommerfugl)|Dione]]*
* *[[Dryadula]]*
* *[[Dryas (sommerfugl)|Dryas]]*
* *[[Eueides]]*
* *[[Heliconius]]*
* *[[Laparus doris|Laparus]]*
* *[[Neruda (sommerfugl)|Neruda]]*
* *[[Philaethria]]*
* *[[Podotricha]]*

**Pasjonsblomstsommerfugler** (Heliconiini) er en gruppe av tropiske sommerfugler som hører til underfamilien Heliconiinae i den store familien flikvinger (Nymphalidae). De ble tidligere gjerne regnet som en egen familie, Heliconiidae.

Nesten alle artene har larver på pasjonsblomster (slekten *Passiflora*, Passifloraceae).

Disse sommerfuglene viser et stort mangfold av fargevarianter og det er derfor vanskelig å holde artene fra hverandre, særlig siden de forskjellige artene etterligner hverandres fargemønstre (mimikry). Heliconiini har blitt svært mye studert og har gitt mye ny kunnskap om evolusjon, både om utviklingen av aposematisme (det at ulike giftige arter ligner hverandre) og utviklingen av interaksjoner mellom planter og dyr.

## Utseende
Middelsstore, slanke sommerfugler, ofte svært fargerike. Et flertall har rødaktig eller rødbrun grunnfarge, men ganske mange er også svarte. De antatt mest primitive slektene, *Dione* og* Agraulis*, ligner på slanke perlemorvinger (Argynnini), mens de mer «avanserte» artene er spinkle sommerfugler med påfallende smale vinger som er avrundet i spissen. I kroppsbygning ligner de på Ithomiini (underfamilien Danainae) og Dismorphiinae (familien hvitvinger, Pieridae) som de også etterligner eller etterlignes av. **Kroppen** er spinkel og nesten hårløs, **hodet** er omtrent så bredt som brystet. Labialpalpene er ganske korte, antennene er lange og tynne, ytterst med en markert klubbe. **Forvingene** er lange og smale, ikke flikete bortsett fra hos slekten *Podotricha*. Hos noen (blant andre *Dryas julia*) er spissen litt trukket ut, hos de fleste helt avrundet. Hannene har grupper av såkalte duftskjell (*androconia*) på forvingene. Bakvingene er forholdsvis små og rundede. **Larvene** er kamuflasjefargede, kroppen er dekket av forgrenede torner.

## Levevis
Heliconiini kan finnes både i skog (særlig tropisk regnskog) og i mer åpne habitater. Nesten alle har larver som lever på pasjonsblomstfamilien (Passifloraceae). Det har foregått et såkalt evolusjonært våpenkappløp mellom sommerfuglene og plantene. Noen pasjonsblomst-arter har utviklet avvikende bladform som muligens hindrer at de blir gjenkjent som passende næringsplanter av sommerfuglene. De har også ofte hvite flekker som ligner sommerfugl-egg på bladene. Disse kan føre til at sommerfugl-hunnene lar være å legge egg på bladet, fordi en nyklekt larve på et blad der det var en larve fra før neppe ville overleve.
Heliconiini er stort sett langsomme flygere som stoler på at deres giftighet og advarsels-fargene beskytter dem. De er blant de lengstlevende sommerfuglene – de voksne sommerfuglene lever opptil åtte måneder. Med så lang levetid trenger de tilførsel av proteiner i tillegg til karbohydratene de kan få ved å drikke nektar fra blomster. Helconiini spiser derfor pollen i tillegg til nektar, dette er svært proteinrikt. Pollenspising er ganske uvanlig blant dagsommerfugler.
Et særtrekk ved i hvert fall noen arter i denne gruppen er at hannene gjerne parer seg med hunnene straks de klekkes fra puppen, eller i noen tilfeller endog før de er helt klekt. Hannene sporer opp hunn-pupper som snart skal klekkes, og de kan kjempe om disse. Hannen sitter klar på hunn-puppen og venter på at hunnen skal klekke.

## Utbredelse
Denne gruppen lever i den Neotropiske region (Sør- og Mellom-Amerika), selv om et par arter også finnes i det sørligste USA.
## Mimikrykomplekser

Heliconiini tar opp giftstoffer fra plantene de lever på som larver, av og til også fra andre kilder. De har utviklet spesielle, ofte svarte og røde eller gule, fargemønstre som signaliserer dette. Mange ubeslektede sommerfugler fra flere ulike grupper har etterlignet dette mønsteret i den grad at selv eksperter ofte tar feil av dem. Innen samme art kan man også finne flere svært ulike former (morfer) som inngår i forskjellige slike grupper. Dette kalles mimikrykomplekser. Man skiller mellom Batesisk mimikry, der en spiselig art etterligner en uspiselig og oppnår beskyttelse ved dette, og Müllersk mimikry der to uspiselige arter utvikler lignende utseende (konvergent evolusjon), der begge drar nytte av å ligne på den andre. Overgangene mellom disse to formene er glidende, for mange arter er delvis uspiselige.
Det var ut fra studier av de mange fargemønstrene innen Heliconiini og andre sommerfugler i Amazonasregnskogen at entomologen Henry Bates beskrev fenomenet mimikry.

## Systematisk inndeling

* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
** Gruppen Glossata
*** Gruppen Coelolepida
**** Gruppen Myoglossata
***** Gruppen Neolepidoptera
****** Gruppen Heteroneura
******* Gruppen Eulepidoptera
******** Gruppen Ditrysia
********* Gruppen Apoditrysia
********** Gruppen storsommerfugler, Macrolepidoptera
*********** Gruppen dagsommerfugler, Rhopalocera
************ Overfamilien egentlige dagsommerfugler, Papilionoidea
************* Familien flikvinger, Nymphalidae
************** Underfamilien Heliconiinae
*************** Gruppen pasjonsblomstsommerfugler, Heliconiini – bare i Amerika
**************** Slekten *[[Philaethria]]* Billberg, 1820 – sju arter
**************** Slekten *[[Podotricha]]* Michener, 1942 – to arter, med litt flikete vinger
**************** *[[Dryadula phaetusa]]* (Linnaeus, 1758)
**************** *[[Dryas iulia]]* (Fabricius, 1775)
**************** Slekten *[[Dione (sommerfugl)|Dione]]* Hübner, 1819 – tre arter, ligner Argynnini
**************** Slekten *[[Agraulis]]* – to arter, en av dem hittil ubeskrevet
***************** *[[Agraulis vanillae]]* (Linnaeus, 1758)
**************** Slekten *[[Eueides]]* Hübner, 1816 – 12 arter med smale vinger
**************** Slekten *[[Neruda (sommerfugl)|Neruda]]* Turner, 1976 – tre arter
**************** Slekten *[[Heliconius]]* Kluk, 1780 – ca. 43 arter
**************** *[[Laparus doris]]* (Linnaeus, 1771)

## Kilder
* Beltrán, M., Jiggins, C., Wahlberg, N. og Brower, A.V.Z. (2006) Heliconiini på Tree of life http://tolweb.org/Heliconiini
* d'Abrera, B. (1984) Butterflies of South America. Hill House Publishers. ISBN 0-9593639-2-0

## Eksterne lenker
* 
* The Nymphalidae Systematics Group: The Subfamily Heliconiinae