open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Lystlunden

**Lystlunden** er en park og en idrettsplass med stadion i Horten i Vestfold. Ørn, Falk og Horten Fotballklubb spiller sine hjemmekamper her. Høsten 2008 ble banen gjort om fra naturgress til kunstgress på grunn av dårlige spilleforhold etter mye nedbør og fuktighet. Tidligere ble det arrangert flere norgesmesterskap her i hurtigløp på skøyter, men fra 1994 har banen ikke vært islagt.

Banen av naturgress har vært åsted for mange fotballdueller, blant annet kampen mellom Ørn og Vålerenga i 2001 da hjemmelagets Helge Fjeld ble helten.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Lystlunden Stadion - Nordic Stadiums
* Fotball.no om banen
Steven Bradbury

**Steven Bradbury** (født 14. oktober 1973) er en australsk tidligere skøyteløper. Bradbury ble verdenskjent etter den høyst uventede gullmedaljen han tok under OL i Salt Lake City i 2002. 

Bradbury deltok i kortbaneløp. I kvartfinalen ble han nummer tre og var egentlig slått ut, men en av de foran ham ble disket, så han gikk likevel videre. I semifinalen lå han sist i feltet, langt bak medaljefavorittene, da konkurrentene plutselig kolliderte med hverandre og falt, slik at han avanserte i feltet og kvalifiserte seg til finalen. Utrolig nok gjentok det samme seg i finalen. Han lå et godt stykke bak teten da alle de fire øvrige deltakerne krasjet og falt i siste sving, slik at en sjokkert Bradbury kunne gå inn til gull, Australias første gull i et vinter-OL.

Bradbury tok også bronsemedalje for lag under OL på Lillehammer i 1994.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Araucanía

**Araucanía** er en region i Chile. Den regnes som region IX fra nord til sør.

## Provinser
*Malleco
*Cautín

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Los Lagos

**Los Lagos** er en region i Chile. Den er region X, fra nord til sør. I Los Lagos ligger Chiles største øy, Chiloé, og den største innsjøen, Lago Llanquihue. 

## Provinser
*Valdivia
*Osorno
*Llanquihue
*Chiloé
*Palena

## Eksterne lenker
*
Chiloé

**Chiloé** (spansk: *Isla de Chiloé* eller *Isla Grande de Chiloé*) er en øy i Chile. Øya ligger i provinsen Chiloé som igjen ligger i region X Los Lagos i Chile. Hovedstaden på Chiloé er Castro, og den største byen på øya er Ancud.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Biobío

**Biobío** er en region i Chile. Den er region VIII regnet fra nord til sør. Andalién og Biobío er to av elvene i regionen.

## Provinser
*Biobío
*Concepción
*Arauco

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Aysén

:

**Aysén** (skrives også **Aisén**) er en region i Chile. Den regnes som region XI fra nord til sør. Aysén er den regionen med lavest befolkningstall i landet. Terrenget og landskapet har likhetstrekk med det man finner i Nord-Norge, i deler av Alaska samt i New Zealands Milford Sound region.  Nasjonalparken Laguna San Rafael kan bare nås med båt eller fly og er en av de mest populære turistmålene i regionen. Frem til man bygget *Carretera Austral* (*Rute 7*  eller *Den sørlige riksvei*) på 1980-tallet, var det bare mulig å kjøre fra nord til sør på noen dårlige grusveier.

## Provinser
*Coyhaique
*Aysén
*General Carrera
*Capitán Prat

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Gilbertus Anglicus

**Gilbertus Anglicus** («engelske Gilbert»), også kjent som Gilbert del Egle, var en engelsk lege. Nøyaktige biografiske data finnes ikke, men man antar at han ble født omkring 1180 og død antakelig 1250. Hans kjente verk *Compendium Medicinae* består av 5 bøker og kom ut ca. 1240, og var grunnlaget for  John av Gaddesden sitt verk *Rosa Anglicana* etter datidens skikk med å gi de store medisinske verkene blomsternavn f.eks Bernhard of Gordon skrev ca. 1303 et av de mest kjente og brukte verkene i middelalderen kalt *Lillium medicinae*. 

Gilbertus Anglicus fikk sin første medisinske utdanning i England, og ved århundreskiftet til 1200-tallet dro han videre til kontinentet for å fullføre sine studier, og tilbrakte noe tid ved den berømte Salerno-skolen som ble opprettet i 794 i Sør-Italia, og var toneangivende i 500 år. Den ble nedlagt i 1811. Den var knyttet til benediktinerklosteret i Salerno. Mange arabiske leger og lærere seg var aktive ved skolen. Han fikk sannsynligvis undervising fra Roger av Parma, Ricardus Salernitanus, og kan ha studert sammen med Aegidius av Corbeil. Etter han kom tilbake til England tjente han sannsynligvis hos erkebiskop Hubert Walter, og etter hans død i 1205 reiste Gilbert tilbake til kontinentet hvor han sannsynligvis tilbrakte resten av livet sitt. 

*Compendium Medicinae*  sine kanskje viktigste meritter er at det er det første medisinske verket av en engelskmann som er bevart til nå, og det er en relativt komplett samling av datidens medisinske viten og tro. Det var et vel respektert verk og kom en revidert utgave så sent som i 1608. Det er antakelig det første verket som beskriver sykdommene spedalskhet og kopper som smittsomme. 

## Eksterne lenker
* Biografi Gilbertus Anglicus
Deep Throat

**Deep Throat** har flere betydninger:

* Deep Throat (Watergate) – en hemmelig kilde under avdekningen av Watergate-skandalen.
* Deep Throat (film) – en pornofilm fra 1972 med Linda Lovelace.
**[[Deep Throat (The X-Files)]]* – en episode av TV-serien *[[The X-Files]]* og også kallenavnet på en person i serien.
**[[Deep Throat (album)]]* – musikkalbum av Henry Rollins
* Deep throat – en seksuell aktivitet hvor man under oralsex tar penis ned i halsen.
Ørneredet (supporterklubb)

**Ørneredet** (kalt ***redet***) er Ørn-Hortens uavhengige supportere. 
Ørneredet har de siste årene bestått mellom 30 – 200 medlemmer, i alle aldersgrupper.

Ørneredets hovedoppgave er å støtte Ørn-Horten, noe som de har bedrevet med i snart 25 år.
Støtten og kjærligheten for laget, utøves ved sang, bengalske lys og med ekstrem flaggbruk.

Styret til Ørneredet består av fire medlemmer, som jobber kun på frivillig basis.

## Historien

Ørneredet ble stiftet i 1982 av fire unge menn i 16-17 årsalderen, som satt sammen i en kjeller og var redd for at Ørn-Hortens første kamp for sesongen skulle avlyses. Kvelden før seriestart det året datt det nemlig ned snø i Horten.

Den kvelden ble Ørneredet stiftet. Det gjør Ørneredet til landets eldste supporterklubb med supporterprofil (øl og fotball). Det eksisterte supporterklubber i norsk fotball før den tid også, men deres formål var i stor grad å støtte klubben økonomisk gjennom lotterier og basarer.

Rundt midten av nittitallet slet Ørn-Horten med å holde seg i 2. divisjon, men når milleniumskiftet nærmet seg ble resultatene bedre, medlemstallet økte og noen av grunnleggerne med Ray Olaussen i spissen, ble forespurt om å være med i styre og stell igjen. De samme fire som stiftet Ørneredet finnes fortsatt den dag i dag som betalende medlemmer i supporterklubben.
Ørneredet

**Ørneredet** kan vise til:

*Hitlers sommersted og representasjonsbolig Kehlsteinhaus i Berchtesgaden.
*Hitlers kommandosenter Adlerhorst ved Bad Nauheim.
*Ørneredet, spisested bygget på Øygardstølen i Lysebotn (Sandnes kommune i Rogaland).
*Ørneredet (supporterklubb), supporterklubb for Ørn-Horten.
*Ørneredet (bok) *(Where Eagles Dare)*, bok av forfatteren Alistair MacLean.
*Ørneredet (film) *(Where Eagles Dare)*, film basert på boken med samme navn.
Gorgoroth

**Gorgoroth** kan bety to ting:
* Gorgoroth (Midgard), et område i Mordor i Tolkiens verden, Midgard.
* Gorgoroth (band), et norsk black metal-band, oppkalt etter ovennevnte.
Nick Faldo

**Nicholas Alexander Faldo** (født 18. juli 1957) er en engelsk profesjonell golfspiller. Han regnes som en av Europas mest suksessrike golfspillere. Faldo ble profesjonell i 1976.

Han har vunnet seks ''major''-turneringer: The Open Championship i 1987, 1990 og 1992, og The Masters i 1989, 1990 og 1996.

Han har toppen verdensrankingen  i tilsammen 97 uker, over fire perioder mellom 1990 og 1994.

I 1977 ble han den yngste spilleren noensinne til å delta i Ryder Cup. Faldo har deltatt elleve ganger, noe som er rekord blant de europeiske spillerne. Han har spilt inn 25 poeng, fordelt på 23 seire, 19 tap og 4 delinger. Han har rekorden blant de europeiske spillerne for flest spilte enkeltmatcher (46).

Faldo ble kåret til årets spiller på PGA-touren i 1990 og på Europatouren i 1989, 1990 og 1992. Han gikk til topps på Europatourens pengeliste (*Order of Merit*) i 1983 og 1992. Han har vunnet 30 turneringer på Europatouren. Totalt har han vunnet 7&nbsp;783&nbsp;939 euro gjennom karrieren på Europatouren (pr. juni 2004), noe som er 13. best gjennom tidene.

Faldo ble gjort til medlem av Order of the British Empire i 1998. I 2009 ble han utnevnt til *Knight Bachelor* og derved adlet. Han har dermed også rett til å føre tiltaleformen *[[Sir]]* foran sitt navn.

## Seire
### [[PGA-touren]]
* 1984: Sea Pines Heritage
* 1987: *[[The Open Championship]]*
* 1989: *[[The Masters Tournament]]*
* 1990: *[[The Masters Tournament]]*; *[[The Open Championship]]*
* 1992: *[[The Open Championship]]*
* 1995: Doral-Ryder Open
* 1996: *[[The Masters Tournament]]*
* 1997: Nissan Open

### [[Europatouren]]
* 1977: Skol Lager Individual
* 1978: Colgate PGA Championship
* 1980: Sun Alliance PGA Championship
* 1981: Sun Alliance PGA Championship
* 1982: Haig Whisky TPC
* 1983: Paco Rabanne Open de France; Martini International; Car Care Plan International; Lawrence Batley International; Ebel Swiss Open-European Masters
* 1984: Car Care Plan International
* 1987: Peugeot Spanish Open; *[[The Open Championship]]*
* 1988: Peugeot Open de France; Volvo Masters
* 1989: Volvo PGA Championship; Dunhill British Masters; Peugeot Open de France
* 1990: *[[The Open Championship]]*
* 1991: Carroll's Irish Open
* 1992: Carroll's Irish Open; *[[The Open Championship]]*; Scandinavian Masters; GA European Open
* 1993: Johnnie Walker Classic; Carroll's Irish Open
* 1994: Alfred Dunhill Open

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Arsakes II av Partia

**Arsakes II** (persisk: ارشک يکم‎, gresk: Ἀρσάκης) var en konge av Partia fra arsakidedynastiet som styrte fra 211 f.Kr. og fram til 185 f.Kr. Det greske navnet Arsakes opptrer som *Artabanus* i latinske kilder. Han er derfor også listet som **Artabanes I av Partia**

## Liv og virke
På grunn av forvirringen med navn er rekken for etterfølgelse av partiske konger svært uklart. Arsakes II synes å ha arvet tronen i Partia av enten Arsakes I og/eller Tiridates I som antagelig var henholdsvis hans far og onkel (og som styrte samtidig). Men det er mulig at Arsakes II ikke var nevø av Tiridates I, men hans sønn. Slekten, akamenidedynastiet, er oppkalt etter den første kongen som betraktes som grunnleggeren, Arsakes I. Problemet er at påfølgende konger har en tendens til også å kalle seg for Arsakes ved kroningen, således åpne opp for forvekslinger.

I 209 f.Kr. ble Partia angrepet og erobret av det gresktalende naboriket Selevkideriket ved Antiokos III den store. Partia hadde tidligere ligget i strid med sin mektige nabo, særskilt i 247 f.Kr. Arsakes II anmodet om fred etter at han ble beseiret på slagmarken ved Labusfjellet (Lamavu). Før seieren hadde Antiokos III okkupert den partiske hovedstaden Hekatompylos (dagens iranske by Qumis, presset seg videre mot Tagae i nærheten av Damghan. Som følge av nederlaget til Arsakes II kunne Antiokos III gå vestover mot Hyrkania, et område ved sørøstkysten av Det kaspiske hav, og erobret Tambraks og deretter Syrinks som ble tatt etter beleiring.

Fredsbetingelsene som Arsakes II måtte akseptere innebar at han ble Selevkiderikets klientkonge i en vasallstat, bestående av Partia og Hyrkania. Antiokos III den store reiste deretter vestover hvor han ble innviklet i en krig med Romerriket og således overlot stort sett Partia til seg selv.

Arsakes ble etterfulgt av sin fetter Friapitios i 185 f.Kr.

## Referanser


## Litteratur
* Frye, Richard Nelson (1983): ''The History of Ancient Iran'', blabok på *Archive.org*.
* Bivar, A.D.H. (1993): «The Political History of Iran under the Arsacids» i: Fischer, W.B.; Gershevitch, Ilya: *Cambridge History of Iran* 3.1, London: Cambridge UP, s. 31, 51-67
* Wolski, Józef (1962): «Arsace II et le genealogie des premiers arsacides» i: *Historia* XI, s. 138-145.

## Eksterne lenker
* «Arsaces II (c. 211 - 191 B.C.)», *Parthia.com*
Friapitios av Partia

**Friapitios** (persisk: فریاپت‎, latin: *Priapatius*, tidvis omtalt som *Friapites*) var konge av Partia fra 185 f.Kr. til 170 f.Kr. Han var sønnesønn av Tiridates I, som igjen var bror av Arsakes I den første partiske kongen av akamenidedynastiet (og som ga navn til kongeslekten).

Friapitios (som er hans greske navn) styrte i perioden som fulgte etter Partia ble invadert av naboriket Selevkideriket ved Antiokos III den store, og hvor Partia ble redusert klientrike av selevkidene. Friapitios ble far til tre partiske konger: Fraates I (170–165 f.Kr.), som etterfulgte ham; Mitridates I (165–132 f.Kr.); og Artabanes I (138–124 f.Kr.).

## Stamtre

## Referanser


## Litteratur
* Junianus Justinus, xlv, 5 (engelsk oversettelse)
* Colledge, Malcolm A. R. (1967): *The Parthians*, Thames and Hudson, London, s. 28
* Toumanoff, Cyril (1986): «Arsacids» i: *Encyclopaedia Iranica*, bind II, Fasc. 5. Cyril Toumanoff. s. 525–546.
Tiridates I av Partia

**Tiridates**  (persisk: تيرداد سوم‎; gresk: Τιριδατησ) eller *Teridates* er et persiske navn, oppgitt av greske historikeren Arrianos i hans verk *Parthica*, på broren til Arsakes I av Partia, grunnleggeren av det partiske kongerike. Det ble sagt at Tiridates etterfulgte sin bror en gang rundt 246 f.Kr. Men Arrianos' redegjørelse synes å være svært lite pålitelige som historisk kilde, og moderne historikere mener det er sannsynlig at Arsakes I fortsatte å styre Partia fram til 211 f.Kr.

I Arrianos' redegjørelse oppholdt Tiridates seg en kort tid i Partia under oppløsningstiden da Selevkos III Keraunos fra Selevkideriket angrep i 246 f.Kr. og de påfølgende årene. Tiridates ble beseiret og forvist av Selevkos II Kallinikos en gang rundt 238 f.Kr. Da Selevkos II ble tvunget til å vende tilbake til sitt eget riket grunnet at hans yngre bror Antiokos Hieraks gjorde opprør. Tiridates kom tilbake og beseiret selevkidene og tok til å bruke sin brors navn Arsakes, og etter broren nedstammer alle andre partiske konger, og således gitt navn til akamenidedynastiet.

Merk, Tiridates II av Partia er kalt for «Tiridates I» i fortellinger som mangler den tidligere Tiridates.

## Litteratur
* Arrianos: *Parthica* (bevart i sammendrag av Fotios og Synkellos); *Syrica*, 65 (bevart av Isidoros av Charax).
* Strabon, xi.
* Junianus Justinus: *Historiarum Philippicarum*, xli, 4.

## Eksterne lenker
* 
* ''Parthian Stations'' by Isidore of Charax
UDI

**UDI** kan vise til:

* Utlendingsdirektoratet, et norsk forvaltningsorgan
* Union des démocrates et indépendants, et fransk politisk parti
* Unión Demócrata Independiente, et chilensk politisk parti
* United Defense Industries, et amerikansk forsvarsindustriselskap
* Unified Display Interface, et digitalt videogrensesnitt
* Unique Device Identification, et system for sporing av medisinsk utstyr
* Udinere, en folkegruppe i Kaukasus
Den hellige liga (Italia)

**Den hellige liga** (også kalt **Den katolske liga**) var en koalisjon mellom forskjellige europeiske stater som ble dannet i 1510 og 1511 for å forsvare Italia mot Ludvig XII av Frankrike under de italienske kriger. Initiativtakeren var pave Julius II. 

Medlemmene var Pavestatene, Venezia, England, Aragon og Det tysk-romerske rike. 

Etter et nederlag i slaget ved Ravenna den 11. april 1512 fikk ligaen overtaket, og ved hjelp av sveitsiske leiesoldater seiret ved i slaget ved Milano i 1512 og slaget ved Novara i 1513. Etter sistnevnte slag måtte franskmennene trekke seg ut av Italia. 

I det nordlige Frankrike seiret engelskmennene i beleiringene av Therouanne og Tournais, og i sporeslaget ved Guinegate. De oppnådde disse seirene på tross av at det samtidig pågikk en skotsk invasjon av England, som kulminerte i slaget ved Flodden Field. 

Etter Julius IIs død i februar 1513 falt ligaen raskt fra hverandre, men de italienske kriger fortsatte med nye allianser.

## Se også
*Den katolske liga
*Den italiske liga
Integrerings- og mangfoldsdirektoratet

**Integrerings- og mangfoldsdirektoratet** (**IMDi**) er et norsk statlig direktorat underlagt arbeid&shy;- og inkluderingsdepartementet og har ansvar for å iverksette regjeringens integrerings&shy;politikk.

Direktoratet ble opprettet 1. januar 2006, og er tildelt oppgaver som tidligere lå under Utlendingsdirektoratet, herunder
* samarbeide med kommuner om bosetting, norskopplæring og grunnleggende kvalifisering av flyktninger og deres familiegjenforente
* følge opp introduksjonsloven, forvalte viktige økonomiske virkemidler innenfor integrerings- og mangfoldsarbeidet
* være nasjonal fagmyndighet for tolking i offentlig sektor
* følge opp regjeringens handlingsplan mot tvangsekteskap
* være pådriver for offentlige tjenester som er tilpasset mangfoldet i befolkningen
* drifte Mangfolds- og migrasjonsbiblioteket, et spesialbibliotek for kunnskap om innvandring og integrering
IMDi har hovedkontor i Oslo og regionskontor i Narvik.

## Nasjonalt tolkeregister
IMDi forvalter siden 1. januar 2020 Nasjonalt tolkeregister. Registeret har til formål å øke bruken av kvalifisert tolk i offentlig sektor.

## Integrerings- og mangfoldsdirektører
* Osmund Kaldheim (2005–2010)
* Geir Barvik (2010–august 2016)
* Libe Rieber-Mohn (august 2016–)
* Lisbeth Fransplass Røren (konstituert mai 2023–august 2023)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Mangfolds- og migrasjonsbiblioteket
Artabanes I av Partia

**Artabanes I** (persisk: اردوان دوم‎) var konge av Partia fra ca. 126 til 122 f.Kr. Som sønn av Friapitios er det antatt at han etterfulgte sin nevø Fraates II etter at denne døde i kamp mot angripende nomadiske stammer i øst i 126 f.Kr. Derimot har nyere bevis, tolket fra kileskrift og numismatikk, antydet at Fraates' eldre onkel Bakasis styrte i mindre enn et år i 126 før Artabanes overtok tronen.

Artabanes måtte fortsette kampen mot angriperne fra øst, men akkurat som sin nevø døde han i krigen. De nomadiske angriperne besto av en sammenslutning av ulike stammer, blant annet sakere, men også tokharere er nevnt. Det er et navn som også er blitt identifisert med yuezhiere (kinesisk: 月氏) i kinesiske kilder. Disse hadde flyktet fra provinsen Gansu i nordvestlige Kina via elven Ili og regionen Issyk-Kul og deretter gjennom Fergana og inn i Baktria før Partia ble invadert.

Artabanes rakk åpenbart ikke å markere seg som konge utover som hærfører. Han synes å ha kjempet med ryggen mot veggen mot angriperne. I henhold til den romerske historikeren Junianus Justinus:

Artabanes er kanskje identisk med den Artabanus som er nevnt i Gnaeus Pompeius Trogus' *Trogus, Prologi*, XLI, 5.

Kileskrift og numismatisk bevis antyder også at hans yngre sønn Arsakes X etterfulgte ham, og styrte i et år, kanskje bare formelt (122-121 f.Kr.) før han ble erstattet av Mitridates II av Partia. Lenge trodde man at Mitridates også var en sønn av Artabanes, men nyere bevis antyder at heller var en yngre eller den yngste sønnen av Friapitios.

## Referanser


## Litteratur
* Junianus Justinus: ''Historiarum Philippicarum libri'', XLII,2,2
* Colledge, Malcolm A. R. (1967): *The Parthians*. Thames and Hudson, London, s. 31–32.

## Eksterne lenker
* «Artabanus I (c. 127 - 124 B.C.)», *Parthia.com*
Den hellige liga

**Den hellige liga** kan henvise til:

* Den hellige liga (1495), eller «Venezia-ligaen», en allianse av et utvalg motstandere av franske hegemoni i Italia, organisert av pave Aleksander VI
* Cambrai-ligaen, anti-venetiansk allianse som inkluderte Ludvig XII av Frankrike, Den tysk-romerske keiseren Maximilian I, og Ferdinand av Spania; organisert av pave Julius II
* Den hellige liga (1538), kortvarig allianse av kristne stater, organisert av pave Paul III på Republikken Venezias oppfordring; beseiret av Hayreddin Barbarossa i slaget ved Preveza
* Den hellige liga (1571), omfattet nesten alle store katolske sjøfartsnasjoner i Middelhavet; beseiret osmantyrkerne i slaget ved Lepanto
* Den hellige liga (1684), bestående av Det tysk-romerske rike, Polen-Litauen, og Republikken Venezia; kjempet mot osmantyrkerne i Den store tyrkiske krig
* Den hellige liga (1717), allianse mellom Kirkestaten, Portugal, Venezia og Malta mot Osmanriket; kulminerte i slaget ved Matapan
* En av flere katolske ligaer
Gotarzes I av Partia

**Gotarzes I** (partisk: *Gōtarz*; gresk: Γωτάρζης, *Gōtarzēs*) var konge av deler av Partia fra ca 91 f.Kr. og 87 f.Kr.  Han var sønnesønn av Friapitios, og antagelig sønn av en ukjent bror av Mitridates den store som han etterfulgte.

Lite er kjent om Gotarzes. Det synes som om han kom til makten i en urolig tid i riket. Han opptrer i astronomiske nedtegnelser i Babylon. Han utstedte også mynter, og fra kileskrifter er hans søster og hustru Ashibatu også kjent.

Allerede i de siste årene av Mitridates' styre synes det som om hans veldige imperium, som strakte seg fram til Eufrat i vest, begynte å knirke i sammenføyningene. Numismatisk bevis antyder at Gotarzes først synes å ha fått kontroll over de nordlige og østlige delene av Partia. Vinteren 93-92 gjorde hans fetter Sinatrukes opprør i området Susiana, øst i Mesopotamia, i dagens iranske provins Khuzestan. Han utropte seg selv til konge og holdt regionen fram til 88-87 f.Kr. da Gotarzes I tvang ham til å flykt inn i de sentralasiatiske steppene. Da Gotarzes døde i 87 f.Kr. var kongeriket Partia fortsatt ikke stabilt, og den neste kongen styrte i enda kortere tid.

## Stamtre

## Referanser


## Litteratur
* Colledge, Malcolm A. R. (1967): *The Parthians*, Thames and Hudson, London, s. 34-35
Sametinget (Sverige)

:*Se også se [[Sametinget (Norge)|Sametinget i Norge]] og [[Sametinget (Finland)|Sametinget i Finland]].

*'Sametinget*' er en svensk forvaltningsmyndighet med 31 folkevalgte medlemmer. Sametinget har til oppgave å fremme [[Samer|samiske]] nærings-, kultur- og språkinteresser. Det ble opprettet i [[1993]] som en statlig etat, og til tross for betegnelsen *ting'' er Sametinget ikke et organ for selvstyre, men derimot underlagt de beslutninger som Sveriges riksdag og regjeringen fatter. Den nåværende ordføreren (talmannen) er Stefan Mikaelsson fra 2009.

## Mandatfordeling

Fordeling av mandater pr. parti som stilte til de respektive valg.

## Se også
*Liste over ordførere i Sametinget (Sverige)
*Sametinget i Norge
*Sametinget i Finland
*Samisk parlamentarisk råd

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Cafu

**Marcos Evangelista de Moraes** (født 7. juni 1970 i São Paulo), bedre kjent som **Cafu**, er en tidligere brasiliansk fotballspiller. Cafu er den med flest landskamper for  med 142 kamper, hvorav 21 av disse er fra sluttspill i verdensmesterskap.

Cafu har hatt en karriere både på klubblag og på landslaget. Han har spilt spesielt godt i Serie A for AS Roma og AC Milan. Han er den eneste spiller i historien som har spilt tre VM-finaler: i 1994 (vinner), 1998 og i 2002 (vinner). Veteranen var også med i troppen til VM-2006, men  kom ikke lenger enn til kvartfinale.

## Meritter
* VM i fotball:
** Gull: 1994, 2002
** Sølv: 1998
* Copa América:
** Gull: 1997, 1999
* Serie A: 2001 (AS Roma), 2004 (AC Milan)

## Annet

Etter å ha lagt opp som aktiv fotballspiller har Cafu vært ambassadør for nettverksselskapet AirBit Club. I 2023 ble selskapets grunnlegger dømt til 12 års fengsel for å ha organisert det som ble betraktet som et pyramidespill.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Jean de Lorraine

** Jean de Lorraine ** (født 9. april 1498 i Bar-le-Duc i Frankrike, død 18. mai 1550 i Nogent-le-Roi) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var Lorraines første kardinal, kreert i 1518.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Jean var den tredje sønn av René II av Lorraine (1451–1508) og hans annen hustru Philippa av Geldern (1465–1547), og han var bror til Claude, Anton II av Lorraine og Louis, biskop av Verdun (1508–1522).

Han ble utdannet av huslærere. Han var allerede i barnealder, mellom 1501 og 1505 *koadjutor* til sin onkel Henri de Lorraine-Vaudémont som var biskop av  Metz; det gjaldt å holde bispedømmet på familiens hender.  I 1505 etterfulgte ham offisielt i dette embede som syvåring - men det var da ikke snakk omnoen bispevilse, og ikke om noen egentlig ledelsesutøvelse - slike utnevnelser var i visse kretser mest interessante på grunn av de inntekter de medførte. Det var først i 1517 han ble biskop der.

### Biskop, kardinal
Han ble kreert til kardinal i mai 1518 av pave Leo X, med *[[Sant'Onofrio al Gianicolo]]* som tittelkirke. Det var hans syvende konsistorium.

Han virket for det meste i Lorraine, der han med tiden ble temmelig rik, på grunn av inntektene som medfulgte de mange bispedømmer som han etterhvert kumulativt ble biskop for: Metz, Toul, Verdun, Thérouanne, Luçon, Valence, Lyon, Reims og Narbonne. «Du er enten Kristus eller kardinalen av Lorraine» skal en romersk tigger ha utbrudt etter at han mottok en stor almisse.

Denne opphopning av såpass mange bispeembeder var helt uvanlig; den skyldes den betydning han fikk ved det franske hoff.
Det antas at Jean ble introdusert ved det franske hoff og møtte kong Frans første gang i forbindelse med hans brors Antoine ekteskap med Renée de Bourbon den 26. juni 1515. Han ble en innflytelsesrik statsmann under kongene Frans I og senere Henrik II. Han hadde kong Frans' fulle tillit og ble benyttet av ham til en rekke diplomatiske forhandlinger.

Han ble i 1536 sendt av kong Frans I til keiser Karl V som ambassadør for å megle mellom dem, og kunne ved hjemkomsten advare den franske konge om keiserens krigsplaner. Senere, i 1542, falt han i unåde hos kongen.

## Referanser


## Litteratur
*
*
*
*
*  
*
*
* 
*
* 
* [reprint of a 1977 article]
*
*
*

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Eberhard von der Mark

**Eberhard von der Mark** (født 31. mai 1472, død 27. februar 1538) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var blant annet biskop av Chartres.

Han ble kreert til kardinal i august 1520 av pave Leo X. Det var hans åttende konsistorium.

## Litteratur
* Jean Baptiste Joseph Boulliot: *Biographie ardennaise*. Band 2. Eigenverlag, Paris 1830, s.175–179 (Digitalisat)
* Honoré Fisquet: *La France pontificale (Gallia christiana), histoire chronologique et biographique des archevêques et évêques de tous les diocèses de France depuis l’établissement du christianisme jusqu’à nos jours, divisée en 17 provinces ecclésiastique. Métropole de Paris. Chartres*. E. Repos, Paris 1864–1873, S. 161–164 (Digitalisat)
* 

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Mark, Eberhard von der» The Cardinals of the Holy Roman Church, Biographical Dictionary
Fraates II av Partia

**Fraates II** (persisk: فرهاد دوم‎) var konge av Partia fra 132 f.Kr. til 126 f.Kr. Han er hovedsakelig kjent for å ha gjenerobret Babylon. Han var sønn av Mitridates I (eller hans nevø). Da han var meget ung da han havnet på tronen var det hans mor Ri-'nu som styrte på hans vegne i begynnelsen.

## Liv og virke
### Krig med Selevkideriket
I 130 f.Kr. ble Partia angrepet fra vest. Antiokos VII Sidetes (138–129 f.Kr.), hersker av Selevkideriket, angrep for å gjenerobre områder som var gått tapt tidligere. Etter tre slag hadde Antiokos gjenvunnet Babylonia og Media. Deretter tilbød han en fredsavtale hvor han fikk tilbake Mesopotamia og store deler av Perserriket. Partia ble begrenset til sine kjerneområder og måtte betale en stor tributt. Fraates II kunne ikke akseptere disse store kravene, og avslo tilbudet.

Fraates løslot sin høytstående fange, Demetrios II Nikator, eldre bror av Antiokos, som Mitridates hadde tatt til fange. Håpet var antagelig at da Demetrios kom tilbake til Syria kunne det føre til innbyrdeskrig mellom ham og Antiokos.

I den påfølgende vinteren 129 f.Kr. hadde Antiokos og hans hær satt opp vinterkvarter i Ekbatana (dagens Hamadan i Iran). Her ble han fremmedgjort og avskydd av den lokale befolkningen ettersom ha la kostnadene på underholdet av hæren på dem. Det synes også som om soldatene oppførte seg dårlig overfor lokalbefolkningen. Da Fraates II overraskende angrep selevkidehæren i dets vinterkvarter hadde han god støtte fra den misfornøyde lokalbefolkningen. Antiokos ble beseiret og drept, og således ble Selevkiderikets styre øst for Eufrat avsluttet.

Fraates II tillot liket av Antiokos å bli levert tilbake til Syria for kongelig begravelse, etter sigende i en kiste av sølv. Fraates II skal også ha giftet seg med av Demetrios II Nikator, men hennes navn er ikke kjent, antagelig ikke en som var født av hans egen tante, Rhodogune.

### Krig i øst
Selevkideriket var nå redusert til et krigsherjet Syria, manglet militær makt og det synes som om Fraates II hadde planer om å erobre det. Det ble det ikke noe av da sakere, nomadiske stammer i øst fra Den eurasiske steppe, strømmet inn over og ødela det gresk-baktriske kongedømme, trengte deretter inn over grensene til Partia i 129 f.Kr. og truet selve det partiske kongedømme. Kongen måtte raskt kom seg tilbake til den østlige fronten. Han installerte Himeros som guvernør i Babylon, som nevnes av flere historikere ved at han raskt ble en tyrann. Fraates marsjerte østover. Hans besto av en stor kontingent av tilfangetagende selevkidesoldater fra hæren til den avdøde Antiokos. Disse nektet å slåss for den partiske kongen, og han ble til sist drept i kamp.

Tradisjonelt har det blitt antatt at Fraates' onkel Artabanes etterfulgte ham som konge, men kileskrift og numismatisk bevis antyder at hans eldre onkel Bakasis styrte i mindre enn et år i 126 før Artabanes overtok tronen. Til tross for dette er Bakasis ennå ikke innregnet i kongerekken.

## Referanser


## Litteratur
* Junianus Justinus: *Historiarum Philippicarum libri* XLIV (Epitome of the Philippic History Epitome of the Philippic History 42.1)
Sinatrukes av Partia

**Sinatrukes** (persisk: سیناتروک‎; også omtalt som *Sanatruk*; født ca. 157, død 70 f.Kr.) var konge av Partia fra ca. 77 til 70 f.Kr. Før den tid utropte han seg som konge av en provins av riket, i området Susiana, øst i Mesopotamia, i dagens iranske provins Khuzestan i tiden 93-92 f.Kr. og fram til 88-87 f.Kr. i opposisjon til Partias konge, Mitridates den store. Sinatrukes tilhørte akamenidedynastiet som nevø av Mitridates og sønn av Mitridates I. Til sist ble han forvist av sin fetter Gotarzes I som etterfulgte Mitridates den store. Han ble jagd ut i den sentralasiatiske steppene, og først år senere, i henhold til verk tilskrevet Lukian, kom han tilbake med en hær støttet av sakaiske (også omtalt som skytere) leiesoldater og erobret Partias kongetrone.

Han døde ca. 70 f.Kr., etter sigende nær hundre år gammel, og ble etterfulgt av sin sønn Fraates III.

## Stamtre

## Referanser


## Litteratur
* Lukian: *Macrobii*, 15;
* Flegon fra Tralleis: *Olympiader*, bevart i Fotios: *Bibliotheca*, 97.
* Appian: *Mithridates*, 104.
* Dio Cassius, XXXVI. 45.

## Eksterne lenker
* Hopkins, E.C.D. (2007): «Sinatruces (c. 77 - 70 B.C.)», *Parthia.com*
Stavrim

**Stavrim** er en form for framrim som brukes i den norrøne diktninga.

Stavrimet krever at det er lydlikhet foran trykksterk vokal i to eller tre ord i et linjepar. Det kan være samme konsonant, eller det kan være en nullkonsonant, dvs. ingen lyd foran de trykksterke vokalene.

Eddadikt består av ei rekke med *langlinjer*, som hver består av to *kortlinjer*. Hver kortlinje har to trykksterke vokaler (*topper*). De to kortlinjene bindes sammen med stavrim på den måten at begge eller én av de to første toppene skal ha stavrim. Den tredje skal alltid ha stavrim, og kalles *hovedstav*. Den fjerde har normalt ikke stavrim.

## Se også
* Skaldekvad
Johannes Bosco

**Johannes Melkior (Giovanni Melchiore) Bosco**, mest kjent som **Don Bosco** (1815–1888) Han ble født i Becchi ved Castelnuovo d'Asti i Piemonte i Italia (erkebispedømmet Torino) som yngste sønn i en bondefamilie. 

Da han begynte på seminaret i Chieri som 16-åring i 1831, var det veldedighet som sørget for at han hadde passende klær: Sognepresten sørget for en kappe, borgermesteren ga ham en hatt og menighetsmedlemmer bidro med prestekjole og sko. Etter diakonvielsen begynte han som 20-åring på det kirkelige kollegiet (Convitto Ecclesiastico) St. Frans i Torino, etter økonomisk hjelp fra Louis Guala, grunnlegger og rektor for kollegiet. Det produserte på den tiden de best utdannede prestene i hele Italia, inkludert Kirkestaten. Han ble presteviet den 6. juni 1841.

Bosco hadde stort behov for pålitelige assistenter, og i 1859 begynte han sammen med 22 ledsagere å organisere en kongregasjon som kunne sikre kontinuitet i arbeidet. Bosco nærte stor beundring for den hellige Frans av Sales' spiritualitet, og han kalte sine medarbeidere for salesianere. De kalles oftest Salesiani di Don Bosco – SDB; Salesianerne av Don Bosco, men det offisielle navnet er Societas S. Francisci Salesii. 

I 1885 hadde legene advart ham om at hans hvileløse aktiviteter kom til å slite ham ut, men å hvile var i strid med hans natur. Han ble stadig svakere i løpet av 1887. Den 31. januar 1888 døde Bosco. 40&nbsp;000 mennesker viste ham den siste ære da han lå på lit de parade. Praktisk talt hele befolkningen i Torino var på gaten under hans begravelse. Han ble gravlagt i byens Salesianerkirke Maria Auxiliatrix.

Han ble saligkåret den 2. juni 1929 og helligkåret den 1. april 1934, påskedag, av pave Pius XI.

## Referanser
Mitridates III av Partia

**Mitridates III** (persisk: مهرداد سوم; gresk: Μιθραδατησ) var konge av deler av Partia mellom 55 f.Kr. og fram til 54 f.Kr. i opposisjon til sin bror Orodes II. De hadde i fellesskap tatt makten fra sin far Fraates III ved å myrde ham i 57 f.Kr. De delte riket ved at Orodes ble konge av Partia, mens Mitridates ble konge Media, opprinnelig et klientkongedømme av Partia.

## Liv og virke
På grunnlag av Mitridates hersket med grusomhet, enten det var faktisk eller en passende unnskyldning, vendte Orodes seg mot sin bror og avsatte ham fra hans posisjon i Media. Mitridates ble tvunget til å flykte til romersk Syria. Han søkte tilflukt hos Aulus Gabinius, den romerske prokonsul og guvernør av Syria. Med støtte fra romerne invaderte Mitridates sin brors kongerike Partia i 55 f.Kr. Gabinius marsjerte sammen med Mitridates til Eufrat, men fikk der beskjed fra Pompeius, uten å ha rådført seg med det romerske senatet, at han måtte komme seg til Egypt og gjeninnsette Ptolemaios XII Auletes på den egyptiske tronen etter at han hadde blitt forvist av sine døtre Berenike IV og Kleopatra VI Tryfaena. Gabinius lyktes med oppgaven etter en kort og vellykket militær kampanje. 

Samtidig marsjerte Mitridates inn i Mesopotamia, til tross for at han mistet det meste av den romerske støtten, og erobret Babylonia. Orodes måtte trekke seg ut, og Mitridates gjenopprettet sin kongedømme, ikke i Media, men deler av hva som den gang var Partia. Han utstedte mynter i hovedstaden Seleukia ved Tigris fram til 54 f.Kr.

Imidlertid sendte Orodes sin dyktige hærfører Surena til Seleukia som beleiret byen. Etter en langvarig motstand gikk Mitridates nederlagsdømt ut med sin hær og ble beseiret. Mitridates ble tatt til fange og på brorens ordre ble han henrettet i 54 f.Kr. Orodes styrte deretter det samlede partiske riket fram til 37 f.Kr. da han ble myrdet av sin sønn Fraates IV for at han selv kunne overta tronen.

## Referanser


## Litteratur
;Primære kilder
* Junianus Justinus: ''Historiarum Philippicarum'', XLII
* Dio Cassius, 39,56,2, 39,56,3
* Appianius: ''Syr.'' 8.51
* Flavius Josefus, BJ 1, 78; Ant. 14, 103.

;Sekundær litteratur
* Colledge, Malcolm A. (1967): *The Parthians*. Thames & Hudson, London, s. 37.
* Smith, W. (1873): «Arsaces XIII., Mithridates III.» i: Smith, W. (red.): *A dictionary of Greek and Roman biography and mythology*, I, Londen, s. 356
Liste over øyer i Tuvalu

Øystaten **[[Tuvalu]]** i Oseania består av ni **atoller**, som fungerer som landets nest øverste administrative nivå. Ettersom seks av atollene består av en rekke holmer, har landet i alt 124 eller flere øyer og holmer.

Den minste atollen, koralløya Niulakita, var ubebodd fram til 1949, da den ble bebodd av personer fra Niutao. Niulakita ble derfor administrert av Niutao inntil nylig.

I dag er minst 11 av øyene/holmene bebodd (den største øya på hver av de ni atollene, pluss ytterligere to av holmene på Funafuti).

}
|-bgcolor="#ffffff"
| Nanumea||Nanumea ||align=right| 3,87||align=right| 22||align=right| 664 ||align=right| 5||align=right|2||
|- bgcolor="#ffffff"
| Nui||Tanrake ||align=right| 2,83||align=right| 17||align=right| 548 ||align=right| 21||align=right|4||
|-bgcolor="#ffffff"
| Nukufetau||Savave ||align=right| 2,99||align=right| 145||align=right| 586 ||align=right| 33||align=right|2||
|-bgcolor="#ffffff"
| Nukulaelae||Fangaua ||align=right| 1,82||align=right| 43||align=right| 393 ||align=right| 15||align=right|2||
|-bgcolor="#ffffff"
| Vaitupu||Asau ||align=right| 5,60||align=right| 10||align=right| 1 591||align=right| 9||align=right|7||
|-bgcolor="#ffffff"
| colspan=9 align=center bgcolor="#EFEFEF" | **Atoller som består av éi øy**
|-bgcolor="#ffffff"
| Nanumanga||Tonga ||align=right| 3,00||align=right| 3,00||align=right| 589 ||align=right| 51)||align=right|2||
|-bgcolor="#ffffff"
| Niulakita||Niulakita ||align=right| 0,40||align=right| 0,40||align=right| 35 ||align=right|1||align=right|1||
|-bgcolor="#ffffff"
| Niutao||Kulia ||align=right| 2,53||align=right| 2,53||align=right| 663||align=right| 41)||align=right|2||
|- style="background: #CCCccc;" 
| **[[Tuvalu]]** ||Vaiaku||align=right| 25,44||align=right| 520||align=right| 9 561||align=right| 124||align=right|34||&nbsp;
|-
| colspan=9 bgcolor="#ffffff" | 1) Hovedøy pluss holmer i en lagune
|}

## Referanser
Tuvalus demografi

**[[Tuvalu]]s befolkning** er beregna til 10&nbsp;619 i 2012. 96 % er etniske polynesiere, nært beslektet med innbyggerne på Samoa og Tonga. Det store flertallet tilhører Den tuvalske kirke, et protestantisk kirkesamfunn. Tallene nedenfor er anslag fra 2012.

## Befolkning
*10&nbsp;619

## Alderssammensetning
*0–14 år: 30,6 % (1656 menn, 1569 kvinner)
*15–64 år: 64 % (3294 menn, 3459 kvinner)
*65 år og eldre: 5,4 % (238 menn, 328 kvinner)

## Befolkningsvekst
*0,725 % per år
*Natalitet: 23,35 fødsler/1000 innbyggere
*Dødelighet: 9,13 dødsfall/1000 innbyggere

## Kjønnssammensetning
*Ved fødselen: 1,05 gutter/jenter
*0–15 år: 1,06 gutter/jenter
*15–64 år: 0,95 menn/kvinner
*65 år og eldre: 0,75 menn/kvinner
*Totalt:'' 0,97 menn/kvinner

## Spedbarnsdødelighet
33,55 dødsfall/1000 levendefødte barn

## Forventet levealder
*Totalt: 65,11 år
*Menn: 63,03 år
*Kvinner: 67,29 år

## Fertilitet
*3,08 barnefødsler/kvinne

## Etnisk sammensetning
*96 % polynesiere
*4 % mikronesiere

## Religioner
*Den tuvalske kirke (protestanter): 97 %
*Syvendedagsadventister: 1,4 %
*Bahai: 1 %
*Andre: 0,6 %

## Språk
*Tuvalsk (offisielt)
*Engelsk (offisielt)

## Se også
*Tuvalu

## Kilder
*Tuvalu  i CIA World Factbook
Vanuatus historie

**[[Vanuatu]]s historie** begynner obskurt. Den mest vanlige teorien om Vanuatus tidlige historie, sett ut ifra et arkeologisk perspektiv, støtter synet om at folk som snakket et austronesisk språk kom til øyene for omtrent 4000 år siden. Fragmenter av keramikk eller liknende produkter som er funnet kan dateres til årene 1300–1100 f.Kr.

Den første øyen i Vanuatu som ble oppdaget av europeere var Espiritu Santo, da portugisernes oppdager, Pedro Fernández de Quirós i 1606 så hva han trodde var et sørlig kontinent. Europeere besøkte ikke øyene igjen før i 1768, da Louis-Antoine de Bougainville gjenoppdaget øyene. I 1774 gav James Cook øyene navnet Ny-Hebridene (New Hebrides). Det navnet ble brukt frem til landets uavhengighet i 1980.

I 1825 oppdaget handelsmannen Peter Dillon sandeltre på øyen Erromango. Det startet et rush som sluttet i 1830, etter et sammenstøt mellom polynesiske immigrerende arbeidere og innfødte melanesiere. På 1860-tallet trengte plantasjeeiere i Australia, Fiji, Ny-Caledonia og Samoa arbeidskraft. Disse var pådrivere for en langtids arbeidsavtale, der man handlet arbeidere for å sette dem ut i arbeid. Dette ble kalt *[[blackbirding]]*. På høyden av denne handelen med arbeidskraft jobbet mer enn halvparten av den mannlige voksne befolkningen på flere av øyene utenfor Vanuatu.

På denne tiden kom misjonærer, både katolikker og protestanter til øyene. Nybyggere kom også, på jakt etter land der det var mulig å etablere bomullsplantasjer. Da de internasjonale bomullsprisene kollapset, gikk man over til produksjon av kaffe, kakao, bananer og, kanskje det mest lønnsomme, kokosnøtter. I starten utgjorde britiske borgere fra Australia flertallet, men da Caledonian Company etablerte seg på Ny-Hebridene, tippet dette balansen over på et flertall av franske borgere. Mot slutten av århundret var det dobbelt så mange franskmenn som briter på øyene.

Virvaret i de franske og britiske interessene på øyene førte til anmodninger fra den ene eller andre parten om å annektere territoriet. I 1906 ble landene enige om å dele administrasjonen av øyene. Det britisk-franske eierskapet var et unikt styresett, med separate styringssystemer som kun delte rettssystemet. Melanesiere ble delt ved at de måtte skaffe seg statsborgerskap fra en av styresmaktene.

Utfordringene for denne typen styre begynte på 1940-tallet. Amerikanernes ankomst på øyene under den andre verdenskrig, med deres informative atferd og relative rikdom førte til en økende nasjonalisme på øyene. Troen på en mytisk Messias-liknende figur ved navn John Frum var basisen for en innfødt *cargo*-kult (en bevegelse som prøvde å skaffe seg industrielle goder gjennom magi) som lovte melanesierne befrielse. I dag er John Frum både en religion og et politisk parti med to medlemmer i parlamentet.

Det første politiske partiet ble etablert tidlig på 1970-tallet og het opprinnelig New Hebrides National Party. En av grunnleggerne var Walter Lini, som senere ble statsminister. Partinavnet ble omgjort til Vanua'aku Party i 1974. Partiet var en av pådriverne for selvstendigheten Vanuatu fikk sent i juli 1980.

## Eksterne lenker
*
Tiridates II av Partia

**Tiridates II** (persisk: تيرداد سوم‎; gresk: Τιριδάτης) var konge av Partia kort tid i 32 f.Kr. Han ble hjulpet fram av den partiske adelen grunnet misnøye mot landets bestående konge Fraates IV. Imidlertid kom Fraates IV tilbake med skytiske leiesoldater og ble igjen konge.

## Liv og virke
Det er uklart hvem Tiridates var. Til tross for navnet var han antagelig ikke i slekt med kongefamilien, arsakidedynastiet, men var mest sannsynlig en militær leder. Han er en generasjon før i tid med Tiridates III, som han gjerne forveksles med, med sistnevnte var en sønnesønn av Fraates IV og oppvokst i Roma.

Det er uklart hvor lenge Tiridates var konge etter statskuppet i 32 f.Kr., kanskje et par måneder. Da Fraates IV kom tilbake med en hær, valgte antagelig ikke den partiske adelen å støtte ham lengre. Tiridates flyktet vestover til romersk Syria. Med seg hadde han en av Fraates' sønner som gissel. Han håpet at den romerske Octavius (Augustus) ville gi ham hjelp. Den pragmatiske realpolitikeren Octavius ham lot ham bli i Syria, men nektet å gi ham militær hjelp.

I løpet av de neste årene forsøkte Tiridates gjentatte ganger å invadere Partia og etablere seg i det minste i deler av Partia. En del mynter utstedt fra mars og mai 26 f.Kr. tilhørte ham. De hadde inskripsjonen «Arsakes Filoromaios». *Arsakes* henviste til Partias første konge, Arsakes I, og etter ham tok de øvrige kongene hans navn som en tilleggstittel. Motsatt side av mynten viste en konge sittende på en trone og med den gresk skjebnegudinne Tykhe (navnet betyr «lykke») som strakte palmeblader mot ham.

Tiridates ble snart jagd ut av Partia på nytt og søkte atter tilflukt hos romerne. Augustus sendte Fraates IVs unge sønn, som Tiridates hadde tatt med seg, tilbake til sin far, men nektet å utlevere «den flyktende slaven Tiridates».
Han beholdt Tiridates i Syria som forsikring mot Partia i tilfelle han ville få behov for ham. Det skjedde ikke. Det er uklart når han døde.

## Referanser
Fraates V av Partia

**Fraates V** (persisk: فرهاد پنجم‎; gresk: Φραατησ), også omtalt som Fraatakes (gresk: Φραατάκης; «lille Fraates»), konge av Partia fra 2 f.Kr. til 4 e.Kr. Han var den yngste sønnen til Fraates IV (37–2 f.Kr.) og Thea Musa. Han styrte sammen med sin mor etter å ha deltatt i mordet på sin far. Som konge ble han gift med sin mor, noe som er indikert på mynter utgitt i hans tid med både hans eget og morens bilde.

## Liv og virke
Musa var en slavekvinne gitt som gave til Fraates IV i 20 f.Kr. Hun klarte å bedre sin situasjon til å bli kongens yndlingshustru og da hun født ham en sønn ble hun dronning. Hun klarte også å overtale kongen til sende sin fire førstefødte sønner til Roma som gisler og for deres trygghet. Med alle rivaler fjernet forgiftet hun kongen og hennes sønn ble den nye kongen. Hun giftet seg også med sin sønn, noe som opprørte romerne, men det var et opplegg ikke ukjent i Asia. Hva som opprørte den partiske adelen mer var Fraates V pro-romerske politikk.

Under Fraates IV holdt Partia i å havne i en krig med Romerriket over herredømmet av Armenia og Media, men da Augustus sendte sin adopterte sønn Gaius Cæsar østover for å forberede en invasjon av Iran, valgte Fraates V i år 1 f.Kr. å inngå en avtale med romerne som anerkjente Romas herredømme over Armenia. Ikke lenge etter gjorde adelen i Partia opprør, fremmet en tronraner, Orodes III, som gjorde statskupp. Fraates V flyktet til romersk Syria og siden til Roma. Han ble aldri konge igjen. Musa ble antagelig drept.

## Referanser


## Litteratur
* Josefus: Ioudaike Archaiologia, XVIII, 2.
* Colledge, M.A.R. (1967): *The Parthians*, Londen, s. 46–47.
Ford Championship at Doral

**Ford Championship at Doral** er en golfturnering på PGA-touren som spilles på *Blue Monster*-banen på Doral Golf Resort & Spa i Miami-Dade County i Florida. Turneringen ble arrangert for første gang i 1962 og har hatt diverse navn opp gjennom tidene, men de fleste har inneholdt ordet *Doral*.

Turneringen trekker til seg et av de sterkeste startfeltene på PGA-touren utenfor ''major''-turneringene og World Golf Championships. I 2005 deltok ni av de ti beste spillerne på verdensrankingen i golf.

## Vinnere

## Eksterne lenker
* 
* Info på PGATOUR.com
Orodes III av Partia

**Orodes III** (persisk: ارد سوم‎; gresk: Ὀρώδης) var konge av Partia fra 4 e.Kr. og til 6 e.Kr.

Det var misnøye med det pro-romerske styret til kong Fraates V og hans mor, dronning Thea Musa. Den partiske adelen hjalp fram Orodes og Fraates ble styrtet i et statskupp. Den avsatte kongen flyktet til romersk Syria og deretter til Roma. Han ble aldri konge igjen. Thea Musa ble antagelig myrdet.

Orodes' styre ble kortvarig, i underkant av to år. Den samme adelen som hadde hjulpet ham fram sørget også for å få ham drept, «grunnet hans ekstreme grusomhet», i henhold til historikeren Josefus. Orodes utstedte få mynter i sin tid, kun noen få tetradrakmer.

Etter hans død overtok Fraates' eldre bror Vonones I tronen i Partia.

## Referanser


## Litteratur
* Josefus: *Ioudaike Archaiologia*, 44-46 (= XVIII, 2 § 4)
* Colledge, Malcolm A.R. (1967): *The Parthians*, Thames and Hudson, London, s. 47-48
Fornyrdislag

**Fornyrdislag** (norrønt: *fornyrðislag*) er et versemål som brukes i den norrøne eddadiktninga. Ordet betyr «versemålet (*lag*) for gammelt ord (*forn orð*)».

Ei strofe i fornyrdislag består av *kortlinjer* – hver med to trykktunge stavelser – som er kopla sammen to og to til *langlinjer* ved hjelp av stavrim. (I ljodahått, derimot, er de to første linjene i hver halvstrofe bundet sammen med stavrim, og så rimer den tredje på seg sjøl.) Vanligst består strofen av åtte kortlinjer, som i Voluspå:

Fornyrdislag er et metrum som brukes mest i episke (fortellende) dikt, til forskjell fra ljodahått, som brukes i Håvamål o.a. ikke-fortellende dikt.