open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Den katolske kirke i Litauen

**[[Den katolske kirke]]** representerer den dominerende trosretningen i **[[Litauen]]** &ndash; rundt 80&nbsp;% av befolkningen bekjenner seg til katolisismen. Kirken er organisert i sju bispedømmer, derav to erkebispedømmer.
	
## Struktur
I den følgende oversikten er kirkeprovinsene fremhevet i fet og metropolitanbispedømmer i kursiv.

* **Kirkeprovinsen Kaunas:**
** *[[Kaunas erkebispedømme]]*
** Šiauliai bispedømme
** Telšiai bispedømme
** Vilkaviškis bispedømme
* **Kirkeprovinsen Vilnius:**
** *[[Vilnius erkebispedømme]]*
** Kaišiadorys bispedømme
** Panevėžys bispedømme

## Personer
### Primas
Selv om erkebiskopen av Vilnius i begynnelsen av 1800-tallet betegnet seg selv som primas av Litauen, fins det ingen tradisjon for en slik tittel.

### Nuntius
Pavens nuntius i Baltikum (Litauen, Latvia og Estland), med sete i Vilnius, er Luigi Bonazzi (per 2009).

### Kardinaler
Den eneste litauiske kardinalen er erkebiskopen av Vilnius, Audrys Juozas Bačkis.

### Helgener og martyrer
Kasimir av Litauen regnes som nasjonalhelgen, selv om han ble født i Polen (som den gang utgjorde et felles rike). Også Kunigunde av Polen (født i Ungarn) har vært en viktig katolsk helgen i Litauen.

14 litauiske troende og prester som ble drept eller døde i fangenskap under sovjetisk styre, ble i 2000 anerkjent som martyrer.

## Klostre og valfartssteder
Pažaislis er et opprinnelig kamaldulenser-herrekloster sydøst for Kaunas. Siden 1992 er det et kvinnekloster.

Katolske valfartssteder i Litauen omfatter Aušros vartai, Kryžių kalnas og Šiluva.

## Historie
Fra 1200-tallet prøvde Den tyske orden forgjeves å kristne/erobre Litauen. Utbredelsen av den kristne tro begynte først med personalunionen mellom Polen og Litauen i 1385. To år senere ble det første bispesetet i Litauen opprettet i Vilnius. Žemaitija bispedømme i det vestlige Litauen fulgte i 1417. Begge var suffraganbispedømmer under det polske erkebispedømmet Gniezno. Dette endret seg først med Polens tredje deling i 1795, da Litauen kom til Det russiske keiserdømmet. Vilnius og Žemaitija bispedømme ble først opphevet, men gjenopprettet tre år senere som suffraganer av Mogiljov erkebispedømme. 1864 ble Žemaitijas bispesete flyttet fra Varniai til Kaunas.

Etter første verdenskrig og Litauens uavhengighet ble bispedømmene Kaunas og Vilnius i 1925/26 opphøyet til erke- og metropolitanbispedømmer. Som suffraganer fikk de tildelt noen nyoppretta bispedømmer. Siden dagens østlige Litauen med bl.a. Vilnius hørte til Polen på 1920-tallet, var den gang Kaunas’ kirkeprovins sammenfallende med den litauiske staten (dog unntatt Memelland, som utgjorde territorialprelaturet Klaipėda). I sovjettiden var bispesetene vakante fra 1950-tallet og frem til 1989. Etter Litauens andre uavhengighet ble bispedømmene i 1991 tilpasset til de nye politiske grensene ved at territorialprelaturet Klaipėda ble innlemmet i Telšiai bispedømme og Kaunas’ kirkeprovins, og ved at Vilnius mistet sine suffraganer som lå i Polen og Belarus.
Gondolbane

En **gondolbane** er en taubane med gondoler som er laget for å transportere mennesker eller varer i et skjermet og lukket oppholdsrom.

Lange baner legges ofte over et sett T-formede stolper som plasseres slik at selve banen blir rettest mulig. Gondolbaner brukes ofte som persontransport opp til fjelltopper, fra fjelltopp til fjelltopp, over elver eller fra en del av en by til en annen.

En bane med stor høydeforskjell finnes på kanariøya Tenerife, banen har en høydeforskjell på 1999 meter og ender på fjellet Teide i nesten 3717 meters høyde. En annen stor taubane går opp til Tysklands høyeste fjell, Zugspitze, den har verdens høyeste støttemast på 127 meter, verdens lengste frie spennet på 3.213 meter og høydeforskjell på 1945 meter.

Noen kjente gondolbaner er: Peak2peak Gondola (Whistler, Canada), Mi Teleferico (La Paz, Bolivia), Sugarloaf Mountain Gondola (Rio de Janeiro, Brasil), Vanoise Express (La Plagne, Frankrike, Palm Springs Aerial Tramway (California, USA), Ba Na Hills (Da Nang, Vietnam), Stanserhornbanen (Luzern, Sveits) og Ngong Ping 360 (Hong Kong).

## Bilder

Fjellheisen på vei opp - Cable car on its way up (5573463433).jpg|Fjellheisen, Tromsø
Krossobanen TRS 070603 074.jpg|Krossobanen, Rjukan
LoenSky188BG23.jpg|Loen Skylift
Dinglo.jpg|Hangursbanen med gondolen "Dinglo", Voss
Voss Gondol Aerial gondola passenger lift (taubane) Cabins on Cableway at Summit station top terminal at the Hanguren Hangurstoppen mountain 820 m Voss Norway 2019-11-20 DSC00711.jpg|Voss Gondol


## Se også
* Taubane

## Referanser
Hilde Harbo

**Hilde Harbo** (født 8. september 1959 i Oslo) er en norsk statsviter, journalist og forfatter.

## Oppvekst
Harbo ble født i Oslo og bodde der sine første to leveår, men hadde senere en geografisk skiftende oppvekst hvor hun bodde mesteparten av tiden i Stavanger, Sandnes og Sola i Rogaland fylke.    

## Utdannelse
Hun er utdannet cand polit fra Universitetet i Oslo i 1985, med hovedfag i statsvitenskap samt mellomfag i historie og grunnfag i offentlig rett.   

## Journalist
Etter fullførte studier begynte Harbo straks som journalist i avisen Aftenposten, hvor hun har arbeidet i ulike stillinger hele tiden siden. Fra avisens nyhetsredaksjon gikk hun i 1989 til politisk avdeling, hvor hun i en årrekke arbeidet som politisk journalist med Stortinget som et viktig ansvarsområde. Fra 1992 til 1994, det vil si i to perioder, var hun visepresident i Stortingets presselosje. Hun satt en årrekke i konsernstyret til Schibsted, som valgt representant for de ansatte. 

I perioden 2005–2009 var Harbo *Aftenposten*s korrespondent i London. Våren 2009 var hun tilbake i Oslo igjen som journalist, med olje og gass som spesialområde. 

## Forfatter
Harbo skrev i 2008 et norsk etterord til den britiske journalisten Ben Macintyres biografi om dobbeltagenten Eddie Chapman. Dette etterordet omhandlet Chapmans krigskjæreste, den norske dobbeltagenten Dagmar Lahlum, som Harbo fra London tidligere hadde skrevet om i to førstesideartikler i *Aftenposten*.

Som forfatter er Harbo imidlertid mest kjent for å ha gitt ut *[[Slik jeg ser det nå]]*, en intervjubok med Haakon Lie som hun skrev sammen med Hans Olav Lahlum. Boken ble lansert under stor medieoppmerksomhet på hovedpersonens 103-årsdag den 22. september 2008.

I 2016 ga hun ut boken *Min 9. april : Øyenvitnene forteller*. Boken ble til etter at Aftenposten hadde bedt leserne om å dele sine minner fra 9. april 1940, dagen da Norge ble okkupert.

## Referanser
I’ve Seen All Good People

«**I've Seen All Good People**» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1971 på bandets album *[[The Yes Album]]*. Sangen er skrevet av Jon Anderson og Chris Squire, og er en av bandets mest kjente og «radiovennlige» sanger. Sangen er delt opp i to satser, «Your Move» og «All Good People», og varer i 6 minutter og 56 sekunder. En redigert versjon av sangen bestående hovedsakelig av satsen «Your Move», ble utgitt som singel i 1971.

## Struktur
Første sats, «Your Move» er skrevet av Jon Anderson og er delvis basert på Lewis Carrolls bok *Through the Looking-Glass*, som er regnet som fortsettelsen av historien fra *[[Alice i Eventyrland]]*. Boken handler om et parti sjakk, der Alice er med i spillet som bonde, men som avanserer på brettet og blir dronning. Teksten refererer både til hendelser i boken, og til spillet sjakk generelt.

Annen sats, «All Good People», er skrevet av Chris Squire og består av en rekke repetisjoner av refrenget, med et konvensjonelt rock-lydbilde. Satsen preges av høyt tempo og tette vokalharmonier. Teksten inneholder også referanser til John Lennons komposisjoner «Instant Karma» og «Give Peace a Chance».

## Konsertfremføringer
«I've Seen All Good People» er den tredje mest spilte sangen under Yes' konserter. Sangen har blitt spilt på nærmest samtlige konserter siden utgivelsen i 1971.

Offisielle utgivelser med konsertopptak av «I've Seen All Good People»:
**[[Yessongs]]*
**[[An Evening of Yes Music Plus]]* (Anderson Bruford Wakeman Howe)
**[[Keys to Ascension 2]]*
**[[House of Yes: Live from House of Blues]]*
**[[Symphonic Live]]*
**[[The Word Is Live]]*
**[[Live at Montreux 2003]]*
**[[Songs from Tsongas]]* (kun DVD)
**[[Union Live]]*
**[[In the Present – Live from Lyon]]*

## Personell
På originalinnspillingen fra 1971 medvirker:
* Jon Anderson: vokal
* Chris Squire: bass, vokal
* Steve Howe: elektrisk og akustisk gitar, mandolin, vokal
* Tony Kaye: piano, Hammondorgel
* Bill Bruford: trommer, perkusjon

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den katolske kirke i Latvia

**[[Den katolske kirke]]** representerer den tredje største trosretningen i **[[Latvia]]**: knapt 20&nbsp;% av befolkningen bekjenner seg til katolisismen, mot om lag 40&nbsp;% ikke-troende og drøyt 20&nbsp;% protestanter. I&nbsp;den østlatviske regionen Latgale, som har hatt en lang felles historie med Polen, er katolisismen den dominerende religionen. Kirken er organisert i fire bispedømmer, derav ett erkebispedømme.

## Bispedømmer
* Rīga erkebispedømme
* Jelgava bispedømme
* Liepāja bispedømme
* Rēzekne-Aglona bispedømme

Kirkeprovinsen Rīga har altså samme utstrekning som staten Latvia.

## Personer
### Primas
Latvia har ingen primas, men erkebiskopen av Rīga er landets biskop med høyest rang.

### Nuntius
Pavens nuntius i Baltikum (Latvia, Litauen og Estland), med sete i Vilnius (Litauen), er Luigi Bonazzi (per 2009).

### Kardinaler
Den eneste latviske kardinalen er erkebiskopen av Rīga, Jānis Pujats.

## Historie
Yxkull (dagens *Ikšķile*) ble som sete for biskop Meinhard av Livland i 1186 det første bispesetet i dagens Latvia (og hele Baltikum). Bispesetet ble i 1201 flyttet til Rīga og opphøyet til erkebispedømme i 1255. Kristningen av Latvia ble gjennomført av Sverdbroder- og Den tyske orden i begynnelsen av 1200-tallet. Området var etter dette fra 1237&ndash;1561 inkorporert i De tyske riddernes ordensstat. På denne tida var dagens Latvia fordelt over to bispedømmer: Rīga erkebispedømme, som var metropolitanbispedømmet for hele ordensstaten (med sju suffraganer), og Kurland bispedømme. Det er likevel ingen kontinuitet mellom dette historiske og dagens erkebispedømme i Rīga. Etter reformasjonen i 1561 var katolisismen nemlig i flere hundre år fraværende fra Latvia, bortsett fra de østligste delene, som lå under det katolske Polsk-litauiske rike. Først med opprettelsen av Mogiljov bispedømme for alle katolikker i Det russiske keiserdømmet i 1773 ble Latvia igjen formelt del av et katolsk bispedømme.

Etter Latvias uavhengighet i 1918 ble Rīga bispedømme nygrunnlagt, og fem år senere opphøyet til erkebispedømme. Til å begynne med omfattet (erke)bispedømmet også Estland, men Estland ble skilt ut som en egen apostolisk administrasjon i 1924. Med opprettelsen av Liepaja bispedømme ble Rīga i 1937 også metropolitanbispedømme igjen. De to andre suffraganbispdømmene ble opprettet i 1995. I sovjettida var bispesetene fra 1950-tallet og frem til Latvias andre uavhengighet i 1991 vakante (ubesatt).
Askeravisen

***Askeravisen*** var en gratisavis som ble distribuert til samtlige husstander i Asker kommune i tilsammen ca. 21 500 eksemplarer.

Første utgave kom 3. juni 2009 og ble utgitt av Dag Rognlien Stenberg gjennom enkeltpersonsforetaket Stenberg media. Askeravisen ble utgitt hver onsdag, med unntak av ferieperioder, 43 utgivelser i året. Ansvarlig redaktør fra 2014 var Anine Gutubakken Byles. Utgiver var Asker- og Bærumsavisen AS (tidligere Stenberg & Løseth Media AS), som også stod bak Bærumsavisen.

Asker og Bærums Budstikka ASA kjøpte Askeravisen og Bærumsavisen av Dag Rognlien Stenberg og Lars Sunde Løseth 11. februar 2011. Avisen ble nedlagt i 2016, og siste utgave kom ut 14. september 2016. Avisen ble nedlagt på grunn av nedgang i markedet for reklamesalg, som var avisens inntektskilde.

## Redaktører
*3. juni 2009 – 11. februar 2011: Dag Rognlien Stenberg
*11. februar 2011 – 1. august 2011: Andreas Gjølme
*1. august 2011 – 30. september 2014: Anette Hobæk Ravnsborg
*1. oktober 2014 – 14. september 2016: Anine Gutubakken Byles

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Prototype (spill)

***Prototype*** er et actionspill utviklet av Radical Entertainment.

Spillet ble lansert av Vivendi Games 12. juni 2009. Spillet er levert til PlayStation 3, Xbox 360, og PC.

## Handling
I spiller er du Alex Mercer i New York, der et livsfarlig virus smitter folk og gjør dem til monstre. Du blir derimot en superhelt av viruset, og får superkrefter, kan skifte form og har innebygde våpen i kroppen din. Din oppgave er å få tilbake hukommelsen og avsløre konspirasjonen som tar livet av alle i byen.

## Systemkrav PC
* Oppdateringspakker: Windows XP Service Pack 3 eller Windows Vista Service Pack 1
* CPU: Intel® Core™ 2 Duo 1.86&nbsp;GHz eller AMD Athlon™ 64 X2 4000+ eller bedre
* RAM: 1 GB (XP), 2GB (Vista)
* Skjermkort: DirectX 9.0c støtte med 256 MB 3D hardware akselerator (NVIDIA 7800GT/ATI® Radeon™ X1800 256 MB eller bedre, og støtte for Pixel Shader 3.0)
* Harddiskplass: 8 GB (pluss 500MB for swapfil.)
* Lydkort: Kort med 100% DirectX 9.0c støtte

## Referanser


## Eksterne lenker
*  (svensk)
* NRK Spiller - Anmeldelse 
* Verdens Gang - Anmeldelse
Toftøy (Øygarden)

**Toftøy** (offisielt **Toftøyna**) er  ei øy i Øygarden kommune i Hordaland. Toftøy har bruforbindelse sørover mot øya Misje. Fra Misje er det bruforbindelse til øya Sotra, og derfra videre inn til Bergen kommune. Toftøy har også bruforbindelse til øya Turøy vest i havet, og til Rongøy i nord. På Toftøy ligger halvøya Toftestallen hvor det på 1980-tallet var to testanlegg for bølgekraft.

Godkjent og tilrådd skrivemåte av navnet er Toftøyna, mens den normalt benyttede formen Toftøy er godkjent, men ikke tilrådd.

## Referanser
Slaget ved Rostock (1564)

**Slaget ved Rostock** var et mindre sjøslag under den nordiske syvårskrigen utenfor den tyske byen Rostock på nøytral grunn 11. juli 1564.

Den danske kongen Fredrik II ønsket å rette et slag mot den hanseatiske byen Rostock som hadde nektet å bryte med Sverige og ville ikke respektere den danske sjøblokaden av Sverige. Anledningen kom i form av et mindre krigsskip som først ankret opp i Warnemünde, og senere i munningen av elven Warnow utenfor havnestedet Rostock. Rostocks nære omgang med svenskene var lagt merke til av kaprere som herjet på Østersjøen med danskekongens tillatelse, og dette førte til diplomatisk kontakt mellom København og Rostock. Kongen kom med løfter om å levere tilbake de erobrede handelsfartøyene mot et krav om brudd på handelen med Sverige. Dessuten kom det også et krav om at Rostock skulle jage bort det svenske krigsskipet «Vita Falken» som hadde blitt en sjenanse for de allierte.

Som svar på avslaget, beordret danskekongen admiral Herluf Trolle å sende ut en eskadre på tre danske og to lübeckske skip under viseadmiral Peder Huitfeldt fra Norge den 1. juli 1564. Huitfeldt dro til munningen av Warnow og sperret vegen ut for det svenske krigsskipet, deretter landsatte han en styrke med kanoner på stranden vendt mot «Vita Falken» den 11. juli. I mellomtiden hadde forberedelsene på en fredskongress, organisert av den tyske keiseren, ført til at mange diplomater var kommet til byen. Disse dro ut for å overvære sjøslaget som startet om morgen. Sjeldent hadde et så grovt brudd på nøytraliteten på et sted vært begått rett for øyne på diplomater.

Kommandøren Anders Björnsson nektet å overgi seg ovenfor overmakten og satte til slutt fyr på kruttkammeret om bord på krigsskipet etter mange timer med fortvilet motstand. «Vita Falken» eksploderte i en selvmordsaksjon av Björnsson med mesteparten av besetningen, bare to skal ha berget seg med livet i behold.

Danskene kom til vraket etter «Vita Fisken», fisket opptil 14 kanonskyts ut av vannet og styrtet av gårde til havs. Rostock sendte en sterk protest mot den grove krenkingen av byens nøytralitet, men Fredrik II var svært tilfreds med utfallet. Huitfeldt kom tilbake til den allierte krigsflåten ved Bornholm den 24. juli.

## Litteratur
* Det första stora kriget, Alexej Smirnov 2009 ISBN 978-91-7329-020-3
Royal Gold Medal

**Royal Gold Medal** er en arkitekturpris som blir delt ut årlig av Royal Institute of British Architects på vegne av den britiske monarken, som en anerkjennelse av person eller gruppe sin betydelige bidrag til internasjonal arkitektur.

Den ble først delt ut i 1848 til Charles Robert Cockerell og vinnerne innbefatter de mest velkjente arkitektene i det 19. og 20. århundre, blant andre Giles Gilbert Scott (1925), Frank Lloyd Wright (1941) og Le Corbusier (1953). I 1992 ble den irske ingeniøren Peter Rice den andre ingeniøren som mottok prisen; den første var Ove Arup i 1966. Et annet bemerkelsesverdig unntak var prisen i 1999, som gikk til byen Barcelona.

Prisen er for alle arbeider, heller enn for en bygning eller for en arkitekt som er på moten.

## Liste over mottakere

## Referanser


## Eksterne lenker
* RIBA side omn Royal Gold Medal
* Liste over medaljevinnere 1848-2008(PDF)
* Vinneren i 2007
* Vinneren i 2006
Nikolaj Jakovlev

**Nikolaj Feofanovitsj Jakovlev** (russisk: *Николай Феофанович Яковлев*; 1892–1974) var en russisk lingvist. Han er spesielt kjent for arbeidet sitt med å utvikle et felles alfabet for de språkene som ble skriftfestet i perioden fra oktoberrevolusjonen fram til 1935.

## Referanser
Onward (Yes-sang)

«**Onward**» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1978 på bandets album *[[Tormato]]*. Sangen er skrevet av Chris Squire og er en av bandets få rene ballader. Sangen er 4 minutter og 5 sekunder lang. 

## Struktur
Sangen er en melodisk og direkte kjærlighetserklæring skrevet av bandets bassist, Chris Squire,  til sin daværende kone Nikki. Med den pompøse og følelsesladede orkestreringen skiller denne sangen sammen med instrumentalen «Madrigal» seg sterkt ut fra resten av albumet, som er minimalistisk produsert og har et mere direkte rock-lydbilde. Teksten er meget atypisk for progressiv rock, da den handler om kjærlighet.

## Konsertfremføringer
Sangen ble første gang spilt under konsert under de tre *[[Keys to Ascension]]*-konsertene i San Luis Obispo i 1996, og ble etter dette ikke spilt igjen før under *In the Present*-turneen i 2008. Innspillingen av sangen på *Keys to Ascension* inneholder en ny intro, skrevet og spilt av Steve Howe på gitar.

Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Onward»:
**[[Keys to Ascension]]*
**[[In the Present – Live from Lyon]]*

## Alternative versjoner
På ny-utgivelsen av albumet *[[Tormato]]* fra 2004 finnes en instrumental orkesterversjon av sangen som «skjult bonus-spor».

## Personell
På originalinnspillingen fra 1978 medvirker:
*Jon Anderson: vokal
*Steve Howe: elektrisk gitar
*Chris Squire: bass og vokal
*Rick Wakeman: polymoog
*Alan White: vibrafon og crotaler
med
*Andrew Pryce Jackman: orkestrering

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Den katolske kirke i Belarus

**[[Den katolske kirke]]** er den nest vanligste trosretningen i **[[Belarus]]**: Om lag 15&nbsp;% av befolkningen bekjenner seg til katolisismen, mot 80&nbsp;% russisk-ortodokse. Kirken er organisert i fire bispedømmer, derav ett erkebispedømme:

## Bispedømmer
* Minsk-Mahiljoŭ erkebispedømme
* Grodno bispedømme
* Pinsk bispedømme
* Vitebsk bispedømme

Kirkeprovinsen Minsk-Mahiljoŭ har altså samme utstrekning som staten Belarus.

## Historie
Selv om den russisk-ortodokse kirka har vært dominerende i Belarus og Russland, har (erke)bispedømmet Mahiljoŭ hatt stor betydning for katolisismen i Det russiske keiserdømmet. Med Polens tre delinger fikk riket nemlig et stort antall katolske innbyggere fra områder som tidligere hadde hørt til Polen. Mahiljoŭ bispedømme ble opprettet i 1773 for alle rikets katolikker, og ble opphøyet til erkebispedømme og metropolitanbispedømme over de ervervede polske og litauiske bispesetene i 1782 (Kamenets-Podolsk, Kaunas, Kyiv, Lutsk, Vilnius samt Minsk). Mesteparten av tiden fungerte imidlertid den russiske hovedstaden St. Petersburg, ikke den belarusiske byen Mahiljoŭ (Mogiljov), som det faktiske bispesetet. Katolisismen ble dessuten utsatt for harde forfølgelser både under tsarene Nikolaus&nbsp;I og Aleksander&nbsp;II og i sovjettida.

## Personer
### Primas
Belarus har ingen primas, men erkebiskopen av Minsk-Mahiljoŭ er landets biskop med høyest rang.

### Nuntius
Pavens nuntius i Belarus er Martin Vidovic (per 2009).

### Kardinaler
Den eneste belarusiske kardinalen er den forhenværende erkebiskopen av Minsk-Mahiljoŭ, Kazimierz Świątek (uten stemmerett).

### Helgener
Belarusiske katolske helgener er bl.a. Euphrosyne av Polazk, Josafat Kuntsewytsj og Kyrill av Turaŭ.

## Eksterne lenker
*
Ouvèze

**Ouvèze** er en elv sør i Frankrike, og en av sideelvene til Rhône fra venstre. Den har sitt utspring i Préalpes i kommunen Montauban-sur-l'Ouvèze. Elven munner ut i Rhône i Sorgues, nord for Avignon. Ouvèze er 93,3 km lang.

Ouvèze renner gjennom følgende departementer og byer: 
*Drôme: Buis-les-Baronnies, Mollans-sur-Ouvèze
*Vaucluse: Vaison-la-Romaine,  Bédarrides, Sorgues

## Referanser
Skeleton Hotel

**Skeleton Hotel** er et førstepersonsskytespill i utvikling av Splatty Games (før Gutsplatt Games). Skeleton Hotel vil bli lansert 2011.

## Historie
En forsker har blitt borte på en øy kalt Ablista som var utdødd.
Forskeren skal under letingen etter overlevende på øya, blitt borte da han oppdaget en ukjent by.
Jack Bondnes er sent til og finne forskeren, men under flyturen styrter han rett inni hotellet som forskeren hadde akuratt kommet seg gjennom.
Forskerens siste ord var: Skeleton.....Hotel
## Spill-historie
April 2008 begynte Skeleton Hotel som et test prosjekt.
Etterhvert ble det stort.
Desember 2008 ble det lansert en ALPHA, og May 2009 ble spillets BETA lansert.
Spillet er nå gitt over til Splatty Games (formerly Gutsplatt Games)
fordi 2 av medlemmene i Silver Eye Productions viste seg ut til og hadde lastet ned piratisk programvare.
Ett år senere begynte Splatty Games (før Gutsplatt Games), som skulle gjøre Skeleton Hotel på nytt.
Spillet vil bli utgitt rundt Januar 2011.

## Infoboks
* Utgiver – Splatty Games (formerly Gutsplatt Games)
* Publisher – Blitz1Up (Dette er ikke bekreftet!)
* Spillmotor – FPSC
* Lanseringsdato – Januar 2011
* Genre – Førstepersonsskytespill
* Modus – Enspiller
* Platform – Windows
* Hva du trenger – Windows XP/Vista/7 
* Media – DVD, Nedlasting
* Versjon – 1.0

## Eksterne lenker
* Offisiell Skeleton Hotel side
Maddalenaøyene

**Maddalenaøyene** (italiensk: *Arcipelago della Maddalena*) er en øygruppe i Bonifaciosundet mellom Korsika og Sardinia i Italia. Den består av sju større øyer og flere småøyer. 

## Geografi

Den største øya er La Maddalena og de andre seks øyene er (fra størst til minst): Caprera, Spargi, Santo Stefano, Santa Maria, Budelli og Razzoli. Bare Maddalena, Caprera og S. Stefano har bosetning.

Maddalenaøyene ligger nær det kjente turiststedet Costa Smeralda og har det samme krystallklare vannet og granittklippene. Øyene har òg et rikt dyreliv. Øyene er en del av nasjonalparken Parco Nazionale Arcipelago di La Maddalena. 

## Historie
Øyene har vært bosatt siden førhistorisk tid. Romerne kalte øyene for *Cunicularia* og de var et travelt skipsfartområde i det andre og første tusenåret f.Kr. Maddalenaøyene har alltid vært strategisk viktige og var årsaken til en strid mellom Republikken Pisa og Republikken Genova på 1200-tallet. Dette førte til at de ble forlatt i lange tider før gjeterne fra Korsika slo seg ned her i lag med de første bosetterne på Sardinia på 1500-tallet. Napoléon Bonaparte, Admiral Nelson og særlig Giuseppe Garibaldi hadde alle historiske bånd til dette området. 

## I dag
I dag er det en marinebase for NATO med amerikanske atomubåter på St. Stefano. Administrativt hører øyene til provinsen Olbia-Tempio etter at de ble flyttet fra provinsen Sassari i 2005. Det er ferjesamband fra Palau på Sardinia til La Maddalena. Det er bare veier på La Maddalena og Caprera.

## Kilder
*Parco Nazionale dell'Arcipelago di La Maddalena
*Italian Government Tourist Board
LAUTOM contemporary

**LAUTOM contemporary** var et privat galleri, eiet og drevet av den kunst- og kuratorutdannede . Det ble etablert i 2007 og holdt til i Colletts gate 6 i Oslo. Galleriet mistet sine lokaler på ettersommeren 2012, og annonserte at de la ned galleridriften på nyåret 2013.

## Profil
Lautom contemporary var et galleri for samtidskunst. Det etablerte seg som et galleri for yngre norske kunstnere som ikke hadde noen representasjon fra tidligere, som Øystein Aasan, Ane Mette Hol,  og Toril Johannessen, samt første galleri-representasjon av litt eldre kunstnere som Marit Følstad,  og Victor Lind. Galleriet ga også yngre kuratorer som , Erlend Hammer, Tommy Olsson og  muligheter til å realisere gruppeutstillinger uavhengig av galleriets kunstner- og øvrig utstillingsprofil.

I 2009 fikk Lautom sin internasjonale debut med deltakelse på messene ,  og  09, videre har galleriet deltatt på  i Basel i 2010 og 2011,  i 2011 og 2012,  i 2012, og sommeren 2012 deltok galleriet på kunstmessen Art Basel.

## Kunstnere som har blitt vist ved galleriet inkluderer

* 
* Øystein Aasan 
* 
* Toril Johannessen
* Kjetil Berge
* Joe Amrhein
* 
* 
* Nadja Bournonville
* 
* Heman Chong
* Jan Christensen
* 
* 
* Ane Graff
* 
* 
* Bjørn-Kowalski Hansen
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Hanne Borchgrevink 
*  
* Ane Mette Hol 
* Marianne Hurum
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Victor Lind
* Josefine Lyche
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Morten Krohg
* Marit Følstad
*  
* 
* Veronika Schumacher
* 
* Ole Sjølie
*  
* 
* 
* 
* 
* 
* Vemund Thoe
* 
* 
* Chris Virgin
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Willibald Storn
* Ole Jørgen Næss
* 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Lautom Contemporarys hjemmeside
* Market
* Art Rotterdam
* LISTE The Young Art Fair in Basel
* Art 43 Basel
* Arco Madrid 
* Nada Art Fair Miami Beach
NTT Publishing

er et japansk plateselskap eid av Nippon Telegraph and Telephone. De er best kjent for å utgi *[[Final Fantasy]]*-album.

## Eksterne lenker
*
DigiCube

var et japansk selskap etablert som et datterselskap av systemutvikleren Square 6. februar 1996. Deres hovedkvarter lå i Tokyo, Japan. De utga blant annet videospill, leketøy, bøker og CD-er. DigiCube gikk konkurs 26. november 2003.
Mullutu-Suurlaht

**Mullutu-Suurlaht** er den fjerde største innsjøen i Estland. Den har en samlet flate på 14,4&nbsp;km², men har en enda større flommark. Den er en brakkvannssjø og ligger ved Kuressaare på øya Saaremaa. Mullutu-Suurlaht består egentlig av to innsjøer: Mullutu og Suurlaht (eller Kellamäe laht). De drenerer i Østersjøen via elven Nasva, men under vårflommen kommer sjøvann motsatt vei.

## Referanser
Bærekraftig skogbruk

**Bærekraftig skogbruk** er et skogbruk der skogen blir forvaltet med hensyn til at grunnlaget for vedvarende bruk av skogen og skogressursene blir tatt vare på.

Det kan innebære at skogen skal hogges slik at framtidige generasjoner kan hogge like mye tømmer som vi gjør i dag, at vilkårene for å utøve friluftsliv ikke blir redusert og at det biologiske mangfoldet blir tatt vare på.

Prinsippet om en bærekraftig utvikling er omtalt i rapporten til Brundtland-kommisjonen, og definert som en utvikling som tilfredsstiller behovene til dagens generasjon uten å virke negativt på kommende generasjoner til å få dekt sine behov.

Målet om et bærekraftig skogbruk er lovfestet i skogbrukslovens formålsparagraf. Departementet har òg utarbeidet en egen forskrift om bærekraftig skogbruk.

Gjennom prosjektet Levende Skog, som begynte i 1995, ble det laget en standard som inneholdt en rekke krav og retningslinjer ved skogbrukstiltak. Levende Skog ble en del av PEFC-systemet i 2000 og ble den direkte forløperen til Norsk PEFC Skogstandard.

## Eksterne lenker
* Norsk institutt for bioøkonomi: ''Bærekraftig skogbruk i Norge''. (2018))
* Norsk institutt for bioøkonomi: 
* Forskrift av 7. juli 2006 om berekraftig skogbruk Lovdata.
* Lov av 27. mai 2005 om skogbruk Lovdata
* Nasjonal handlingsplan for en bærekraftig utvikling Statsbudsjettet 2004. 
* Nasjonal strategi for bærekraftig utvikling Regjeringen Bondevik. Publisert 14.&nbsp;august 2002.
Nippon Crown

er et japansk plateselskap opprinnelig etablert som Crown Records 6. september 1963. Artister signert til Nippon Crown Music inkluderer Band-Maid, Gackt, Hanaboy, Kimeru og Metis.
Tempus Fugit (Yes-sang)

«**Tempus Fugit**» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1980 på bandets album *[[Drama (Yes-album)|Drama]]*. Sangen er skrevet av Geoff Downes, Trevor Horn, Steve Howe, Chris Squire og Alan White, som på dette tidspunktet var bandets personell. Sangen er 5 minutter og 15 sekunder lang.

## Struktur
Sangen åpner med et forrykende hard rock-lignende riff med gitar og bass. Trommene holder tempoet oppe og understreker sangens «tyngde». Et lite mellomspill på synthesizer, der ordet «Yes» repeteres med bruk av vocoder en rekke ganger følger, før en ny repetisjon av åpningsriffet kommer. Et nytt temposkifte fører sangen videre inn i første vers med en reggae-inspirert versjon av riffet, som i refrenget går tilbake til hard rock-versjonen. Sangen veksler mellom vers og refreng i stil med konvensjonell rock. I ettertid kan musikkstilen lett beskrives som i «slekt» med The Polices hit fra 1979, «Message In a Bottle».

Tittelen «Tempus fugit» er latin og betyr «tiden flykter». Teksten refererer flere ganger til situasjoner der tiden kan synes å gå fortere enn man ønsker.

## Konsertfremføringer
«Tempus Fugit» i sin helhet ble fremført under *Drama*-turneen i 1980 og under *In the Present*-turneen i 2008–2009. Ellers har kun åpningsriffet blitt spilt under en rekke konserter som en del av Chris Squire og Alan Whites «Whitefish» solo-medley.

Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Tempus Fugit»:
**[[The Word Is Live]]*
**[[In the Present – Live from Lyon]]* – med Benoît David som vokalist.

## Personell
På originalinnspillingen fra 1980 medvirker:
*Trevor Horn: vokal
*Steve Howe: elektrisk gitar
*Chris Squire: bass
*Geoff Downes: synthesizer, vocoder
*Alan White: trommer

## Referanser
Machine Messiah

«**Machine Messiah**» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1980 på bandets album *[[Drama (Yes-album)|Drama]]*. Sangen er skrevet av Geoff Downes, Trevor Horn, Steve Howe, Chris Squire og Alan White som på det tidspunktet var bandets personell. Dette er albumets lengste sang med sine 10 minutter og 27 sekunder. Opprinnelig var dette en sang som Downes og Horn skrev i håp om at Yes ville spille den inn før de selv ble medlemmer av bandet. Etter omarbeiding og bearbeiding av sangen sammen med resten av Yes, ble den spilt inn med Downes og Horn som nye medlemmer av bandet. 

## Struktur
Sangen åpner med en gitar med en slags dopplereffekt før den går inn i et tungt og dystert hard rock-inspirert tema. Synthesizeren benytter også en slags dopplereffekt, før vi får et temposkifte, og melodien blir lettere og lysere. En gitarsolo omtrent midtveis i sangen dreier sangen tilbake til det dystre temaet, og sangen avsluttes med åpningssekvensens gitar med dopplereffekt.

Selv om dette er en av de tyngste og mest hard rock-inspirerte av samtlige Yes-sanger, er strukturen i den progressive rocken ivaretatt ved de mange temposkiftene og musikkstilskiftene. Tekstene er noe mørkere enn det Jon Anderson skrev før han forlot bandet året før denne utgivelsen. Musikken er, til tross for Andersons fravær, umiskjennelig Yes-musikk.

## Konsertfremføringer
«Machine Messiah» ble spilt under samtlige konserter under *Drama*-turneen, men på grunn av at Jon Anderson nektet å synge noen av sangene fra *Drama*, ble den ikke spilt igjen før under *In the Present*-turneen i 2008–2009 med Benoît David som vokalist. 

Offisielle utgivelser med konsertopptak av «Machine Messiah»:
**[[The Word Is Live]]*
**[[In the Present – Live from Lyon]]*

## Personell
På originalinnspillingen fra 1980 medvirker:
*Trevor Horn: vokal
*Steve Howe: elektrisk gitar
*Chris Squire: bass
*Geoff Downes: synthesizer
*Alan White: trommer

## Referanser
De besatte

**De besatte** kan vise til:

*De besatte (roman) – en roman av Fjodor Dostojevskij
*De besatte (TV-serie) – en svensk TV-serie fra 2003
On the Silent Wings of Freedom

«**On the Silent Wings of Freedom**» er en sang fra det engelske progressiv rock-bandet Yes, utgitt i 1978 på bandets album *[[Tormato]]*. Sangen er skrevet av Jon Anderson og Chris Squire. Dette er den sangen på albumet som er mest typisk for Yes' etablerte lydbilde på 1970-tallet, og det er også albumets lengste sang med sine 7 minutter og 47 sekunder.

## Struktur
Sangen åpner med et staccato tema spilt på gitar, med en «avventende» rytmeseksjon. Jon Andersons stemme går høyt, og teksten er også «høytsvevende». Etter to vers settes tempoet opp, og gitaren og pianoet spiller sammen i noe som kan høres ut som en improvisert jam. Sangen har et blandet preg av psykedelisk rock, rock 'n' roll og jazz, noe som ikke er helt uvanlig for sanger innen progressiv rock.

Selv om albumet *Tormato* ikke falt helt i smak hos Yes-fans, har denne sangen blitt en publikumsfavoritt.

## Konsertfremføringer
«On the Silent Wings of Freedom» ble spilt på samtlige konserter på *Tormato*-turneen. Deretter ble den spilt på kun en av konsertene på *[[Big Generator]]*-turneen, nemlig i Springfield 19. november 1987. Mellom 2002 og 2004 ble sangen spilt på flere av bandets konserter, men har ikke blitt spilt siden juli 2004. 

Det finnes foreløpig ingen offisielle utgivelser med konsertopptak av sangen.

## Personell
På originalinnspillingen fra 1978 medvirker:
*Jon Anderson: vokal
*Chris Squire: bass og vokal
*Steve Howe: gitarer
*Rick Wakeman: piano, Hammondorgel og synthesizere
*Alan White: trommer, perkusjon og vokal

## Referanser
Ryuichi Sakamoto

var en japansk musiker, komponist, plateprodusent og skuespiller. Han mottok Oscar, Grammy og Golden Globe.

Sakamoto ble født i Nakano i Tokyo i Japan, men bodde per 2020 for det meste i New York i USA. Sakamoto var medlem av technopop&shy;bandet Yellow Magic Orchestra. Han var gift med musikeren Akiko Yano, men de ble skilt i august 2006; de ble foreldre til J-pop-sangeren Miu Sakamoto.

Sakamoto var per april 2020 musikkdirektør og såkalt representative director for Tohoku Youth Orchestra.

### Æresbevisninger
* 2009 – Ordre des Arts et des Lettres
* 2013 – Golden Pine-prisen (Lifetime Achievement), ved 2013 International Samobor Film Music Festival

### Filmmusikk
#### [[Oscar for beste originalmusikk]]
* 1987 – *[[Den siste keiseren]]* (vant)

#### [[BAFTA-prisen for beste filmmusikk]]
* 1983 – *[[Merry Christmas, Mr. Lawrence]]* (vant)
* 1987 – *Den siste keiseren* (nominert)
* 2015 – *[[The Revenant]]* (nominert)

#### [[Golden Globe for beste filmmusikk]]
* 1987 – *Den siste keiseren* (vant)
* 1990 – *[[The Sheltering Sky]]* (vant)
* 1993 – *[[Lille Buddha]]* (vant)
* 2015 – *The Revenant* (nominert)

#### [[Grammy for beste lydspor for film, fjernsyn eller annet visuell medium]]
* 1987 – *Den siste keiseren* (vant)
* 2015 – *The Revenant* (nominert)

### Andre æresbevisninger
* 1997 – Golden Nica, grand prix av Prix Ars Electronica, for *Music Plays Images X Images Play Music*
* MTV Breakthrough Video Award, for musikkvideon til «Risky»
*Tokyo internasjonale filmfestivals Samurai Award
* Asian Filmmaker of the Year, ved Den internsajonale filmfestivalen i Pusan, 2018

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Melbourne Cricket Ground

**Melbourne Cricket Ground** (**MCG**) er et cricketstadion i Melbourne i Victoria som brukes av Australian Football League. Stadionet har en publikumskapasitet på 100&nbsp;000. Internasjonalt er stadionet best kjent som hovedarena for Sommer-OL i 1956 og Samveldelekene i 2006. Stadionet er også en av de best kjente cricketarenaene i verden med godt besøkte andre juledags (*Boxing day*) cricket-test mellom Australia og England.

MCG er en viktig arena i norsk friidrettshistorie, da det var her, under Sommer-OL i 1956, at den norske spydkasteren Egil Danielsen satte verdensrekord med 85,71 og dermed vant gullmedaljen. 

Stadionet ligger i Yarra Park i bydelen East Melbourne rett sørøst for Melbourne sentrum og er del av Melbournes sportsområde (*sports precinct*) sammen med de nærliggende arenaene Rod Laver Arena, AAMI Park, Olympic Park Stadium og Hisense Arena. I tillegg ligger Richmond Tigers gamle hjemmebane og nåværende treningsbane Punt Road Oval i den andre enden av Yarra Park fra MCG.

## Se også
*National Sports Museum, et sportsmuseum ved MCG.

## Eksterne lenker
*
The Treble

«**The Treble**» (fra engelsk: «trippelen») er et begrep som brukes når et fotballag vinner både den viktigste nasjonale cupen, serien og Mesterligaen (i Europa) samme sesong. Begrepet benyttes også, om enn i mindre grad, om andre kombinasjoner av tre seiere samme sesong. I engelsk fotball regnes seier i FA-cupen, seier i FA Premier League og seier i Mesterligaen samme sesong som den ekte «The Treble». I Spania gjelder trippelen seier i Copa del Rey og Primera Division, i tillegg til seier i Mesterligaen.

FC Barcelona ble første klubb til å vinne «The Treble» to ganger, da de slo Juventus 3-1 i mesterligafinalen på Olympiastadion i Berlin 6. juni 2015.

## «The Treble» i Europa
Europeiske klubber som har oppnådd «The Treble»:
*Celtic: 1967 
*Ajax: 1972
*PSV Eindhoven: 1988
*Manchester United: 1999
*FC Barcelona: 2009 og 2015
*Inter: 2010
*FC Bayern München: 2013 og 2020
*Manchester City: 2023

## Europeisk trippel
UEFA definerer å vinne de tre UEFA-arrangerte europacupene, Serievinnercupen/Mesterligaen, UEFA-cupen/Europaligaen og Cupvinnercupen som en *europeisk trippel*. Cupvinnercupen eksisterer ikke lenger, men det er fremdeles 27 klubber som har vunnet den og har mulighet for å vinne de to eksisterende turneringene og således fullføre trippelen.

Kun fem klubber har fullført den europeiske trippelen:

Kun klubbenes første seier i hver turnering føres opp.

## Andre kombinasjoner i England
Det er flere muligheter for å vinne tre trofeer samme sesong i engelsk fotball, men andre enn Premier League, FA-cupen og Mesterligaen blir gjerne noe nedsettende kalt «Mickey Mouse Treble», «Wooden Treble» eller «Tin Pot Treble». 

Andre kombinasjoner som har blitt nevnt som «The Treble» i engelsk fotball er:
*Liverpool: 1984 (Ligamestere, Ligacupvinnere og Europacup-vinnere)
*Liverpool: 2001 (FA-cupvinnere, Ligacupvinnere og UEFA-cup vinnere)
*Manchester United: 2009 (Ligamestere, Ligacupvinnere og vinnere av FIFA Club World Cup)
*Manchester United: 2016/17 (FA Community Shield-vinnere, Ligacupvinnere og Europa League-vinnere)
*Liverpool: 2019 (Mesterligavinnere, UEFA Super Cup-vinnere og vinnere av FIFA Club World Cup)

## Nasjonal trippel
Når et lag vinner liga og begge cuper (hvis de har det) blir det også kalt en trippel, men det er ikke så mange som har:
*Fulham Ladies:  2002–03
*Arsenal Ladies:  1992–93, 2000–01, 2006–07 og 2008–09.
*Manchester City: 2018–19

## Se også
* The Double

## Referanser
Kvæfjord kommunes kulturpris

**Kvæfjord kommunes kulturpris** er en pris som deles ut årlig til en eller flere personer eller foreninger som bidrar positivt for kulturlivet i Kvæfjord kommune. Prisen er en sjekk på 8&nbsp;000 kroner og et kunstnerisk utformet diplom laget av Anne Semb.

## Prismottakere

*1971: Størker Iver Størkersen
*1972: Harry Arnesen
*1973: Ingar Arnesen
*1974: John Fagerli
*1975: Morten Bartnes
*1976: (ingen utdeling)
*1977: Berta Nesje
*1978: Åge Hagen
*1979: Mildrid Fagerli
*1980: Arnulf Meyer
*1981: (ingen utdeling)
*1982: Torleif Berg og Arild Eriksen
*1983: Jakob Vaskinn
*1984: Bjørg Vaskinn
*1985: Liss Paulsen
*1986: Willy Johansen
*1987: Eva Olsen
*1988: Egil Fjelldal
*1989: Kåre Hagen
*1990: Unni Chruickshank
*1991: Arne Sjonsti
*1992: Rudolf Bendiksen
*1993: Arne Aronsen
*1994: Eva Gregusson
*1995: Liv Vikeland
*1996: Arne -Johan Johansen og Gerd Salen Olsen 
*1997: Per Størkersen
*1998: Rolf Solvang
*1999: Ola Bremnes og Synnøve Olsen/Doris Markussen (i fellesskap)
*2000: Kvæfjord Mannskor
*2001: Kvæfjord Historielag
*2002: (ingen utdeling)
*2003: AL Kvæfjordløyper 
*2004:
*2005:
*2006: Kvæfjord baptistmenighet
*2007: Hans Julius Edvardsen
*2008: UL Samhold
*2009: Torstein Nilsen og Herleik Kristiansen
*2010: 
*2011: Heine T. Bakkeid
*2012: Sør-Troms museum, Trastad Samlinger
Wonder Girls

**Wonder Girls** (Hangul: 원더걸스) er ei jentegruppe fra Sør-Korea. Deres produsent og manager var sangeren og låtskriveren Park Jin-Young og Wonder Girls var signert til hans talentbyrå JYP Entertainment. Hver av de fem opprinnelige medlemmene av gruppa ble valgt via opptaksprøve. Etter at de debuterte tidlig i 2007 ble de svært populære i løpet av høsten det samme året med sangen «Tell Me». De fikk tre etterfølgende singler som ble nummer 1 på hitlistene: «Tell Me», «So Hot», og «Nobody». I 2008 vant de to *Daesangs*, noe som tilsvarer «Prisen for årets artist» i deres hjemland.

I 2009 begynte gruppen prøve seg på det amerikanske markedet med singelen «Nobody». Det ble den første sangen av en koreansk artist eller gruppe som gikk på den amerikanske hitlisten Billboard Hot 100. I USA blir gruppa markedsført i kompaniskap av JYP Entertainment og Jonas Group.

Gruppen oppløste offisielt 26. januar 2017, etter mislykket kontrakt fornyelse forhandling med noen av sine medlemmer. Den 10. februar 2017 lanserte de sin siste singel "Draw Me", som også tjener som en feiring av deres tiårsjubileum.

## Medlemmer
* **Yubin**, fødenavn Kim Yoo Bin (Hangul: 김유빈; Hanja: 金瑜斌), født 4. oktober 1988
* **Ye-eun** (Yenny), fødenavn Park Ye Eun (Hangul: 박예은; Hanja:朴譽恩), født 26. mai 1989
* **Hye-rim** (Lim), fødenavn Woo Hye Rim (Hangul: 우혜림; Hanja: 禹惠林), født 1. september 1992
* **Sunmi** (Mimi), fødenavn Lee Seon Mi (Hangul: 이선미; Hanja: 李宣美), født 2. mai 1992

;Tidligere medlem
* **Hyunah**, fødenavn Kim Hyun Ah (Hangul: 김현아 Hanja: 金泫雅), født 6. juni 1992. Forlot gruppa av uklare helseårsaker, og var medlem av en annen gruppe, 4minute fram til gruppen oppløste i 2016.
* **Sunye** (Sun), fødenavn Min Seon Yeh. (Hangul: 민선예; Hanja: 閔先藝), født 12. august 1989
* **Sohee**, fødenavn Ahn Sohee (Hangul: 안소희; Hanja: 安昭熙), født 27. juni 1992

#### Medlemsendringer

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Wonder Girls offisielle engelske nettsted
*  Offisielle Wonder Girls på MySpace
Latvijas Zemnieku savienība

**Latvijas Zemnieku savienība** («Den latviske bondeunionen», *LZS*) er et sentrumsorientert agrarparti i Latvia. LZS er både et historisk parti og et parti som sprang ut av folkefronten. Partiet blei grunnlagt i 1917 og var det mest innflytelsesrike høyrepartiet i Latvia i mellomkrigstida. Da Latvia ble annektert av Sovjetunionen i 1940 blei LZS forbudt. Partiet blei gjenoppretta i 1990. Siden 2002 har partiet vært en del av *[[Zaļo un Zemnieku savienība|Unionen av grønne og bønder]]* sammen med *[[Latvijas Zaļā Partija|Latvias grønne parti]]*.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Adrien Maurice de Noailles

**Adrien Maurice de Noailles** (29. september 1678 – 24. juni 1766) var en fransk aristokrat og soldat.  

Han var sønn av Anne-Jules de Noailles og arvet tittelen *[[duc de Noailles]]* da faren døde i 1708. 

Han kjempet i den spanske arvefølgekrigen (1710&ndash;1713) og ble finansminister fra 1715 til 1718. Han utmerket seg i den polske arvefølgekrigen (1733&ndash;1738) og ble slik fransk marskalk i 1734. Han tjente i den østerrikske arvefølgekrigen og ble utpekt som kommandør av de franske styrkene i mars 1743. Han ble slått i slaget ved Dettingen i juni 1743, men klarte med suksess å drive østerrikerne ut av Alsace-Lorraine året etter, selv om han mistet muligheten til å gjøre stor skade på den østerrikske hæren da de krysset Rhinen. Av den grunn ble han av Storbritannia regnet som en større fiende for Frankrike enn Østerrike. Seinere fungerte han som diplomat og hadde stor påvirkning på utenrikspolitikken. 

I 1698, som *comte d'Ayen*, giftet han seg med Françoise Charlotte Amable d'Aubigny, niesen og arvingen til marki de Maintenon og med henne fikk han seks barn, fire døtre og to sønner. De to sønnene hans, Louis de Noailles og Philippe de Mouchy, ble òg franske marskalker. 

Duc de Noailles ble gjort til ridder av Det gylne skinn i 1702, en spansk stormann i 1711, og ridder av Den Hellige Ånds orden i 1724.

## Referanser
Eddy Maillet

**Eddy Maillet** (født 19. oktober 1967) er en seychellisk fotballdommer. Han har vært FIFA-dommer siden 2001 og er dommerkoordinator for det seychelliske fotballforbundet.

Han har dømt tre Afrikamesterskap (2004, 2006 og 2008) og ett Asiamesterskap (2007). I tillegg har han dømt i to VM for U-17. Han er en av dommerne i Confederations Cup 2009.

Morsmålet er engelsk, men han snakker i tillegg både kreol og fransk.

## Kamper i VM som hoveddommer

### 2010

*   &ndash;   (gruppespill)
*   &ndash;   (gruppespill)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Drenica (elv)

**Drenica** (serbisk: Дреница, albansk: *Drenica*) er en elv i Kosovo med en lengde på 50,5 km. Den er en sideelv til Sitnica fra venstre. Hele elven renner gjennom Kosovo og har gitt navn til regionen med samme navn. 

Drenica springer ut fra det sentrale området av fjellet Crnoljeva. Det ligger flere store landsbyer i dalen, samt den vesle byen Glogovac. Like før elven munner ut i Sitnica nær byen Kosovo Polje, deler den seg i to greiner. Elven hører til nedbørfeltet til Donau og har selv et nedbørfelt på 447 km².

## Referanser
Matthew Breeze

**Matthew Christopher Breeze** (født 10. juni 1972) er en australsk fotballdommer. Han ble FIFA-dommer i 2001 og dømmer i A-League.

Han dømte blant annet bronsefinalen i U20-VM i 2003, bronsefinalen i Confederations Cup 2005 og en semifinale i Asiamesterskapet i fotball i 2007 da Australia ble en del av Det asiatiske fotballforbundet. Han har også dømt U17-VM og flere kamper i den øverste divisjonen i Qatar.

Han skal dømme kamper i Confederations Cup 2009.

Han snakker engelsk og er politimann til yrke.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Prestegårdsveien

Prestegårdsveien kan blant annet vise til: 

* Prestegårdsveien (Alta)
* Prestegårdsveien (Askim)
* Prestegårdsveien (Bøstad)
* Prestegårdsveien (Drangedal)
* Prestegårdsveien (Egersund)
* Prestegårdsveien (Enebakk)
* Prestegårdsveien (Hole)
* Prestegårdsveien (Kjøpsvik)
* Prestegårdsveien (Kolbjørnsvik)
* Prestegårdsveien (Kråkerøy)
* Prestegårdsveien (Oslo)
* Prestegårdsveien (Ramnes)
* Prestegårdsveien (Rena)
* Prestegårdsveien (Sandefjord)
* Prestegårdsveien (Sandnes)
* Prestegårdsveien (Sarpsborg)
* Prestegårdsveien (Stabekk)
* Prestegårdsveien (Stokke)
* Prestegårdsveien (Tønsberg)
* Prestegårdsveien (Tistedal)
* Prestegårdsveien (Tjøtta)
* Prestegårdsveien (Vestvågøy)

## Prestegårdsvegen
* Prestegårdsvegen (Elverum)
* Prestegårdsvegen (Kongsvinger)
* Prestegårdsvegen (Lunde)
* Prestegårdsvegen (Ridabu)
* Prestegårdsvegen (Rognan)
* Prestegårdsvegen (Trondheim)
Parlamentsvalget i Latvia 2002

**Parlamentsvalget i Latvia 2002** blei avholdt den 5. oktober. Valgdeltagelsen var på 71.51%, 997,754 av i alt 1&nbsp;395&nbsp;287 stemmeberettigede avla stemme. 

Av de 20 partiene som stilte til valg kom seks partier over sperregrensa på 5% og kom dermed inn i Saeima