open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jacques Mauduit

**Jacques Mauduit** (1557–1627) var en fransk komponist fra senrenessansen.

Mauduit regnes som en av de mest innovative komponistene sent på 1500-tallet, han kombinerte stemmer og instrumenter på nye måter og innførte den venetianske skoles flerkorsteknikk i fransk musikk.

## Liv
Mange av de biografiske data om Mauduit stammer fra Marin Mersennes skrifter. Mauduit ble født inn i en adelsfamilie og fikk en utmerket utdanning i teologi, filosofi og språk, deriblant italiensk og spansk. Som musiker var han åpenbart autodidakt. Han overtok sin fars stilling som petisjonsskriver hos de parisiske rettsmyndighetene.

Mauduit var medlem av *Académie de musique et de poésie*, som ble grunnlagt av Jean-Antoine de Baïf og Joachim Thibault de Courville. Formålet med akademiet var å gjenopplive *[[Musique mesurée]] à l’Antique*, dvs. den greske antikkens musikk i samtidens franske musikk og diktning. Etter Courvilles død i 1581, ble Mauduit akademiets  musikalske leder.

Samtiden beskrev Mauduit som en modig mann. Under beleiringen av Paris (1589/90) i den blodige avslutningen av hugenottkrigene, hjalp han komponisten Claude Le Jeune, som var hugenott og følgelig sto i fare for å bli henrettet, i å flykte fra byen. Med fare for sitt eget liv reddet Mauduit dermed en stor del av Le Jeunes musikk og Baïfs upubliserte verk.

## Verk
Mauduit var en produktiv  chanson-komponist i tidens nye *musique mesurée*-stil, som strebet etter at noteverdiene skulle tilpasses det franske språks metrikk. Han komponerte i en enkel og klar stil. En av hans mest kjente verk er et femstemmig rekviem (1585) skrevet til dikteren  Pierre de Ronsards begravelse. Maudits første trykte verk var de firstemmige *Chansonnettes mesurées de Jean-Antoine de Baïf* (1586). Denne samlingen var den første som utelukkende inneholdt musique mesurée-komposisjoner.

De fleste av Mauduits verker forsvant tidlig: Mersenne regnet over 300 salmer, flere tonesettinger av vespere og tenebraetekster, 104-hymner, messer og motetter som tapt. Dette gjør at Maudit er blant de mest betydelige og samtidig minst dokumenterte komponistene fra senrenessansen.

Mauduit skrev også Airs de cour for sang og luttakkompagnement. I 1617 skrev han sammen med Pierre Guédron, Antoine de Boësset og Gabriel Bataille på balletten *La Déliverance de Renaud*.

## Referanser


## Litteratur
* Michel Brenet: *Jacques Mauduit*. I *Musique et musiciens de la vieille France*. Alcan: Paris 1911. Reprint Éditions d’Aujourd’hui: Paris 1978. s. 199–243
* Jeanice Brooks: *Courtly Song in Late Sixteenth-Century France*. Chicago: University of Chicago Press 2000. ISBN 0-226-07587-7
* Frank Dobbins: «Jacques Mauduit» i *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, red. Stanley Sadie.  20 vol.  London, Macmillan Publishers Ltd., 1980.  ISBN 1-56159-174-2
* Bénédicte Genestier-Chemin: *Jacques Mauduit (1557–1627), l’homme et l’œuvre*. Paris 1989 (avhandling)

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Sjtsje ne vmerla Ukraina

«**Sjtsje ne vmerla Ukrajina**» (, «Ennå er ikke Ukraina dødt») er Ukrainas nasjonalsang. Navnet kommer fra sangens åpningslinje; *Sjtsje ne vmerla Ukrajiny i slava, i volja* («Ennå er den ikke død, Ukrainas ære og frihet»).

## Historie

Den ukrainske etnografen, folkloristen og dikteren Pavlo Tsjubynskyj skrev høsten 1862 det patriotiske diktet «Ennå er ikke Ukraina dødt», som skulle ende opp som teksten til Ukrainas nasjonalsang. Første linje er en parafrase av Józef Wybickis opprinnelige åpningslinje i Mazurek Dąbrowskiego; *Jeszcze Polska nie umarła* («Ennå er ikke Polen dødt»), senere omskrevet til *Jeszcze Polska nie zginęła* («Ennå er ikke Polen tapt»). Motivet, som også finnes også igjen i den panslaviske Hej Sloveni («Ennå lever vårt slaviske språk»), stammer fra en panslavisk gjenfødelsesbevegelse. 

I 1863 ble diktet publisert i det Lviv-baserte tidsskriftet  («Målet») nr. 4. Den gresk-katolske presten Mykhajlo Verbytskyj, som også var en kjent komponist i sin tid, ble så begeistret for diktet at han satte seg ned for å komponere musikk til det, først for sangstemme, senere for orkester. Sangen ble sunget offentlig første gang i 1864 i Ukraina-teateret i Lviv, og i 1865 offentliggjorde han det tonesatte diktet med noter i g-moll. 

Sangen ble tatt i bruk som nasjonalsang første gang under folkerepublikken Ukrainas korte selvstendighet fra 1917 til 1920, men også andre sanger ble benyttet i denne perioden.
Etter løsrivelsen fra Sovjetunionen og grunnleggelsen av et uavhengig Ukraina i 1991, ble musikken til Verbytskyj skrevet inn i artikkel 20 i landets grunnlov som nasjonalsang den 15. januar 1992. Teksten ble imidlertid først offisielt innført 6. mars 2003 etter et forslag fra president Leonid Kuchma, og det ble i den forbindelse gjort noen små endringer i den. Blant annet ble begrepet «ukrainske bror» byttet ut med «unge bror» for bedre å inkludere alle nasjonaliteter som bor i landet.

## Sangtekst

## Norsk oversettelse

## Eksterne lenker
* 
*
Glitrefonna

**Glitrefonna** er en isbre som ligger på nordsiden av Bergersenfjella i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land.

Breen ble fotografert fra fly under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957 som også navnsatte breen.

## Kilder
*
Dinamo forlag

**Dinamo forlag** (etablert av kommunikasjonshuset Dinamo 1. september 2001) er et norsk forlag. I 2006 solgte Dinamo forlaget til initiativtageren Ottar Samuelsen, som sammen med sjefredaktør Merete Henriksen har drevet forlaget siden.

Gjennom rundt 15 år er det utgitt over 200 bøker. Noen av de største suksessene har vært *Ona Fyr* (Ingebrigt Steen Jensen), *[[Typisk norsk]]* (Petter Schjerven), *Idas dans* (Gunnhild Corwin), *Stiansen til hverdags* (Bent Stiansen), *Alle dør alene* (Hans Fallada), *[[Historien om Pi]]* (Yann Martel), *Gourmet for begynnere* (Øyvind Hjelle), *Glassrommet* (Simon Mawer), *Restekjærlighet* (Sara Heilmann og Klaus Døscher) og *Norge – Portrett av en nasjon* (div. forfattere). Forlaget har også markert seg ved å gi ut oppdragsbaserte bøker. Noen av disse er Wilh. Wilhelmsens jubileumsbok i 2011, Modum bads *Historier om sårbarhet*, Den norske Jordmorforenings jubileumsbok *Jordmor*, fagorganisasjonen Ledernes jubileumsbok *Balansekunstnere* og Gilde Norsk Kjøtt sin bok *Langs gilde veier*. I 2014 gav Forlaget  ut en jubileumsbok for Det Norske Veritas eller DNVGL. Samme år ble også en bok utgitt for Norges Naturvernforbund - *Naturen svikter aldri*. Forlaget driver oppdragspublikasjon.

## Eksterne lenker
*
Opportunisme

**Opportunisme**, **opportunistisk oppførsel** eller **hensiktsmessighetspolitikk** er en bevisst strategi, handling eller atferd der man utnytter omgivelsene til egen fordel, og tar lite hensyn til ideelle grunnprinsipper. Begrepet brukes om ulike typer prinsippløs tilpasning innen biologi, økonomi (*transaction cost economics*), spillteori, etikk, psykologi, sosiologi og politikk. Opportunistiske strategier eller handlinger kan sees hos enkeltpersoner, grupper og organisasjoner, eller være del av en oppførsel eller trend. 

Bortsett fra biologisk opportunisme, som blir brukt som en nøytral vitenskapelig beskrivelse, er det å handle opportunistisk ofte drevet av motiver om egeninteresse og dermed forbundet med lav moral og noe negativt. Opportunistisk oppførsel kan også defineres mer nøytralt som en utnyttelse av muligheter og fordeler i øyeblikket, eller en evne til å tilpasse seg forandring og maksimere egeninteressen gjennom det (imidlertid på en måte som går utover moralske eller andre prinsipper) 

Betegnelsen kommer av det italienske ordet *opportunismo*, som ble brukt i italiensk politikk på 1800-tallet om «utnyttelse av gjeldende omstendigheter eller muligheter med det formål å oppnå fordeler for seg selv eller gruppen».
## Opportunist
En opportunist er en person eller organisme som handler etter opportunisme, altså etter det som passer best for anledningen og etter omstendighetene. I overført forstand er opportunist synonymt med karrierejeger eller streber.

## Opportunisme i naturen
I økologien brukes opportunist om dyr som foretrekker den maten det er mest av på et bestemt sted eller tidspunkt. Det gjelder for eksempel bjørn, ulv, rev, rotter, kråker og gjedder. Opportunistisk atferd gir arten store konkurransefordeler.

## Se også
* Populisme
* Politisk korrekthet
2. divisjon fotball for menn 1979

**2. divisjon fotball for menn 1979** var det nest øverste nivået i norsk fotball. 24 lag var fordelt på 2 avdelinger med 12 lag i hver.

## Opp- og nedrykk
Begge avdelingsvinnerne rykket direkte opp til 1. divisjon 1980. Nummer to i hver avdeling spilte kvalifisering mot hverandre. De to nederste lagene fra hver avdeling rykket ned.

Direkte opprykk: Fredrikstad (avdeling A) og  (avdeling B)

Opprykk via kvalifisering: Molde (avdeling B) rykket opp etter kvalifiseringskamper mot  (avdeling A).

Nedrykk: Vigør, Vigrestad og Fram Larvik fra avdeling A, Stjørdals-Blink, Tromsø og Aalesund fra avdeling B.

## Avdeling A

## Avdeling B

## [[Kvalifisering til Eliteserien i fotball|Kvalifisering]]
*  -  3-0
*  - **** 0-4 (sammenlagt 0-7)

## Se også
*Kvalifisering til Eliteserien i fotball


## Eksterne lenker
* Tabell på rsssf.no
Solveig Seem

**Solveig Seem** (født 29. oktober 1957 i Grong i Nord-Trøndelag) er en norsk politiker (H) og offentlig tjenestekvinne.

Hun vokste opp på slektsgården Østre Seem i Grong, der foreldrene var politisk aktive i Senterpartiet. Hun er søster av Erik Seem, tidligere ordfører i Grong for Senterpartiet. Hun gikk Namdal gymnas og så Oppland distriktshøgskole. Etter å ha vært formann i Namsos Unge Høyre og viseformann i Nord-Trøndelag Unge Høyre, satt hun i Unge Høyres sentralstyre 1979–1980. Hun hadde også sentrale verv i Norges Gymnasiastsamband og Norges Konservative Studenterforbund. Hun tok hovedfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Hun flyttet med sin familie fra Oslo til Hamar i 1990. Etter ett år ved trygdekontoret i Stange var hun ansatt ved Hamar bispedømmekontor 1994–2007. Hun har vært prosjektleder for Kirsten Flagstad Festival. I 2007 ble hun personalrådgiver ved Hedmark fylkesmannsembede på Hamar.

Seem var medlem av Hamar kommunestyre 1999–2011, Hamars varaordfører 2001–2003 og leder i Høyres kommunestyregruppe 2001–2003 og 2007–2011. Hun var også medlem av Hedmark fylkesting 2007–2015 og gruppeleder 2014–2015.

## Referanser
Stancomb-Willsstraumen

**Stancomb-Willsstraumen** er en stor isstrøm i Antarktis. Den har sitt utspring i den vestre delen av Maudheimvidda og fortsetter inn i Coats Land i den britiske kravsektoren. Den renner ut i Weddellhavet sør for Lydden Island, der den danner den store **Stancomb-Wills istunge**.

Istungen ble oppdaget av Ernest Shackleton under Endurance-ekspedisjonen i 1915 og navngitt **Stancomb-Wills Promontory** etter Janet Stancomb-Wills, en av hovedbidragsyterne til ekspedisjonen. Isstrømmen ble oppdaget av et fly fra US Navy i 1967, og dens navn ble fastsatt av US Advisory Committee on Antarctic Names i 1969. 

## Kilder
*
Kritikk av dømmekraften

***Kritikk av dømmekraften*** (tysk: *Kritik der Urteilskraft*), også kjent som **den tredje kritikk**, er et filosofisk verk av Immanuel Kant. Verket ble først utgitt i 1790 som den tredje og siste delen av Kants serie med «kritikker». *Kritikk av dømmekraften* knytter de tidligere delene i serien sammen i det den behandler alle slags vurderinger, både kunnskaps- og moralbaserte, og dermed angir dømmekraften som fellesnevneren for den teoretiske og praktiske fornuften.

Den første delen av boken ble utgitt på norsk i 1995 av forlaget Pax.

## Referanser


## Litteratur

* Höffe, Otfried (red.). 2008. *Immanuel Kant. Kritik der Urteilskraft*. Berlin: Akademie Verlag. ISBN 978-3-05-004342-5 
* Kulenkampff, Jens. 1994. *Kants Logik des ästhetischen Urteils*. Frankfurt am Main: Klostermann. ISBN 978-3-465-02646-4
* Lyotard, Jean-François. 1994. *Analytik des Erhabenen. Kant-Lektionen.* München: Fink. ISBN 3-7705-2885-9
* Recki, Birgit. 2001. *Ästhetik der Sitten. Die Affinität von ästhetischem Gefühl und praktischer Vernunft*. Frankfurt am Main: Klostermann. ISBN 978-3-465-03150-5
Jia Sidao

**Jia Sìdao** (tradisjonell kinesisk: 賈似道; forenklet kinesisk: 贾似道, pinyin: *Jiǎ Sìdào*, Wade-Giles: *Chia Ssu-tao*, stilnavn: **Shixian**; født i 1213 i Taizhou i det som i dag er provinsen Zhejiang i Kina; død i august 1275 i Zhangzhou i det som i dag er Fujian) var en kinesisk embedsmann og statsminister under Det sørlige Sòng-dynastiet. Fra 1259 til sin død var han kansler under keiserne Lizong og Duzong.

## Biografi
Jia Sidao dominerte Sòng-hoffet fra 1260 til 1273, etter først å ha blitt forfremmet til statsminister siden hans søster var en av konkubinene til keiser Lizong av Song. Han ble kjent for sin korrupsjon og udugelighet, og han ble berømt for sin innblanding i beleiringen av Xiangyang, hvor han hindret Sòng-hoffet i å få vite den sanne situasjonen og ble slik ansvarlig for nederlaget. I tillegg fremmet han en landnasjonaliseringspolitikk, som ble upopulær blant konfucianerne, som ønsket lave skatter og at staten skulle ha en begrenset rolle. 

Keiser Duzong overlot i stor grad regjeringsgeskjeftene til sin kansler. Denne forsøkte å sikre at den sivile ledelse hadde forrang overfor de militære stridskrefter, og gjennomførte gjentatte ganger økonomiske undersøkelser av hærførernes utgifter. Dette satte hærførernes lojalitet overfor keiserhuset på harde prøver.

Senere, under slaget ved Yihu, førte hans udugelighet til at restene av Sòng-hæren ble beseiret og at Yuán-dynastiets soldater kunne fortsette mot hovedstaden Lin'an. 

Han ble henrettet for sitt nederlag i dette slaget i 1275. Fire år etter var Song-riket fullstendig erobret av mongolene.

## Referanser


## Litteratur
* Herbert Franke: *Chia Ssu-tao.* In: Herbert Franke (Hrsg.): *Sung biographies* (= Münchener ostasiatische Studien, Band 16, 1). Steiner, Wiesbaden 1976, ISBN 3-515-02412-3, S. 203–207
* Herbert Franke, Rolf Treuzettel: *Das Chinesische Kaiserreich* (Fischer Weltgeschichte, Band 19), Fischer, Frankfurt 1968, ISBN 3-596-60019-7, S. 225f
Wulfenitt

**Wulfenitt** eller **gulblyerts** er et gult til oransje sekundærmineral. Det er et blymolybdat med kjemisk formel PbMoO4, som krystalliserer tetragonalt og er lokalt viktig som molybdenmalm. 

Mineralet er sjeldent i Norge, men noen svært vakre krystaller er blant annet funnet i Arizona i USA, Mexico, Algerie, Marokko, Namibia og Jugoslavia. 

Mineralet er kalt opp etter F. X. Wulfen (Wülfen) (1728–1805), enn østerriksk jesuitt og mineralog.

## Kilder



## Eksterne lenker
*
James Burton

**James Burton** (født 1939) er en amerikansk gitarist som ble medlem av Rock and Roll Hall of Fame i 2001. Hans innsettelsetale ble holdt av Keith Richards, en beundrer gjennom mange år.

Burton har også blitt hedret av Rockabilly Hall of Fame og Musicians Hall of Fame and Museum. Musikkritiker Mark Demming har skrevet at «Burton har en velfortjent omdømme som en av de fineste gitarplukkerne i enten country eller rock… Burton er en av de beste gitarspillere som noen gang har rørt ved gitarstrenger.»

Siden 1950-tallet har Burton spilt inn musikk og opptrådt sammen med en rekke av kjente sangere, blant andre Bob Luman, Dale Hawkins, Ricky Nelson, Elvis Presley, Johnny Cash, Merle Haggard, Glen Campbell, John Denver, Gram Parsons, Emmylou Harris, Judy Collins, Jerry Lee Lewis, Elvis Costello, Joe Osborn, Roy Orbison, Joni Mitchell, Townes Van Zandt, Vince Gill, og Suzi Quatro.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* James Burtons tidligere offisielle nettsted
* Intervju med James Burton
Halvor Bunkholt

**Halvor Bunkholt** (1903–1978) var en norsk gårdbruker, lensmann og politiker (Bondepartiet) fra Sauherad. Han var stortingsrepresentant for Telemark i to perioder; 1950–1954 og 1958–1961. 

## Liv og virke
Han var sønn av Bjørn Bunkholt og Anne Halvorsdatter fra Jonsås. Faren var lensmann i Sauherad i en årrekke. Selv ble han gift med Anne Hjukse, og sammen fikk de to barn. 

Etter framhaldsskole gikk han på Sagavoll Folkehøgskole i 1921 og Otto Treiders Handelsskole i 1923. Deretter tok han politiutdanning ved Statens politiskole, som den gang var et studium på 4,5 måned. 

Rett etter konfirmasjonen begynte han å jobbe med å lese opp kommunale kunngjøringer, informasjon om auksjoner m.m. på kirkebakken. Allerede 18 år gammel ble han autorisert som lensmannsbetjent, mens hans far var lensmann. Hans far døde i 1931, da ble Halvor konstituert som lensmann i Sauherad, og fra nyttår 1932 overtok han stillingen fast. Han hadde denne stillingen fra 1931 til 1972, bortsett fra under 2. verdenskrig, da han ble avsatt av okkupasjonsmakten. I tillegg til dette drev han gården *Søndre Vegheim*. Her var hovedproduksjonen melk og frukt. 

Han var stortingsrepresentant for Telemark i to perioder; fra 1950 til 1953 for Bondepartiet, og fra 1958 til 1961 for Senterpartiet. Ved begge disse valgene stilte Bondepartiet/Senterpart felles valgliste med Høyre. I begge disse stortingsperiodene satt han i Justiskomiteen. Særlig brente han for veiutbygging. Ved Stortingsvalget i 1953 stilte Senterpartiet egen liste, men da ble han ikke valgt inn til Stortinget. 

På lokalpolitisk plan var han også medlem av kommunestyret i Sauherad fra 1934 til 1971, hvorav de to siste årene som varaordfører. Han satt også i formannskapet i flere av disse årene. Første gang han ble stemt inn i kommunestyret representerte han Venstre, men han byttet snart over til Bondepartiet fordi han var uenig med Venstre om landbrukspolitikken. Fra 1945 til 1957 var han formann i Telemark Bondeparti. 

Utenom politikken hadde han mange andre verv. Han var styreformann i Akkerhaugen forbruksforening, og satt i styret for bl.a. Skien-Telemarken Dampskipselskap, Sauherad kraftverk og Midt-Telemark kraftlag. Også i Saude og Nes sparebank var han styreformann i flere år, og han hadde styreverv i Bøndenes Bank i Skien og i Notodden Bank. I tillegg var han auksjonarius.

Han mottok Kongens fortjenstmedalje i gull i 1972.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
August Embretsen

**August Embretsen** (født 19. oktober 1869, død 26. desember 1914) var en norsk snekker/gårdbruker og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.

Han ble født ved Ingelsrud i Åsnes som sønn av en gårdbruker. Han hadde praksis som snekker i Kristiania og arbeidet siden som snekker og gårdbruker i Åsnes. Han ledet fylkes- og distriktsgrenene av Arbeiderpartiet, og i 1904 bla han valgt inn i kommunestyret i Åsnes. Som lokalpolitiker i Åsnes var han sentral i oppkjøpet av avisen *[[Glåmdalen (avis)|Solungen]]*, som kom i eierskap av Arbeiderpartiet den 1. januar 1907. I 1910 ble han den første ordføreren i Åsnes fra Arbeiderpartiet.

Embretsen ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1909 fra valgkretsen *Solør* og var medlem av kirkekomiteen. Han ble gjenvalgt ved valget i 1912, hvor han så var medlem av veikomiteen. Han døde sent i 1914 før utløpet av sine andre periode på Stortinget, og hans plass ble tatt over av Theodor Aaset.

## Stortingskomiteer
* Kirkekomiteen 1910–1912
* Veikomiteen 1913–1915

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Michael Angell Jakobus Landmark

**Michael Angell Jakobus Landmark** (født 27. juli 1867 i Ålesund, død 27. juni 1939 i Aure) var en norsk lensmann og politiker (V).

Han var elev ved Ålesunds høyere almenskole til 1882, deretter ansatt i handelen frem til 1892. Landmark var lensmannsbetjent i Aure fra 1892 og overtok farens stilling som lensmann i distriktet i 1902. Landmark var ellers medlem av Aure herredsstyre fra 1902, medlem av Nordmøre Dampskibsselskaps representantskap, formann i Nordmøre jernbanekomité for Surnabanen, medlem av Romsdals amts jernbanekomité 1903–1914.

Landmark var innvalgt på Stortinget fra Nordre Nordmør krets i Romsdals amt 1916–1918. Han var da nestformann i gasje- og pensjonskomiteen.

Han var oldebarn av Jens Landmark, som var bror av Andreas Landmark og Nils Landmark samt onkel til Jens Landmark.

I 1890 fikk han en sønn utenfor ekteskap: Konrad Birger Landmark født 4. mars 1890 i Ørskog prestegjeld. Mor var Anne Marie Carlsdatter

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Andreas Landmark

**Andreas Landmark** (født 14. april 1769 i Christiania, død 2. desember 1839 i Ørsta) var en norsk embedsmann og politiker.

Landmark var fødd i Kristiania, faren var en kunstvever innvandret fra Värmland i Sverige. Fra han var 13 år gammal, vokste han opp hos en morbror i Aurskog. I voksen alder var han fullmektig hos sorenskriver i Sunnfjord og i Nordfjord. Fra 1804 til 1829 var han fut på Sunnmøre. Han var fogd på Sunnmøre og ellers innvalgt på Stortinget fra Romsdals amt 1821–1823. Landmark var et sentralt medlem av Syndmøre practiske Landhuusholdningsselskab.

Han var bror av Nils Landmark og far til Jens Landmark, gift med Jacobine Caroline Wind og far til Andreas Landmark.

Hele embetstiden som fut bodde Landmark på gården Brandal i Hareid. I Brandal sentrum ble det høsten 1977 avduket bauta til minne om Landmark.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ove Silseth

**Ove Kristian Silseth** (født 28. april 1945) er en norsk politiker for Høyre. Han var ordfører i Eide kommune i Møre og Romsdal fra 2011 til 2015.

Silseth var teknisk sjef i bedriften Glamox International før han ble ordfører. 

## Referanser
Smuglere

:*Se også: [[Smugling]].*

***Smuglere*** er en roman fra 1935 skrevet av Arthur Omre. Boken er delvis selvbiografisk.

I Norsk biografisk leksikon skriver Olav Solberg følgende om boken:«*Smuglere* er ein roman med stort tempo. Her er spenning og driv frå første til siste side, og det dreiar seg ikkje berre om kor lenge hovudpersonen skal greie å halde seg utanfor fengselsmurane, men korleis det skal gå med han som menneske. Det siste ligg meir eller mindre mellom linjene. Romanar som *Smuglere* og *Flukten* kan kallast «hardkokte» romanar i Hemingway-stil, jamvel om Omre sa at han aldri hadde lese eit ord av Hemingway [..].»Tekst fra omslaget: «Vi befinner oss i 20-åra, i forbundstidens norge, med storstilt spritsmugling. Erns er arbeidsløs og bytter en dag ut sin grå tilværelse med en frodig, frekk og fargerik verden. Sammen med vennene Hugo, Elsa og Jenny foretar han en lang rekke smuglertokt pr bil – med stor fortjeneste, men ikke nok! Ernst investerer derfor i båt, og nå blir det virkelig fres i smuglingen! Erns klarer seg, helt til det beryktede Bygdøyslaget hvor politi og smuglere braker sammen i et gedigent sammenstøt...»

## Filmatisering
Boken ble filmatisert i 1968 med Rolf Clemens som regissør. På rollelisten stod blant annet blant annet Baard Owe, Elsa Lystad, Arne Aas, Arve Opsahl, Carsten Byhring, Willie Hoel, Filmen varer i 1 time 47 minutter.

## Se også
* *[[Smuglere (film)]]*, filmatisering av boka fra 1968
Nils Johan Gjendem

**Nils Johan Gjendem** (født 3. desember 1943) er en norsk politiker for Fremskrittspartiet. Han var ordfører i Fræna kommune i Møre og Romsdal fra 2011 til 2015.

Gjendem er tidligere lensmann i Fræna. 

## Referanser
Monthei Eriksen Haug

**Monthei Eriksen Haug** (født 9. mars 1861, død 19. juni 1933) var en norsk gårdbruker og stortingspolitiker for Venstre.

Han ble født i Nord-Odal som sønn av gårdbruker Erik Monsen Haug og Karen Sørensdatter. Han tok underoffisereksamen hos Norske jægerkorps i 1882 før han deretter var elev ved Sagatun Folkehøyskole i Hamar. Fra 1889 slo han seg ned som gårdbruker ved gården Haug i Nord-Odal. Han ble valgt inn i kommunestyret i Nord-Odal i 1891, og tjenestegjorde som ordfører fra 1895 til 1901.

Eriksen Haug ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1900 fra valgkretsen *Hedemarkens Amt* og var medlem av landbrukskomiteen. Han ble gjenvalgt både ved valget i 1903 og valget i 1906, hvor han var henholdsvis medlem og sekretær i landbrukskomiteen. Han var for øvrig tredjesuppleant i stortingsperioden 1895 til 1897. Eriksen Haug døde i juni 1933.

## Stortingskomiteer
* Landbrukskomiteen 1900–1903, 1904–1906 og 1907–1909

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Æsculap

***Æsculap*** er et magasin for norske leger og medisinstudenter, som ble opprettet i 1920. Redaksjonen består av medisinstudenter, og har sitt kontor i Oslo. Nåværende redaktør er Sarvani Mahalingam. Hun overtok redaktørvervet i 2022 etter Merete Lan Olsen, som overtok redaktørdervet av Tuva Stranger Mjønes i 2021. Redaksjonssjef er Kristine Brunvand. Magasinet utkommer fire ganger i året, og sendes til medlemmer av Norsk medisinstudentforening og andre abonnenter. Per 2021 har *Æsculap* et opplag på omtrent 2500. 

Tidsskriftet dekker emner innenfor helse, sosialpolitiske spørsmål, etiske problemstillinger som vedrører medisinsk virksomhet, forhold som vedrører legerollen, og det medisinske studium og de medisinske fakulteter.

Bladets navn, *Æsculap*, viser til den greske guden Asklepios som ble opplært i legekunsten av kentauren Kheiron. I de fleste avbildninger av Asklepios støtter han seg på en stav som er omslynget av en slange. Denne staven er kalt for «asklepiosstaven» eller «æskulapstaven». Av denne grunnen benyttes den som symbol for blant annet leger og apotek.

Mange kjente norske leger har i sin studietid sittet i redaktørstolen på *Æsculap*s kontor, blant annet Trygve Braatøy og Nic Waal i mellomkrigstiden, og i nyere tid: Camilla Stoltenberg, Per Fugelli, Mads Gilbert, Jan Frich.  

## Referanser


## Eksterne lenker
* Om Æsculap hos Norsk medisinstudentforening
*Nettsiden til Æsculap
Hitteverk

**Hitteverk**, ofte kalt **foreldreløse verk** etter engelsk: *orphan works*, er innen opphavsretten betegnelse på et opphavsrettslig vernet åndsverk hvor det er vanskelig eller umulig å kontakte opphavspersonen for rettighetsklarering. Et åndsverk kan være et hitteverk av flere grunner, for eksempel fordi rettighetshaver er ukjent eller avdød eller at arvinger ikke er kjent.

Dersom et verk er utgitt uten opphavsmannens navn, eller kjent pseudonym, "varer opphavsretten i 70 år etter utløpet av det år da verket først ble offentliggjort.", etter åndsverkloven § 41, 1.ledd

Opphavsretten er tidsbegrenset, som hovedregel til 70 år etter utløpet av opphavsmannens dødsår, noe som fører til at det oftest går over 100 år fra et verk er skapt til det kan benyttes fritt uten å innhente samtykke og betale vederlag for bruk. Hitteverk blir ofte diskutert i sammenheng med prosjekter som har som mål å digitalisere og tilgjengeliggjøre kulturarv på internett. Eksempler på dette kan være Google Books, Europeana eller Nasjonalbibliotekets Nettbiblioteket. Ofte fører arbeidet med å spore opp tusenvis av rettighetshavere til at digitaliseringen blir mange ganger så dyr. Dessuten kan risiko for søksmål fra tidligere ukente rettighetshavere føre til at organisasjoner og andre ikke tør å tilgjengeliggjøre digitalisert materiale. 

I USA har Google forhandlet med opphavsrettsorganisasjoner om rett til digitalisering av bøker og blitt møtt med kritikk og søksmål på grunn av frykt for at selskapet vil kunne bli et monopol. I EU har det blitt arbeidet med fellesskapslovgivning som skal gjøre rettighetsklarering av hitteverk enklere for arkiver bibliotek og museer. Blant annet er det foreslått at dersom det er gjort et grundig søk i landet verket først utkom uten at en fant rettighetshaver, skal verket få status som hitteverk i hele EØS-området. Dessuten pålegg om at rettighetsstatus skal lagres i offentlig søkbar database. I Norge er kan ordningen med avtalelisens i visse tilfeller omgå rettighetsklareringsproblematikken i forbindelse med hitteverk

I oktober 2012 vedtok EU et direktiv som regulerer hitteverk, direktiv 2012/28/EU «om visse tillatte anvendelser av foreldreløse verk» Direktivet skal også implementers i norsk opphavsrett som følge av EØS-avtalen.

## Se også
* Opphavsrett
* Tvangslisens, avtalelisens 
* Copyleft
* Creative Commons

## Eksterne lenker
* EFN: 14 punkter for en digital kultur- og kunnskapspolitikk 

## Referanser
Gavin Peacock

**Gavin Peacock** (født 18. november 1967 i Eltham, London) er en tidligere engelsk profesjonell fotballspiller som spilte først og fremst på midtbanen, men han spilte ofte som spiss. Etter fotballkarrieren arbeidet han i media som ekspert. I september 2008 flyttet Peacock til Canada for å studere teologi med sikte på å bli prest

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eivind Petershagen

**Eivind Petershagen** (født 19. mars 1888, død 30. juli 1965) var en norsk avisredaktør og stortingspolitiker for Norges Kommunistiske Parti.

Han var opprinnelig skogsarbeider og småbruker av yrke, og var medlem av Arbeiderpartiet fra 1916. I 1923 ble han medlem av Norges Kommunistiske Parti. Petershagen var medlem av kommunestyret i Åmot i over 28 år, hvor han tjenestegjorde som kommunens ordfører fra 1923 til 1925, i 1945 og fra 1946 til 1947. Han ledet også kommunistpartiets fylkeslag fra 1923 til 1925. 

Petershagen ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1924 som fjerderepresentant fra valgkretsen Hedmark fylke, men var ikke medlem av noen komité. Han var parlamentarisk vararepresentant i stortingsperioden 1928–1930 og 1945–1949, og stilte også til valget i 1930 uten suksess. Han var for øvrig redaktør av *[[Norges Kommunistblad]]* i en kort periode på sommeren 1928, og siden redaktør for *[[Arbeideren (Hamar)|Arbeideren]]* fra 1928 til 1929.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Kristian Ystehede

**Kristian Ystehede** (1940–2005) var en norsk grafisk formgiver og illustratør. 

Kristian Ystehede ble utdannet ved bokkunstlinja ved Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo. Etter en karriere som art director i reklamebransjen i samme by, og flere bokomslag og annet for blant annet Pax forlag, ble han designsjef i Aschehoug forlag i 1981. 

I 1968 var Kristian Ystehede med på å starte Kreativt Forum, en forening for dem som arbeidet aktivt med reklame. Han bidro dessuten til utviklinga som førte til at den faglige organisasjonen Grafill ble etablert i 1991.

I 1986 designet Kristian Ystehede logoen til Oslo Jazzfestival. Han var ansvarlig for Oslo Jazzfestivals grafiske profil i en årrekke, og han hadde en sentral plass i festivalen helt frem til sin død.

Kristian Ystehede spilte også kontrabass i jazzorkesteret Aspheim Oldtimers, og designet en rekke musikkplakater.

## Referanser
J Balvin

**José Álvaro Osorio Balvín** (født 1985) er en colombiansk reggaeton-sanger.

## Biografi
Balvin ble født den 7. mai 1985 i Medellín i Colombia. Som 17-åring flyttet han til USA. Han flyttet til Oklahoma og New York for å lære engelsk og ble påvirket av musikken han hørte der. Han returnerte deretter til Medellín og ble populær i klubbene i byen.

Gjennombruddet hans kom i 2014 med den puertoricanske sangeren Farrukos singel «6 AM», som kom på andreplass i Billboard Hot Latin Songs. Så møtte han David Cohen, som hjalp J Balvin med å skrive nye sanger, slik som singelen «Ay Vamos», noe som økte salget av albumet *La Familia* (2014). I 2016 ga han ut albumet *Energía,* som inkluderte «Ginza», «Bobo», «Safari» og «Sigo Extrañándote». Etter utgivelsen av *Energía* var han på turné i USA, Mexico, Costa Rica, Europa, Peru, Colombia, Argentina, Israel, Uruguay og Frankrike fra 29. september 2016.

30. juni 2017 ga J Balvin ut singelen «Mi gente», en duett med den franske DJ Willy William. I august 2017 nådde «Mi gente én milliard visninger på YouTube, og har siden nådd over to.

I januar 2018 ga han ut singelen «Machika» sammen med Jeon og Anitta. Han har også samarbeidet med Cardi B og Bad Bunny.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* Card in Colarte
Emile – eller om oppdragelse

***Emile – eller om oppdragelse*** (fransk ***Émile, ou De l'éducation***) er en bok av Jean-Jacques Rousseau som kom ut i 1762. Boken er en avhandling om oppdragelse av barn og om menneskets natur.

Teksten er delt inn i fem bøker. De tre første er om barnet Émile, den fjerde tar opp ungdomstiden, og den femte omhandler hans kvinnelige motstykke Sophie, samt Émiles privatliv og gjerninger i samfunnet.

Rousseau mente at barn måtte oppdra seg selv, de måtte finne ut selv hva som var rett og galt. De måtte lære å styre seg selv uten at de voksne blandet seg for mye inn. Rousseau mente da at barna ville bli sterkere, selvstendige og frie, men slik oppdragelse gjaldt bare for gutter. Jentene skulle læres opp til å stelle hus og barn og trengte derfor ikke å gå på skole.

## Referanser


## Litteratur
* *Emile, eller Om oppdragelse* Vidarforlaget 2010 Oversatt av Kirsten Marianne Bessesen og etterord av Hans Kolstad ISBN 9788279900382
Birger N. Haug

**Birger N. Haug AS** er forhandler av bilmerkene Nissan, Hyundai og Subaru. 

Selskapet ble etablert i 1947, og driver i dag med salg av nye og brukte biler. I 2011 hadde Birger N. Haug fire salgsavdelinger, plassert på Rud i Bærum, på Økern i Oslo, på Lillestrøm og i Ski i Nordre Follo. I 2010 hadde Birger N. Haug en omsetning på 753 millioner NOK.

## Historie
* 1947: Birger N. Haug ble etablert
* 1956: Var med på å etablere Viking Redningstjeneste og var landets ledende Vikingoperatør til salget av Viking i 2008
* 1980: Startet med Nissan i Asker
* 1982: Starter med Nissan på Rud i Bærum
* 1992: Overtok Jap-Sun Motor på Skøyen, flyttet fra Bislet til nytt anlegg i Ensjøveien 16, startet med bilskadereparasjon på Rud, bygde nytt anlegg på Fekjan 29 Nesbru.
* 1995: Ble ISO 9001 sertifisert, resertifisert i 1998 – 2001 – 2004 og 2007
* 1996: Overtok Rolf Hofmoesgate 20 etter Levan Lokomototivfabrik, anlegget ble totalrenovert og bygget om til skadesenter og bilforretning.
* 1999: Overtok Subaru Norges detaljavdeling, flyttet denne til Ensjø.
* 1999: Etablerte nytt skade- og lakksenter i Rolf Hofmoesgate.
* 2001: Overtok Subaru på Skøyen fra Aero Auto.
* 2001: Overtok Nissan Skøyen fra Nissan Norge.
* 2006: Overtok Nissan Romerike fra Nissan Norge i april.
* 2008: Åpnet ny avdeling på Follo i nye lokaler, med salg og service av Nissan, Subaru og Renault.
* 2009: Åpnet nytt anlegg i Haraldrudveien 9.
* 2009: 140 heltidsansatte medarbeidere.
* 2011: Nytt skade- og lakksenter åpnet i Haraldrudveien 9.
* 2016: Åpnet klargjøringsanlegg på Follestad i Røyken (Johan Follestadvei 15), hvor nye og brukte biler klargjort før de distribueres videre til avdelingene for salg. Her er også salg av brukte biler og eget fotostudio.
* 2016: Overtok Buskerud Bilsenter i Drammen. Fra 1. januar 2017 kalt Birger N. Haug Buskerud.
* 2016: Åpnet nytt småskadesenter i Oslo i Haraldrudveien 9.
* 2017: Ble forhandler av Hyundai.
* 2018: Nye Nissan-lokaler hos avdelingen i Oslo.
* 2019: Birger N. Haug Gardermoen åpnet 12. september. Bilvarehus med salg av nye og brukte biler, merkeverksted og MECA-verksted.
* 2020: Birger N. Haug overtok Aaby Auto på Vøyenenga 1. januar. Birger N. Haug Vøyenenga er forhandler av Hyundai nybil samt bruktbilsalg, verksted og skadeverksted.
* 2020: Nissan Leaf nr. 500.000 i verden ble overlevert til norsk kunde ved avdeling Birger N. Haug Oslo, av samferdselsminister Knut Arild Hareide

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hjemmeside
Båtheisen Strépy-Thieu

**Båtheisen Strépy-Thieu** (fransk: *L'ascenseur funiculaire de Strépy-Thieu*) er verdens høyeste båtheis med sine 73,15 meter. Den er en del av Canal du Centre og ligger ved Le Roeulx i den belgiske provinsen Hainaut.

## Bakgrunn

Den ble påbegynt i 1982 som erstatning for båtheisene på gamle Canal du Centre og var en del av et større moderniseringsprogram for Canal du Centre. Byggingen var fullført i 2002. Ved at heisen kan løfte  tonn og gjorde slik at kanalen kom i samsvar med den europeiske standarden for elvelektertrafikk. Dette ført til at at slik lektertrafikk kunne passere mellom elvene Maas og Schelde.

De tidligere fire hydrauliske båtheisene er nå kun til fritidsbåter og er verdensarvsted.

## Konstruksjon

Strépy-Thieu består av to separate og uavhengige motvektssystem, som betjener hvert sitt løftekar for trafikk både oppstrøms og nedstrøms. Som følge av Arkimedes prinsipp har løftekarene i prinsippet samme vekt, uansett om de inneholder en båt eller ei. I praksis gjør variasjoner i vannivå at vekten på hvert løftekar vil kunne variere mellom  og  tonn. Løftekarene er 112 meter lange, 12 meter brede og har en vanndybde på mellom 3,35 og 4,15 meter. Hvert løftekar har til sammen 112 støttekabler og 32 styrekabler, hver med en diameter på 85 mm.

Støttekablene går gjennom trinser med en diameter på 4,8 meter, og fire elektriske motorer løfter eller senker løftekassene ved hjelp av et gir-system de 73,15 meterne på syv minutter. De vanntette portene skal tåle en kollisjon fra et  tonns fartøy i en hastighet av 5 km/t.

Selve bygningen er 130 meter lang, 81 meter bred og 117 meter høy.

## Se også
* Falkirk Wheel

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Canal du Centre nettside
* Hainaut offisielle nettside 
* Båtheisen Strépy-Thieu på Structurae
Anton Ryen

**Anton Ryen** (1894–1968) var en norsk offiser og Bondepartiet-politiker fra Vågå. Han var stortingsrepresentant for Oppland i tre perioder 1945–57.

Han arbeidet som fylkessekretær for Norges Bondelag i Nord-Gudbrandsdalen 1924–40, og som offiser i hæren (kaptein og kompanisjef) 1935-1954. Under angrepet på Norge i 1940 ledet Ryen et kompani som sloss mot okkupantene ved Morskogen 16.–17. april. Han ble arrestert i desember 1942, og satt fengslet på Grini og i Schildberg til mai 1945.

Han var medlem av Forsvarskommisjonen av 1946.

Lokalt var han engasjert med verv i bondelaget, Vågå idrettslag – som han var med på å stifte i 1919, skytterlaget, Vågå jakt- og fiskeforening og som formann i Vågå tamreinlag 1943–1946 og 1957–1967. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Shinyanga lufthavn

**Shinyanga lufthavn** er en lufthavn ved byen Shinyanga i regionen Shinyanga i nordlige Tanzania, rundt 732&nbsp;km fra Julius Nyerere internasjonale lufthavn, landets største sivile og militære lufthavn. Shinyanga lufthavn ligger 1180&nbsp;moh. Lufthavnen har én uasfaltert rullebane som er rundt 1390&nbsp;m lang. Lufthavnen betjenes av Precision Air, det største tanzanianske flyselskapet.

## Referanser




## Eksterne lenker
* Tanzania Civil Aviation Authority
Fylkestingsvalget 2011

**Fylkestingsvalget 2011** var et riksdekkende lokalvalg i Norge som fant sted 11. og 12. september 2011 samtidig med kommunestyrevalget. Det var anledning til forhåndsstemming fra 10. august til 9. september. Det ble valgt representanter til  fylkestingene for valgperioden 2011&ndash;2015. Valget ble holdt i alle fylker unntatt Oslo.

Stemmerettsalderen var 18 år. Utenlandske statsborgere som på valgdagen hadde vært bosatt Norge sammenhengende de tre siste årene, hadde også stemmerett.

59,2 % av de stemmeberettigede deltok i valget, en økning fra forrige valg. Til sammenligning var oppslutningen ved kommunestyrevalget 63,8%.

## Resultater

}
| 
|-
|bgcolor=#FF9933|&nbsp;
|align=left|Samfunnspartiet
|  style="text-align: right;" | 
|  style="text-align: right;" | 
|  style="text-align: right;" | -
|  style="text-align: right;" | 
| 
|
|-
|bgcolor="white"|&nbsp;
|align=left|Andre
|  style="text-align: right;" | 
|  style="text-align: right;" | 
|  style="text-align: right;" | -
|  style="text-align: right;" | 
|
|-style="background-color:#E9E9E9;"
!
!align="right"|Totalt
!align="right"|
!align="right"|
!align="right"|
!align="right"|
!align="right"|
! 2
|}

## Referanser
Arne Linder Olsen

**Arne Linder Olsen** (født 22. april 1911, død 12. april 1990) var en norsk kunstmaler, skulptør og kunstlærer fra Narvik.

Han vokste opp på Ankenes i nåværende Narvik kommune, og tok utdannelse ved Statens kunst- og håndverksskole, Statens kunstakademi og i utlandet. Arne Linder Olsen laget blant annet altertavlen i Ankenes kirke da kirken ble gjenreist etter 2. verdenskrig, altertavlene i Kjeldebotn kirke og Efjord kapell i Ballangen, og han dekorerte Fredskapellet i Narvik samt dets bårerom. Hans veggmaleri i kommunestyresalen i Ankenes herredshus er bevart, og ble gitt i gave av Narvik kommune til byens Folkets Hus høsten 2006. Han har også laget steinmosaikken på Narvik rådhus og glassmosaikken i foajeen i Folkets Hus' teatersal.

I 1958 ble Korsnes kirke gjeninnviet etter restaurering. Kirken hadde da blant annet fått et nytt altermaleri malt av Linder Olsen.

Arne Linder Olsen var hovedlærer i kunst- og formingsfag ved Husflidsskolen, senere Solhaugen videregående skole, som i dag er en del av Narvik videregående skole. Følgende signaturer er å finne på hans bilder: Arne Linder Olsen, Arne L. Olsen, A. Linder Olsen, Arne Linder, A. Linder eller A.L.O.

## Referanser


## Eksterne lenker
* DIS-Norge: Bilde av gravsteinen
* Museum Nord: Minneutstilling ved Museum Nord - Narvik (udatert, besøkt 12. oktober 2011)
* Fremover: Hyller maler – muséet forbereder Arne Linder Olsen-utstilling (14. oktober 2010, besøkt 12. oktober 2011)
* FINN.no: Ankenes Kirke (11. oktober 2010, besøkt 12. oktober 2011)
* Den norske kirke, Narvik fellesråd: Velkommen til Ankenes sokn (besøkt 12. oktober 2011)
* FINN.no: Fredskapellet (11. oktober 2010, besøkt 12. oktober 2011)
* Ballangen.info: Opplevelser (besøkt 12. oktober 2011)
* Fremover: Vikingtida i storformat (8. november 2006, besøkt 12. oktober 2011)
Honda CB-1

**Honda CB-1** (modellkode NC27) er en motorsykkel fra Honda, introdusert i 1989.

Sykkelen er av standard type (rett sittestilling, uten kåpe) og ble opprinnelig utviklet for det japanske markedet, men ble offisielt solgt både i USA og Canada. Det finnes også flere importerte Honda CB-1 i Norge. I motsetning til øvrige modeller i Honda CB-serien, er navnet skrevet med bindestrek. I enkelte land ble den solgt som Honda CB400F som et forsøk på å koble modellen med den opprinnelige CB400F fra 1975, som den ikke har noe annet til felles med. 

CB-1 motoren er en rekkefirer på 399 cm³, og lik den tidlige NC23 modellen CBR400RR. Endringer i den primære og sekundære girutvekslingen reduserte førstegiret ned fra 97 km/t til rundt 48 km/t. Dette gjør at CB-1 føles mye raskere fra stillestående enn sine sportsligere søsken. Alle motorene kommer fra NC23-blokken og bærer NC23 ID-koden i motornummeret. Dette inkluderer NC27, 23, 29, 31 osv, inkludert VTEC-modeller med kjededrevne kammer. Som mange av forgjengerne sine, har CB-1 rette, tannhjulsdrevne, doble kamaksler med selvdempede tannhjul for å redusere støy.

## Tekniske data
* Produsent:  Honda
* Andre navn:  CB400F, NC27 CB400F, NC27  
* Klasse:  Standard naken
* Motor:  399 cm³ rekkefirer
* Motorstyrke:  50 hk (36,5 kW)
* Gir:  6-trinns, kjededrift 
* Start: Elektrisk  
* Akselavstand:  1 370 mm (54 tommer)
* Vekt: 170 kg (tom tank) 183 kg (full tank)  
* Drivstoffkapasitet:  11,5 liter
* Bremser: Enkel skivebrems foran og bak
* **Dimensjoner**:
** Lengde: 2 035 mm  
** Bredde: 705 mm 
** Setehøyde:  775 mm 
** Dekk foran: 110/70-17 
** Dekk bak: 140/70-17 

## Eksterne lenker
* 
* The Global Honda CB-1 Recource
* Bikez.com – Honda CB-1
Leif Anisdahl

**Leif Frimann Anisdahl** (født 1937) er en norsk typograf og grafisk designer, som har blitt omtalt som «en av gründerne innen fagområdet grafisk design i Norge.» 

Anisdahl tok svenneprøve som typograf i 1957, og utdannet seg senere ved Den Grafiske Højskole i København 1960-62. Han arbeidet i ulike forlag før han i 1966 etablerte designkontoret Anisdahl/Christensen sammen med Carl T. Christensen. Firmaet ble oppløst i 1992, og i 1992 etablerte han i designbyrået «Anisdahl, Sand & Partnere». 

Han har hatt store designoppgaver innen firma- og produktprofilering, deriblant for Norsk Hydro, UNI Storebrand, Statens vegvesen, Postverket og i 1996 et felles designprogram for departementene. Han har også hatt ansvaret for å utforme norske frimerker og pengesedler (1979–91). I 1990 var han med på å utvikle skrifttypen «Norges-alfabetet». Han var formann i Foreningen Norsk Bokkunst 1968–72 og i Kreativt Forum 1972–74. 

Leif Anisdahl mottok Bokkunstprisen allerede i 1966 og Jacobprisen fra Norsk Form i 2002. I 2005 mottok Carl T. Christensen og Anisdahl «Klassikerprisen» i Grafills Visueltkonkurranse. 

## Litteratur
;Av Anisdahl
* *Om form og budskap*. Eget forlag, 2011
* *Logotype : et utvalg logotyper, alfabeter, frimerker og emballasjer utarbeidet av Leif Frimann Anisdahl over en periode på mer enn 40 år pluss litt stoff til ettertanke*. 2008
* *Er det din oppriktige mening å engasjere en formgiver?*. 1986
* *Refleks : (av lat. reflec'tere, kaste tilbake), gjenspeiling, gjenskinn, tilbakevirkning : erfaringer, inntrykk og refleksjoner omkring dagliglivets produkter, og om estetikk og funksjon*. AnChris, 1984

;Om ham
* «På nært hold : Leif Frimann Anisdahl». I: *Visuelt*, nr 1, 1992
* Kari Gjæver Pedersen. «En dannelses reise langs de lange linjene» I: *Visuelt*, nr 1, 2003
* Rolf Karlstrøm. «De er selv 'en merkevare'!, årets vinnere av Grafills klassikerpris» I: *Visuelt*, nr 3, 2005. Intervju med Anisdahl og Christensen
## Referanser


## Eksterne lenker
* Intervju 2014
Leonard Wibberley

**Leonard Patrick O'Connor Wibberley** (født 9. april 1915, død 22. november 1983) var en irsk forfatter. 

Leonard Wibberley skrev noveller, ungdomsbøker og satiriske bøker, men også historiske og biografiske verk. Blant hans verk er de fem bøkene om det oppdiktede landet Grand Fenwick. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Outta Here

***Outta Here*** er debutalbumet til den nederlandske popartisten Esmee Denters.

Albumet ble utgitt av Tennman Records i mai og juni 2009 i Europa, og den 11. januar 2010 i Storbritannia. Produksjonen ble i all hovedsak håndtert av produsenten Justin Timberlake og Denters selv.

## Sporliste

## Eksterne lenker
*
Ercole Bernabei

**Ercole Bernabei** (1622–1687) var en italiensk organist, kapellmester og komponist.

Bernabei fikk sin musikkutdanning i Roma hvor han var elev av Orazio Benevoli. I tiden 1653–1665 var han organist ved San Luigi dei Francesi. Forgjengeren i denne posten var Luigi Rossi. Juli 1665 ble Bernabei utnevnt til kapellmester ved San Giovanni in Laterano. I 1667 var han igjen ved San Luigi dei Francesi, denne gangen som kapellmester. I 1672 hjalp dronning Christina av Sverige ham til en post som kapellmester i det sixtinske kapell i Vatikanet.

I 1674 reiste Bernabei på invitasjon av Ferdinand Maria av Bayern til München hvor han gikk i tjeneste som hoffkapellmester etter Johann Kaspar Kerll. Her ble han resten av livet. Sønnen Giuseppe Antonio Bernabei ble i 1688 hans etterfølger som kapellmester.

Ercole Bernabei skrev hovedsakelig kirkelig vokalmusikk, men mens han var i München komponerte han fem operaer. Musikalsk ble han regnet blant de konservative og kjempet for en tilbakevending til Palestrinas stil.

## Verk (utvalg)
* Concerto madrigalesco per 3 voci e basso continuo (1669, Roma)
* *Sacrae modulationes* op. 2, per 5 voci, 2 violini e basso continuo
* 2 messe per 16 voci
* 23 fra mottetti, inni, antifone per 4-8 voci
* Varie cantate, canzonette, arie per 1 voce e basso continuo

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Sceneverk
Enfant terrible

**L'enfant terrible** (fra fransk «vanskelig barn») er et begrep som brukes om en person hvis ukonvensjonelle opptreden sjenerer eller provoserer andre. Begrepet kan brukes i flere sammenhenger, alt fra populærkultur til samfunnsdebatt. Uttrykket er som oftest negativt ladet, men kan brukes positivt om personer som kommer med berettiget kritikk eller bryter med fastsatte normer. På fransk brukes termen om noen som taler om alt alt for oppriktig.

## Begrepets opphav
Begrepet ble først tatt i bruk av Thomas Jefferson for å beskrive Pierre Charles L'Enfant, kjent som Washingtons arkitekt. L'Enfant og Jefferson hadde sine vansker med å komme til enighet om planleggingen, og dermed skal begrepet ha oppstått.

## Bruk i litteraturen
*[[Les Enfants Terribles]]* (1929) er en roman av Jean Cocteau.

## Referanser
Giuseppe Antonio Bernabei

**Giuseppe Antonio Bernabei** (1649–1732) var en italiensk komponist og kapellmester.

Han var sønn av Ercole Bernabei og ble visekapellmester i 1677. I 1688 ble han sin fars etterfølger som hoffkapellmester i  München. Femten av operaene hans er stort sett i bevart stand. Han skrev også kirkemusikk i en tradisjonell stil.

## Sceneverk
* Alvilda in Abo (uroppført 10. februar 1678 i München)
* Enea in Italia (uroppført 26. juli 1678 i München)
* Ascanio in Alba (uroppført 19. februar 1686 i München)
* La gloria festeggiante (uroppført 18. januar 1688 i München)
* Diana amante (uroppført 26. februar 1688 i München)
* Il Trionfo d'Imeneo (uroppført 22. november 1688 i München)
* Il segretto d'amore in petto del savio (uroppført 7. februar 1690 i München)

## Referanser


## Litteratur
* Horst Seeger: *Musiklexikon Personen A-Z*, VEB Deutscher Verlag für Musik Leipzig 1981

## Eksterne lenker
* 
*  Kort biografi
*