open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eidselva (Stad)

**Eidselva**  er ei elv i Stad kommune i Vestland. Den er hovedelva i Hornindalsvassdraget og renner fra Hornindalsvatnet til Eidsfjorden ved Nordfjordeid. Elva er  lang med et fall på 52 meter ( medregnet Horndøla og Terdøla), og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er .

Hornindalsvatnet har ikke tilsig av smeltevann fra isbreer som de andre innsjøene i Nordfjord (som Oldevatnet) og innsjøen har derfor svært klart vann, 17-22 meter siktedybde om sommeren. Vannet i Eidselva er tilsvarende klart. Når sommeren er varm og nedbørsfattig synker vannstanden i Hornindalsvatnet og vannet i Eidselva blir varmere. I Oldevatnet og andre innsjøer som mottar smeltevann skjer det motsatt: I varmt vær øker avsmeltingen og vannføringen øker, og vannet forblir kaldt.

Vassdraget ble i 1973 vernet mot videre kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.

## Hornindalsvassdraget

Hornindalsvassdraget omfatter en rekke mindre elver som samles i Hornindalsvatnet. Horndøla har størst vannføring. Hornindalsrokken er nedbørsfeltets høyeste punkt. Ved Kviafossen i hovedelva (nedenfor innsjøen) er det kraftverk opprinnelig fra 1915.

Hver linje i lista inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva.
*Eidselva – i Eidsfjorden fra øst, ved Nordfjordeid
**Leivdøla – 4&nbsp;km øst for Nordfjordeid, fra nord
**Melheimselva (Heggjadalselva) – i Hornindalsvatnet fra nord, ved Heggja
**Vikaelva – i Hornindalsvatnet fra sør, 5&nbsp;km vest-sørvest for Grodås
**Sindreelva – i Hornindalsvatnet fra sørøst, 4&nbsp;km sør for Grodås
**Horndøla – i Hornindalsvatnet fra øst, ved Grodås
***Hjortedøla – 4&nbsp;km nordøst for Grodås, fra nord
****Guridøla – 5&nbsp;km nordøst for Grodås, fra nordvest
***Knutsdøla – 8&nbsp;km øst-nordøst for Grodås, fra sør
***Sætreelva – 10&nbsp;km øst-nordøst for Grodås, fra nord
***Terdøla – 10&nbsp;km øst-nordøst for Grodås, fra øst

## Referanser
Reichsarzt-SS

**Reichsarzt-SS** («Rikslege-SS») var embetstittel innen Schutzstaffel (SS) mellom 1935 og 1945. Stillingen rapporterte direkte til *[[Reichsführer-SS]]* Heinrich Himmler. Stillingsinnehaver var Ernst-Robert Grawitz, som ble utnevnt av Himmler i 1935. 

I 1935 ble han av Reichsführer-SS Heinrich Himmler utnevnt til leder for *SS-Sanitätsamtes* og *Reichsarzt der SS*. Reichsarzt-SS var den høyeste faglige myndighet i alle medisinske og medisinske saker innenfor SS. Reichsarzt-SS var medisinsk ansvarlig for massedrapene gjennom eutanasiprogrammet *[[Aktion T4]]* og de medisinske programmene på innsatte i konsentrasjonsleirene. Grawitz hadde graden SS-Obergruppenführer, og hans direkte underordnede var Karl Genzken og senere Karl Gebhardt.
Einar Hopp

**Einar Meidell Hopp** (1899–1956) var en norsk kringkastingsmann, og leder for NRKs avdeling i Bergen fra 1933 til sin død i 1956.

Han var utdannet ved handelshøyskolen i Berlin og ble i 1926 ansatt som programsekretær ved det nystiftede private Bergen Kringkastingselskap AS. Da NRK ble etablert i 1933, fortsatte han som NRKs avdelingsleder/programredaktør i Bergen.

Han var gift to ganger, sist 1932-56 med forfatteren Zinken Hopp (1905–87). Han var sønn av overlærer Kristian L. Hopp (1870–1954), som var ordfører i Bergen 1918–19.
## Referanser
Johannes Brochmann

**Bodvar Fredrik Johannes Brochmann** (født 19. april 1852 i Kvinesdal, død 25. mars 1930) var prest, forfatter, dramatiker og skribent. Han bodde i Ullensvang, Røldal og Sogndal.

Johannes Brochmann ble cand.theol. i 1876, og arbeidet som lærer i Oslo fra 1877 til han i 1885 av helbredsgrunner flyttet til Vestlandet. Han bodde i Ullensvang fra 1885, ble sogneprest i Røldal i 1900 og i Sogndal fra 1908 til 1923. I Ullensvang arbeidet han som fri skribent, journalist, prestevikar og foredragsholder. I denne tiden bidro han til å stifte ungdomslag i bygda. I Røldal skal han ha bidratt til å bevare Røldal stavkirke. 

Han skrev dikt og en komedie allerede i studietiden. Dramaet *Haakon Adelsteinsfostre* (1878) er basert på Heimskringla, og er aldri oppført. Hans forfatterskap omfatter ellers polemikk med Bjørnson om *Over Ævne*, biografier over teologene E.F.B. Horn og Anton Christian Bang, dikt, sanger og eventyr.

Han var sønn av sogneprest Diderik Hegermann Brochmann (1808–1875) og Sara Jessine Louise Brock (1811–1891) fra Nannestad. Han giftet seg i 1878 med Elisabeth Falsen Smith (1855–1915) fra Molde, som også var litterært interessert og oversatte Sherlock Holmesbøker. De var foreldre til Diderik Brochmann og Georg Brochmann, og gjennom Diderik besteforeldre til Zinken Hopp og Odd Brochmann Også onkel til Bertram Dybwad Brochmann.

## Referanser


## Eksterne lenker
Vegard Bjerkreim Nilsen

**Vegard Bjerkreim Nilsen** (født 2. september 1993) er en norsk tidligere langrenns- og orienteringsløper som representerte Lillehammer Skiklub og Lillehammer Orienteringsklubb.

## Langrenn
Under Junior-NM i langrenn 2012 på Fauske tok Bjerkreim Nilsen gull i klassisk sprint, etter å ha kvalifisert seg fra prologen som sistemann.

11. januar 2014 debuterte Bjerkreim Nilsen i verdenscupen i langrenn under sprinten i Nové Město na Moravě, hvor han endte på en 19.-plass etter å ha røket ut i kvartfinalen.

Bjerkreim Nilsen ble tatt ut i troppen til U23-VM på ski 2015 i Almaty, men stilte ikke til start i sprintrennet.

## Personlig
Han er lillebror til tidligere landslagsløper Betty Ann Bjerkreim Nilsen og Inger Liv Bjerkreim Nilsen, som blant annet har vunnet Norseman, Oslos Bratteste og Holmenkollmarsjen to ganger.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil  hos Team Veidekke
Krigene i Lombardia

**Krigene i Lombardia** betegner en rekke konflikter mellom Republikken Venezia og Hertugdømmet Milano, samt deres respektive allierte. Krigene var en maktkamp over hegemoniet i Nord-Italia. Krigene ble utkjempet i fire større felttog, som blant annet ødela økonomien i Lombardia, og svekket Republikken Venezia. Krigene varte fra 1423, helt til Freden i Lodi ble underskrevet i 1454.

Gjennom krigenes gang ble Italia politisk omstrukturert: fra mange små konkurrerende *[[kommuner]]* og italienske bystater vokste det seg frem fem store stater som ville utgjøre Italia gjennom hele 1400-tallet og frem til de italienske kriger ved begynnelsen av 1500-tallet. Disse var: Republikken Firenze, Kirkestaten, Republikken Venezia, Hertugdømmet Milano, og Kongedømmet Napoli. Det viktige kulturelle sentret i Toscana, samt de i Nord-Italia (Siena, Pisa, Urbino, Mantova og Ferrara) mistet innflytelse og ble politisk marginalisert. 

Krigene var et resultat av venetiansk innblandning i Fastlands-Italias politikk, men forårsaket også mer av dette. I løpet av krigen kom Venezia til å utvide seg helt til breddene av elven Adda. Konfliktene involverte resten av Italia i skiftende allianser, men kun i mindre sammenstøt. 
Venezia underla seg Verona i 1402, Padova i 1405, og resten av Øst-Lombardia (det venetianske *terra ferma*, «*fastland*») året etter. Før hadde Venezia kun vært en maritim makt, og dens tidligere konflikt med Republikken Genova hadde blitt utelukkende utkjempet til sjøs. 
Den skiftende motvekten i krigen var Firenze som vekslet mellom å støtte Venezia og Milano. Først var de alliert med Venezia mot Milano, men senere allierte de seg med Francesco Sforza mot den voksende trusselen Venezia.

Freden i Lodi, undertegnet i 1454, førte til 40 år med fred i Nord-Italia da venetianske interesser endret seg. Det var en gjensidig avtale om ikke-aggresjon mellom de fem nye italienske maktene som og ble kalt «Den italiske liga». Selv om gnisningene mellom Milano og Napoli skapte uro i området, holdt freden seg helt fram til utbruddet av de italienske kriger i 1494, da Milano kalte inn kongen av Frankrike for å hevde sine krav over Kongedømmet Napoli.

## Se også
* Venezia#Historie
* Italias historie
## Referanser
Riksreformene

**Riksreformene** (*[[tysk]]: Reichsreform*) er navnet gitt til forsøkene i det 15- og 16-århundre i det tysk-romerske keiserriket ved å endre grunnloven (tysk: *Verfassungsordnung*) for å innfri kravene til en moderne stat ved å gi keiserriket et forent styre enten under riksstanden (tysk: *Reichsstände*) eller under keiserens makt.

## Kilder
* Karl Zeumer: *Quellensammlung zur Geschichte der deutschen Reichsverfassung in Mittelalter und Neuzeit*. Andre utvidede versjon. Mohr, Tübingen,1913. (Full tekst hos Wikisource)
* Lorenz Weinrich (ed.): *Quellen zur Reichsreform im Spätmittelalter* = *De reformando regni Teutonici statu in medioaevo posteriore fontes selectae*. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt, 2001, ISBN 3-534-06877-7 (*Ausgewählte Quellen zur deutschen Geschichte des Mittelalters* 39).
Phillyrea

* *[[Phillyrea angustifolia]]*
* *[[Phillyrea latifolia]]*	

***Phillyrea*** er en slekt i oljetrefamilien.

De er eviggrønne busker. Bladene er motsatte, og fruktene er en steinfrukt som er blåsvart når den er moden. De vokser i åpen skog, maquis og på steinete steder. Slekta har to arter som er vanlige i middelhavsområdet.

I eldre litteratur nevnes også en tredje art, *Phillyrea media*, men den regnes nå som et synonym for *[[Phillyrea latifolia]]*. I Kaukasus vokser *[[Osmanthus decorus]]*, som tidligere ble regnet til denne slekta som *Phillyrea decora*.

## Kilder
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Montenegro i Junior Eurovision Song Contest

**[[Montenegro]]** debuterte som selvstendig nasjon i **[[Junior Eurovision Song Contest]]** i 2014, da konkurransen ble holdt på Malta. I 2005 deltok landet som en del av Serbia og Montenegro. Deres første bidrag som selvstendig nasjon, var med duoen Maša Vujadinović og Lejla Vulić, med sangen «Budi dijete na jedan dan», som ble sunget på montenegrinsk og engelsk. Bidraget ble valgt internt av den montenegrinske kringkasteren RTCG.

## Deltagere

## Stemmehistorikk

## Galleri

File:Jana Mirkovic at stage of JESC 2015.jpg|Jana Mirkovic i Sofia 2015

## Se også
* Montenegro i Eurovision Song Contest
* Serbia og Montenegro i Eurovision Song Contest
* Serbia og Montenegro i Junior Eurovision Song Contest

## Eksterne lenker
* Offisiell nettside for Junior Eurovision Song Contest
* Montenegro i Junior Eurovision Song Contest
Georg Brochmann

**Georg Jacob Brochmann** (født i Ullensvang 15. mai 1894, død i Oslo 5. januar 1952) var en norsk sakprosaforfatter. Han var nestformann i Den norske Forfatterforening 1938–1945, og deler av tiden fungerende formann.

Han tok artium i 1913, var ferdig utdannet ingeniør fra NTH 1918. Etter fem års arbeid som skipsingeniør 1918–1922, begynte han å arbeide som journalist og forfatter. Bokdebut i 1923 med *Onkel ingeniør fortæller*. Et hovedverk var *De store opfinnelser. Forskning og fremskridt* i seks bind (1929–1930). Han skrev også skuespill, og oversatte *[[Vidunderlige nye verden]]* av Aldous Huxley til norsk i 1948. Jubileumsberetningen *Den norske Forfatterforening gjennom 50 år* ble delvis skrevet på Grini under krigen, men utkom først posthumt i 1952.

Han var sønn av Johannes og Elisabeth Brochmann, bror av Diderik Brochmann og onkel til Zinken Hopp og Odd Brochmann, og fetter av Bertram Dybwad Brochmann.
## Referanser


## Eksterne lenker
* 

* Georg Brochmanns private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
Fjodor Sjaljapin

**Fjodor Ivanovitsj Sjaljapin** (russisk: Фёдор Иванович Шаляпин, født 13. desember 1873 i Kazan i Russland, død 12. april 1938 i Paris) var en russisk operasanger. Sjaljapin var den mest feirede bassangeren i verden i første halvdel av 1900-tallet.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Foreldrene til Fjodor Sjaljapin var fattige bønder. Han fikk ingen regelbunden skolegang og bare i liten grad musikals trening. Men han fikk en åpning og trening i og med at han ble kirkekorsanger.

### Sanger
År 1894 debuterte han i Tbilisi som yppersteprest i Giuseppe Verdis opera *Aida*, og spilte senere rollen på Mariinskijteateret i St. Petersburg. I 1896 ble han invitert til en privatdrevet operascene i Moskva, der han framstilte hovedrollene i *Boris Godunov* og *[[Ivan IV av Russland|Ivan den grusomme]]*.

I 1901 reiste Sjaljapin til Vest-Europa. Han sang så på operascenen *[[La Scala]]* i Milano, og fra 1907 ved operahuset *[[Metropolitan Opera|Metropolitan]]* i New York City. Her fikk han ikke den helt store suksessen og reiste derfor i 1908 til operaen i Paris. De kommende årene var han engasjert på de store scenene i Moskva og St. Petersburg.

Sjaljapin reiste på turne rundt om i Sovjetunionen siste gang i 1921. Siden turnerte han ikke der, ettersom han mislikte det nye politiske maktapparatets fremferd. En opptreden i New York samme år fikk store følger. Han ble da værende i byen og sang der i seks sesonger. I 1926 reiste han på turne i Australia, før han forflyttet seg til *[[Royal Opera House|Covent Garden]]* i London.

Ved siden av sitt russiske repertoar framstilte han Mefistofeles i *Faust*, *Don Basilio*, Leporello i *Don Giovanni* og kong Filip i *Don Carlos* av Verdi. Sjaljapin var stor av vekst og sang med en mørk, kraftfull bass. Han var en av de første sangerne som la vekt på å gi en dypere psykologisk forståelse av de figurene han framstilte i operaene. Hans fremste egenskap som sanger var den dramatiske intensitet han fremkalte, som lenge bare Maria Callas og få andre oppnådde.

I 1910 fikk Sjaljapin i Monte Carlo hovedrollen i urfremføringen av *Don Quixote* av Jules Massenet. I 1933 spilte han hovedrollen i tre filmer regissert av Georg Wilhelm Pabst, *Don Quixote*. Alle filmene var bygd over samme manuskript og samme kulisser, men skuespillerne, utenom Sjaljapin, og språkføringen var på henholdsvis engelsk, fransk og tysk.

Sjaljapin var den mest celebre bassangeren i verden i første halvdel av 1900-tallet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Fjodor Schaljapin singt: Вниз по матушке по Волге
Aserbajdsjan i Junior Eurovision Song Contest

**[[Aserbajdsjan]]** debuterte i **[[Junior Eurovision Song Contest]]** i 2012 i Amsterdam i Nederland med sangen «Girls and Boys (Dünya Sənindir)», framført på aserbajdsjansk og engelsk av duoen  og . Bidraget ble valgt gjennom en nasjonale finale, arrangert av den aserbajdsjanske kringkasteren İctimai Televiziya. I 2013 ble bidraget valgt internt av İctimai Televiziya.

I 2018 returnerte Aserbajdsjan tilbake til konkurransen, etter å ha sist deltatt i 2013. Bidraget ble valgt internt av den aserbajdsjanske kringkastingskanalen İctimai Televiziya. Bidraget som ble valgt ut til å representere Aserbajdsjan var , med sangen «».

## Deltagere

## Stemmehistorikk

## Galleri

File:JESC 2013 (Azerbaijan) Rustam Karimov at rehearsal 1.jpg|Rustam Karimov i Kyiv 2013
File:JESC 2018 partisipants. Fidan Huseynova (Azerbaijan).jpg|Fidan Hüseynova i Minsk 2018

## Se også
* Aserbajdsjan i Eurovision Song Contest
* Aserbajdsjan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

## Referanser

## Eksterne lenker
* Offisiell nettside for Junior Eurovision Song Contest
* Aserbajdsjan i Junior Eurovision Song Contest
Det langobardiske kongerike

**Det langobardiske kongerike** (latin: *regnum Langobardorum*), senere **Kongedømmet over [hele] Italia** (latin: *regnum totius Italiae*), var en tidlig middelalderstat etablert av langobardene, et germansk folkeslag med opphav fra Skandinavia, på Den italienske halvøy mellom 568–569. Kongen var tradisjonelt valgt ut blant de gjeveste aristokratene – hertugene – og alle forsøk på å etablere en arverekke feilet. Kongedømmet var delt i forskjellige hertugdømmer, styrt av semi-autonome hertuger, som igjen var delt opp i gastalder på bynivå. Hovedstaden til kongedømmet og sentret for politikk var Pavia.

Langobard-invasjonen møtte motstand i Østromerriket, som hadde beholdt kontroll over mye av halvøya fram til 700-tallet. Eksarkatet Ravenna og Hertugdømmet Roma skilte de nordlige hertugdømmene, eller *[[Langobardia major]]*, fra de to større sydlige hertugdømmene Spoleto og Benevento, som utgjorde *[[Langobardia minor]]*. På grunn av dette skillet var de sørlige hertugdømmene mer selvstyrte enn de mindre nordlige hertugdømene.

Langobardene tok gradvis til seg romerske titler, navn og tradisjoner. Innen Paulus Diaconus' tid hadde langobardernes språk, klesdrakt og hårstil forsvunnet. Opprinnelig var langobardene arianere, og var mot paven både religiøst og politisk. Innen slutten av 600-tallet hadde nærmest alle konvertert til katolisisme. Konflikten med Vatikanet fortsatte derimot, og var delaktig i deres makttap mot frankerne, som erobret kongedømmet i 774. Karl den store, frankernes konge, tok til seg tittelen «langobardenes konge», men klarte aldri å oppnå kontroll over Benevento. Et mindre *regnum Italiae*, en arverekke av langobardene, fortsatte å eksistere i århundrer. Den såkalte Jernkronen av Lombardia, som kan ha blitt laget i det langobardiske Italia så tidlig som 600-tallet, fortsatte å krone Italias konger helt frem til Napoléon Bonaparte.

## Se også
* Det italienske kongeriket (tysk-romerske riket)
## Referanser
Alex Horwath

**Alexander Stephen Horwath** (født 27. mars 1987) er en amerikansk fotballspiller som for tiden er klubbløs.

## Karriere som klubbspiller
### SK Brann
Horwath, som har spilt profesjonell fotball for en rekke klubber i USA, samt for svenske Ljungskile SK, signerte 9. januar 2015 for SK Brann. Kontrakten løper ut etter 2016-sesongen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Alex Horwath», profil på SK Branns hjemmeside
Hertugdømmet Benevento

**Hertugdømmet Benevento**, og senere **Fyrstedømmet Benevento** var det sørligste langobardiske hertugdømmet i Italia. Det var basert rundt byen Benevento, sentralt beliggende i Sør-Italia. Hertugdømmet var i praksis selvstyrt og bare i regjeringstiden til Grimoald I av Benevento og kongene fra Liutprand var hertugdømmet nært knyttet til langobardernes kongedømme. Etter kongedømmets fall var området værende en reststat og var *[[de facto]]* selvstendig de neste trehundre årene, selv om det var delt etter 849.

En er ikke sikker på hvordan og når hertugdømmet oppstod, men enkelte historikere mener det skjedde i 571. Uansett var Zotto den første hertugen, som ledet en langobardisk styrke på fart nedover langs Campania-kysten. Etterfølgerne til Zotto, som Arechis, tok flere områder fra Østromerriket, blant annet Capua og Crotone, før de plyndret Amalfi. Napoli klarte de derimot ikke å innta. Etter hans regjeringstid hadde bare Østromerriket Napoli, Amalfi, Gaeta, Sorrento og enden av Calabria, i tillegg til kystbyene i Puglia igjen i Italia. I 680 ble det fred mellom hertugdømmet og Østromerriket.

Da Karl den store erobret langobardernes kongerike i 773 ble hertug Arechi II opphøyet til fyrste under det nye Frankerriket som kompensasjon for at noen av områdene hans var tilbakelevert Kirkestaten.

I 1022 erobret Henrik II både Capua og Benevento, men reiste tilbake etter at han ikke klarte å ta Trioa. Normannerne kom til Sør-Italia i løpet av denne perioden og Robert Guiscard erobret Benevento i 1053 etter keiser Henrik III hadde gitt sin tillatelse, og overrakte fyrstedømmet til paven og Kirkestaten.

## Se også
*Langobardkongedømmet

## Referanser
Gastald

**Gastald** (*[[latin]]: «gastaldus» eller «castaldus», [[Italiensk språk|italiensk]]; «gastaldo» eller «guastaldo»*) var en langobardstatsmann som styrte over deler av kongelige domener (gastalder) med sivil-, og lovgivende makt.

## Referanser
Storelva (Loppa)

**Storelva** er ei elv i Loppa kommune i Finnmark. Den renner fra Sandlandsvatnet til Sandlandsfjorden ved Sandland. Elva er  lang ( regnet fra øverste kilde).

## Referanser
Mo herred

**Mo herred**, fra 1853 kalt **Mo kommune**, er en tidligere kommune på Helgeland i Nordland. Kommunen ble opprettet 1. januar 1838, og omfattet Mo prestegjeld. Prestegjeldet bestod på denne tiden av to sogn. Sør-Ranen sogn ble 1. januar 1839 skilt ut fra Mo herred og omdannet til Hemnes herred, mens det resterende Mo herred fortsatte å eksistere innenfor grensene til Nord-Ranen sogn.

Den 1. januar 1923 ble Mo kommune oppløst og delt i kommunene Nord-Rana og Mo bykommune.

Mo herred omfattet på sitt største hele det område som etter kommunereformen i 1964 dekket kommunene Hemnes og Rana, i tillegg til Elsfjord.

## Referanser
Nepalsk skrift

**Nepalsk skrift** (nepal bhasa: नेपाल लिपि nepāl lipi), også kjent som **nepāl ākhala** og **nepālāksara** på sanskrit, er fellesbetegnelsen på en gruppe indiske skriftsystemer som er i bruk i Katmandudalen i Nepal. De har primært blitt brukt il å skrive nepal bhasa. Skriftsystemene var i omfattende bruk fra 900-tallet til tidlig på 1900-tallet, men har senere i stor grad blitt erstattet av devanagari. Mer enn 46&nbsp;000 mauskripter skrevet med nepalsk skrift er hittil arkivert.

I Nepals fjellregion har skriften blitt brukt til å skrive sanskrit, nepali, hindi, bengali og braj bhasa.. Den har blitt brukt til å skrive mantraer som begravelsesmarkører og på hellige steder i Japan fra eldgamle tider.

De forskjellige formene for nepalsk skrift er:

* Ranjana
* Bhujimol
* Kunmolskrift
* Kwenmolskrift
* Golmolskrift
* Pachumolskrift
* Hinmolskrift
* Litumolskrift
* Prachalit nepalsk skrift

## Referanser
Ranjana

**Rañjanā**, også kalt **newariskrift**, **kutila** og **lantsa**,) er et skriftsystem av type abugida som ble utviklet på 1000-tallet. Skriften er en nepalsk skrift. Den er primært brukt til å skrive newari, men brukes også i klostre i India, Kina, Mongolia og Japan. Den blir vanligvis skrevet fra venstre mot høyre, mens avarten kutakshar skrives fra topp til bunn.. Den er også betraktet som en standardisert nepalsk kalligrafisk skrift.

## Referanser
Khenpo Shenga

**Khenpo Shenga Rinpoche** (født 1871, død 1927) var en prominent tibetansk lærd innenfor tradisjonene Nyingma og Sakya i tibetansk buddhisme. Han er kjent for sine kommentarer til de 13 primære tekstene i Nyingma, som nå har blitt standard. Han gjorde også mye for å revitalisere Rimebevegelsen og dens tendens til å vende tilbake til de indiske originaltekstene. Han lærte også tallrike lamaer i å betrakte seg som selvstendige lærere.

## Referanser
Schoenherria

***Schoenherria*** er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

## Utseende
Middelsstore, rødbrune oldenborrer. Oversiden er mer eller mindre kledt med oppstående, smale, håraktige skjell, og overflaten virker noe fløyelsaktig. Dekkvingene har dype lengdefurer.

## Levevis
Larvene lever i jorda der de eter på røtter.

## Utbredelse
Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

## Systematisk inndeling
Navnet er et homonym med snutebille-slekten *Schoenherria* Blanchard, 1853 og bør trolig endres da dette navnet er eldre og har prioritet. 

* Ordenen biller, Coleoptera
** Underordenen Polyphaga
*** Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
**** Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
***** Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
****** Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
******* Slekten *Schoenherria* Burmeister, 1855 
******** *[[Schoenherria argus]]* Burmeister, 1855
******** *[[Schoenherria bhutanensis]]* Frey, 1975
******** *[[Schoenherria borneensis]]* Brenske, 1894
******** *[[Schoenherria brenskei]]* Nonfried, 1906
******** *[[Schoenherria carinata]]* Moser, 1913
******** *[[Schoenherria clypeata]]* Heller, 1897
******** *[[Schoenherria hastata]]* Arrow, 1938
******** *[[Schoenherria hispida]]* Burmeister, 1855
******** *[[Schoenherria kaorui]]* Itoh, 1993
******** *[[Schoenherria maculosa]]* Brenske, 1896
******** *[[Schoenherria mandarina]]* (Sharp, 1876)
******** *[[Schoenherria palawana]]* Moser, 1915
******** *[[Schoenherria philippinica]]* Brenske, 1894
******** *[[Schoenherria rangunensis]]* Brenske, 1899
******** *[[Schoenherria squamulifera]]* Brenske, 1897
******** *[[Schoenherria vervex]]* (Sharp, 1876)

## Eksterne lenker
* Bilde av ''Schoenherria argus''
* Bilde av ''Schoenherria hastata''
*
Dharmakāya

**Dharmakāya** (sanskrit: धर्मकाय; tibetansk: ཆོས་སྐུ་, chö ku; Wylie: *chos sku*; kinesisk: 法身, pinyin: fǎshēn; koreansk: pǒpsin, japansk: hōsshin, vietnamesisk: pháp thân) eller **dhammakāya** (pali: धम्मकाय) er et teknisk begrep innenfor buddhismen som betyr «sannhetens kropp». Begrepet finnes i pālikanonen til Theravādaskolen, er dokumentert blant enkelte av de tidlige buddhistiske skolene, og brukes i hellige tekster tilhørende mahāyānabuddhismen så vel som i tibetanske Bön-tradisjoner.

Innenfor mahāyānabuddhistiske skoler er dharmakāya den høyeste av «de tre kroppene» (trikāya) til Buddha. Det representerer det umanifesterte og «ufattelige» (अचिन्त्य, *acintya*) aspektet av Buddhaene, det hvorfra alle utgår og vender tilbake etter deres nirvāṇa. Den er blitt beskrevet som *«legemet til sannheten selv, uten noen spesifikk, begrenset form, hvori Buddha er identifisert med den spirituelt oppladede naturen til alt som eksisterer.»* Når Buddhaene opptrer i visjoner, ikler de seg sambhogakāya som er den andre kroppen. Nirmāṇakāya («transformasjonslegemet») er den skapte kroppen i tid og rom, hvorved de kommer til syne i denne verden.

Prajñāpāramitāsūtraene og Tathāgatagarbhasūtraene i gammel indisk tradisjon, så vel som den moderne dhammakayabevegelsen i Thailand, betrakter dharmakāya som det sanne selvet til Buddha, som er nærværende i alle vesener.

## Referanser




## Litteratur
*
*
Synagogen i Trondheim

**Synagogen i Trondheim** ligger i Arkitekt Christies gate 1b, og ble innviet i 1925, i en tidligere stasjonsbygning for den gamle Throndhjem stasjon. Bygningen ble tegnet av Georg Andreas Bull og ferdigstilt 1864 til åpningen av Trondhjem–Størenbanen. I 1884 ble den nedlagt som jernbanestasjon og senere kjøpt av Frelsesarméen. Det Mosaiske Trossamfund kjøpte bygningen i 1924, og etter omfattende ombyggingsarbeid ble den nye synagogen innviet tirsdag kveld den 13. oktober 1925. Samtidig ble den gamle synagogen i St. Jørgensveita nedlagt.

Under andre verdenskrig ble synagogen konfiskert av de tyske okkupasjonsstyrkene i 1941 og brukt til forlegning, og det ble gjort mye skade på interiøret. Etter en omfattende reparasjon ble synagogen igjen innviet høsten 1947. 

I 1997 ble det jødiske museet åpnet i et rom i synagogebygningen. Restitusjonsfondet gjorde det mulig å utbedre bygningen, og fra sommeren 2000 ble det utført en omfattende restaurering og ominnredning av 1. etasje. Synagogen ble gjenåpnet i 2001 med bibliotek, multimediasenter og et kraftig opprustet jødisk museum.

## Eksterne lenker
* 
* Det mosaiske trossamfunn, Trondheim
* Det jødiske museum i Trondheim - nettutstilling
Tollbodgaten (Tønsberg)

**Tollbodgaten** (7-23, 14) er en 500 meter lang gate i sentrum av Tønsberg. Gaten starter i et lyskryss i Nedre Langgate, like ved Thon Hotel Brygga og Quality Hotel Klubben. Den ender i Jernbanegaten ved Stoltenbergparken. Deler av gaten tilhører fylkesvei 466.

I Tollbodgaten 14 ligger Kockegården fra ca. 1790.

## Bildegalleri

File:Tønsberg Nedre Langgate 40 Hotel Brygga 001.jpg|Tollbodgaten starter i lyskrysset ved Hotel Brygga i Nedre Langgate 40
File:Tønsberg Tollbodgaten 7.jpg|Tollbodgaten 7
File:FrikirkenTønsberg.jpg|Den tidligere Frikirken, med adresse Anders Madsens gate 6.
File:Tønsberg Tollbodgaten 14B Kockegården.jpg|Kockegården fra 1700-tallet i Tollbodgaten 14B
File:Tollbodgaten 22 Tønsberg Rådhus.jpg|Det tidligere Sem Rådhus (senere Tønsberg Rådhus) fra 1962, nå ombygget til kontorbygg. Tollbodgaten 22.
Achranoxia

***Achranoxia*** er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

## Utseende
Middelsstore, brunlige oldenborrer med forholdsvis langstrakt kroppsform. Kroppen er kledt med smale, hårlignende skjell. Snuten er bredt spadeformet.

## Utbredelse
Slekten er utbredt i Sentral-Asia.

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller, Coleoptera
** Underordenen Polyphaga
*** Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
**** Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
***** Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
****** Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
******* Slekten *Achranoxia* Kraatz, 1888 
******** *[[Achranoxia expallida]]* (Semenov, 1935)
******** *[[Achranoxia koenigi]]* (Brenske, 1888)
******** *[[Achranoxia peltzi]]* (Semenov & Medvedev, 1936)
******** *[[Achranoxia planipalpis]]* Reitter, 1902
******** *[[Achranoxia semiflava]]* (Kraatz, 1883)
******** *[[Achranoxia siazovi]]* Reitter, 1913
******** *[[Achranoxia transaralica]]* (Semenov & Medvedev, 1936)
******** *[[Achranoxia turcomanica]]* Nikolajev & Nikritin, 1973
******** *[[Achranoxia varentzowi]]* Semenov, 1897
## Eksterne lenker
* 
* Bilde av ''Achranoxia semiflava''
* Bilde av ''Achranoxia transaralica''
Brian Houghton Hodgson

**Brian Houghton Hodgson** (født 1. februar 1800 i  Lower Beech i Prestbury i Cheshire i England, død 23. mai 1894 i Alderley i Gloucestershire) var en engelsk naturhistoriker, etnolog og forsker innenfor buddhisme.

Han tilbragte mange år i India og Nepal som britisk sivilarbeider. Han beskrev tallrike arter av fugler og pattedyr fra Himalaya, og flere fugler ble oppkalt etter ham eller andre, som f.eks. Edward Blyth.

Han var en lærd innenfor emnet tibetansk buddhisme og skrev omfattende litteratur om lingvistikk og religion. Han var en motstander av britenes innføring av engelsk som undervisningsspråk i indiske skoler.

## Referanser
Oslo kommunale kveldsrealskole og gymnas

**Oslo kommunale kveldsrealskole og gymnas** var en skole, som navnet sier kommunal og et gratis alternativ til elever som ikke hadde anledning til å ta høyere utdannelse ved private skoler. Skolen var en såkalt studentfabrikk. Skolen tok ikke inn elever under 18 år snittalderen på elevene i 1969 lå på 26 år.

Skolen ble opprettet i 1958 og ble nedlagt på sytti-tallet. Den holdt til i lokalene til Hartvig Nissens skole på Frogner. Skolens elever avla eksamen som privatister.

## Referanser
Cryptotrogus

***Cryptotrogus*** er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

## Utseende
Middelsstore, avlange, rødbrune oldenborrer. Kroppen er mer eller mindre tett kledt med lyse skjell.
 

## Utbredelse
Slekten er utbredt i Asia (Midtøsten, India, Sentral-Asia).

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller, Coleoptera
** Underordenen Polyphaga
*** Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
**** Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
***** Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
****** Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
******* Slekten *Cryptotrogus* Kraatz, 1888
******** *[[Cryptotrogus afghanus]]* Balthasar, 1956
******** *[[Cryptotrogus gallagheri]]* Sabatinelli & Pontuale, 1998
******** *[[Cryptotrogus kruppi]]* Sabatinelli & Pontuale, 1998
******** *[[Cryptotrogus mesopotamica]]* Petrovitz, 1962
******** *[[Cryptotrogus miksici]]* Petrovitz, 1965
******** *[[Cryptotrogus niveus]]* (Hampe, 1852)
******** *[[Cryptotrogus orita]]* Reitter, 1902
******** *[[Cryptotrogus pajnii]]* Mittal, 1979
******** *[[Cryptotrogus paupera]]* (Hampe, 1852) - ofte plassert i en slekt for seg, *[[Microphylla]]*
******** *[[Cryptotrogus weisei]]* Kraatz, 1888
******** *[[Cryptotrogus zarudniana]]* Semenov & Medvedev, 1936

## Eksterne lenker
* The Scarabs of the Levant - ''Cryptotrogus weisei''
*
Cyphonoxia

***Cyphonoxia*** er en slekt av biller som har larver som eter planterøtter. De hører til undergruppen oldenborrer (Melolonthinae) i den store gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

## Utseende
Middelsstore, rødbrune, litt blanke oldenborrer, kroppen mer eller mindre kledt med smale, lyse skjell.

## Utbredelse

## Systematisk inndeling

* Ordenen biller, Coleoptera
** Underordenen Polyphaga
*** Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
**** Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
***** Underfamilien oldenborrer, Melolonthinae Samouelle, 1819
****** Stammen Melolonthini Samouelle, 1819
******* Slekten *Cyphonoxia* Reitter, 1889 
******** *[[Cyphonoxia brenskei]]* Reitter, 1895
******** *[[Cyphonoxia buettikeri]]* Sabatinelli & Portuale, 1998
******** *[[Cyphonoxia delhiensis]]* Arnaud, 1988
******** *[[Cyphonoxia gitashri]]* Mittal, 1988
******** *[[Cyphonoxia glasunowi]]* (Semenov, 1897)
******** *[[Cyphonoxia haarlovi]]* Petrovitz, 1955
******** *[[Cyphonoxia kermanensis]]* (Semenov-Tian-Shansky & Medvedev, 1936)
******** *[[Cyphonoxia kircheri]]* Balthasar, 1930
******** *[[Cyphonoxia maljuzhenkoi]]* Zaitzev, 1928
******** *[[Cyphonoxia praestabilis]]* Reitter, 1889
******** *[[Cyphonoxia tatianae]]* (Semenov-Tian-Shansky & Medvedev, 1936)
******** *[[Cyphonoxia zarudnyi]]* (Semenov-Tian-Shansky & Medvedev, 1936)
******** *[[Cyphonoxia zemindar]]* (Sharp, 1876)

## Eksterne lenker
* Bilde av ''Cyphonoxia praestabilis'' 
*
Stoltenbergs gate (Tønsberg)

**Stoltenbergs gate** (1-33, 6-60) er en gate i Tønsberg sentrum. Den går fra Hvalenkrysset ved Stoltenbergparken og Farmannstorvet til Mammutkrysset ved Gunnarsbøparken og Kanalen. Gaten er en del av fylkesvei 325 og er en trafikkert gjennomfartsvei.

Gaten er oppkalt etter Carl Stoltenberg (1770-1830) som var Tønsbergs representant i Riksforsamlingen på Eidsvoll. Stoltenbergs gate nevnes i folketellingene for Tønsberg i 1801, 1865 og 1910. Gaten ble forlenget helt til Kanalbrua i 1932, og fikk sitt offisielle navn i bystyret 15. juni samme år. I 1940 ble den forbundet med Farmannsveien.

## Bygninger
* Stoltenbergs gate 1 fra 1971 er tidligere kalt UNI-gården og Kremmerhuset. De nedre etasjene kalles nå Torvhallen og er en del av kjøpesenteret Farmandstredet.
* Nummer 3 er Telenors bygninger fra 1959, 1970 og 1979. Det eldste av disse kalles «Televerksgården».  
* Nummer 26 er det tidligere Blå Kors Norge-huset fra 1972.
* Fylkeshuset med adresse Svend Foyns gate 9 er bygget i 1960 og utvidet 1993.
* Tønsberg Svømmehall fra 1968 med adresse Wilh. Wilhelmsens vei 1, er tegnet av arkitektene Helge Abrahamsen, Hans Grinde og Rene Philipp.
* Stoltenbergs gate 48 er et kontorbygg fra 1954, som ble utvidet i 1980 og fikk en ekstra etasje i 1986. Bygget ligger i hjørnet av Mammutkrysset.

## Referanser
Kai Hoffstad

**Kai Hoffstad** (født 8. mars 1964) er en norsk glasskunstner.  Han bor og arbeider i Kilsund i Arendal kommune. I tillegg driver han Galleri Glasshytta på Fredriksvern Verft i Stavern.
 
Hoffstad arbeider i hovedsak med varmtglass og fusing, skulptur og kunsthåndverk. Glassfusing er en spesiell produksjonsteknikk som gjør at oppvarmet glass lettere lar seg forme som man ønsker. Han har utdannelse fra Orrefors Riksglasskole i Sverige (1984), for øvrig er han selvlært innen glasskunst. Han har en rekke separat- og kollektivutstillinger bak seg. I perioden 1991-2001 hadde Hoffstad seks separatutstillinger på Nordstrand galleri. Han har blant annet deltatt på Maihaugutstillingen i regi av Norsk Form i 1998 og på Nordisk Glass vandreutstilling i 2001. 

Hoffstad er innkjøpt av Kunstindustrimuseet i Trondheim, Statsministerens kontor, Frostating lagmannsrett og Det kongelige slott i Norge og Danmark. Han har hatt utstmykningsoppdrag blant annet ved Rieber & Søn i Bergen, Sørlandet sykehus i Arendal og  Radiumhospitalet. I 2013 var han festilvalutstiller på «Gladmat 2013» i Stavanger sammen med Ingunn Hoffstad Gjone.

## Referanser
Hornelva (Bindal)

**Hornelva** er ei elv i Bindal kommune i Nordland. Den har utspring fra nord- og østsida av Heilhornet og renner i nordøstlig retning til den munner ut i Vikestadvågen i Terråkfjorden, rundt to kilometer sør for Bindalseidet. Elva er 7,8 kilometer lang og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er .

## Referanser
Susangerd

**Susangerd** (farsi: سوسنگرد, arabisk: الخفاجية, også romanisert som **Sūsangerd**, **Sūsangird** og **Sūsangurd**; også kjent som  **Dasht-e Āzādegān**, **Dashte’ Mishan**, **Dasht-i-Mishān**) er en by i sentraldistriktet i fylket Dasht-e Azadegan i provinsen Khuzestan i Iran.  

Ved folketellingen i 2006 var befolkningen på 43.591 innbyggere.

## Eksterne lenker
*
VM i skiorientering 2015

**VM i Skiorientering** ble arrangert på Budor fra 10. til 15. februar 2015.

## Resultater
### MIX-Sprintstafett

### Stafetter

**Menn 17**

**Menn 20**
}||align="center"|+ 26.04.2
|}

**Menn Elite**

**Kvinner 17**

**Kvinner 20**

**Kvinner Elite**

### Sprint

**Menn 17**

**Menn 20**

**Menn Elite**

**Kvinner 17**

**Kvinner 20**

**Kvinner Elite**

### Mellomdistanse

**Menn 17**

**Menn 20**

**Menn Elite**

**Kvinner 17**

**Kvinner 20**

**Kvinner Elite**

### Langdistanse

**Menn 17**

**Menn 20**

**Menn Elite**

**Kvinner 17**

**Kvinner 20**

**Kvinner Elite**

## Medaljestatistikk
Grunnet en delt bronse mellom Norge og Russland er det delt ut en bronsemedalje mer enn antall sølv og antall gull.

## Eksterne lenker
*Offisiell hjemmeside  (Engelsk)
Guennol-løvinnen

**Guennol-løvinnen** er en 8,26 centimeter stor proto-elamittisk kalksteinsstatuett, fra ca 3000 f.Kr.

Stykket ble utgravd omkring år 1930 nær Bagdad, muligens i Susa-tempelet i Tell Agreb. Dette er spesielt,. ettersom både proto-elamittene og elamittene snarere hørte hjemme et godt stykke lenger mot øst, i det som i dag er sørvestre del av Iran.

Statuettens navn er i dobbelt forstand misvisende. *Guennol* er ikke funnstedet, men den walisiske oversettelse av navnet Martin - figuren tilhørte nemlig i en lang tid samleren Alastair Bradley Martin. Det fremstilte fabelvesenet er heller ikke noen løve, men en slags demon med kvinnelig løvehode.

Alastair Bradley Martin var i besittelse av statuetten siden 1948. Den ble utstilt i Brooklyn Museum. I 2007 ble den solgt på en Sotheby's-auksjon i New York for 57 millioner dollar, til en anonym kjøper. Den var dermed den da mest kostbare antikvitet i verden.

## Referanser


## Eksterne lenker
* BBC
Brooklyn Museum

**Brooklyn Museum** (mellom 1997 og 2004 *Brooklyn Museum of Art*) er et kunstmuseum i New Yorks bydel Brooklyn og et av de største og eldste museer i USA. Bygningebn ble tegnet av arkitektfirmaet McKim, Mead, and White og var klar for åpning i 1887.

Museet har blant annet en stor kunstsamling og en papyrussamling (deriblant *[[Brooklyn-papyrusen]]*). Kunstsamlingen til museet har gjort det til den nest største i New York.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Soca (Uruguay)

**Soca** eller **Doctor Francisco Soca** er største by i kommunen Soca i Canelones-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har 1 797 innbyggere. 

Byen er hovedstad (spansk: *cabecera* eller *alcaldía*) i kommunen Soca. 

## Befolkning
Soca har 1 797 innbyggere *(beregning 2011)*.

Kilde:

## Kommune
Byens ordfører (*alcalde*) er Guillermo Burgueño (2010-2015).

## Referanser


## Eksterne lenker
* Canelones, offisielle sider (spansk)
* Kart over Soca
Arnolf Lyngstad

**Arnolf Johannes Lyngstad** (født 12. april 1925 på Sparbu i Nord-Trøndelag, død 23. januar 2016 i Verdal) var en norsk lærer og politiker (KrF).

Han vokste opp i Sørli som sønn av småbruker Ole Lyngstad og Ida Østnor. I 1953 giftet han seg med lærerinne Svanhild Aasen fra Inderøy, som han fikk tre sønner med, deriblant stortingsrepresentant Arne Lyngstad.

Etter eksamen ved Levanger lærerskole i 1951 var han lærer ved Ness skole i Verdal og timelærer ved Verdalsøra barneskole og Bakketun folkehøgskole. Arnolf Lyngstad var rektor ved Ness skole de siste 15 årene før han avgikk med pensjon i 1991. Arnolf og Svanhild Lyngstad underviste sammen ved skolen i 41 år, og var i 20 år de eneste lærerne ved skolen. 

Sammen med ektefellen var han involvert i kristelige organisasjoner og misjonsarbeid, og var blant annet formann i soknerådet. Lyngstad var medlem av Verdal kommunestyre og formannskap i flere perioder og formann i Nord-Trøndelag KrF 1964–1968 og 1973–1974.

Ekteparet Lyngstad ble i 1993 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv for sitt samfunnsnyttige virke.

## Referanser
Inger Liv Bjerkreim Nilsen

**Inger Liv Bjerkreim Nilsen** (født 12. april 1988 i Kristiansand) er en norsk  langrenns- og orienteringsløper som har representert Bækkelagets Sportsklub, Lillehammer Orienteringsklubb, Rustad Idrettslag og Team United Bakeries. 

Bjerkreim Nilsen har blant annet vunnet Norseman, Oslos Bratteste, Skåla Opp, Marka Rundt, Fagervann Opp og Holmenkollmarsjen to ganger.

## Langrenn
Under Ski-NM 2007 på Meråker tok Bjerkreim Nilsen sølvmedalje på stafetten for Bækkelagets Sportsklub, sammen med søsteren Betty Ann Bjerkreim Nilsen og Siri Halle.

Bjerkreim Nilsen ble tatt ut i troppen til U23-VM på ski 2009 i franske Praz de Lys, hvor hun endte på 23.-plass under 10 kilometer klassisk og to dager senere på 20.-plass under 15 kilometer jaktstart.

12. mars 2009 debuterte Bjerkreim Nilsen i verdenscupen i langrenn under sprinten i Trondheim, hvor hun endte på en 49.-plass i prologen og to dager senere på 35.-plass på tremila.

Hun endte på en 7.-plass under Vasaloppet 2014; 9 minutter og 13 sekunder bak vinneren Laila Kveli.

Hun er søsteren til landslagsløperne Vegard Bjerkreim Nilsen og Betty Ann Bjerkreim Nilsen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Grand Prix de la Somme

**Grand Prix de la Somme** er et fransk endagsritt i landeveissykling. Rittet har blitt arrangert siden 1986. Rittet er en del av Europatouren i landeveissykling, der det av UCI er rangert med 1.1.

## Vinnere

## Eksterne lenker
*
Mladen Ivanić

**Mladen Ivanić** (født 1958) er en økonom og politiker (PDP) fra Bosnia-Hercegovina. Han var fra 1988 til 1991 medlem av landets presidentskap, og gjenopptok samme verv 12. oktober 2014. Ivanić representerer Republika Srpska. Mladen Ivanić var fra 2001 til 2003 regjeringssjef i Republika Srpska og fra 2003 til 2007 utenriksminister i Bosnia-Hercegovina.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Phillyrea latifolia

***Phillyrea latifolia*** er en eviggrønn busk i oljetrefamilien.

Den har en tett vekst og blir opptil ni meter høy. Unge blader er eggformede, mens eldre blader er lansettformede til elliptiske; de er mørkegrønne og læraktige med sagtannet eller helrandet kant og har 7–10 par godt synlige sidenerver. Arten kan skilles fra den snarlike *[[Rhamnus alaternus]]* på at bladene er motsatte. Blomstene er hvite, og frukten er et blåsvart, kjøttfullt bær uten spiss.

*Phillyrea latifolia* vokser i åpen skog, maquis og på steinete steder. Den er utbredt i hele middelhavsområdet.

## Litteratur
* 
* 
* Flora Europaea – ''Phillyrea latifolia'' Besøkt 17. februar 2015.

## Eksterne lenker
*
Plombières-les-Bains

**Plombières-les-Bains** er en kommune i departementet Vosges i Grand Est det østlige Frankrike. Det er sentrum for kantonen Plombières-les-Bains. Kommunen hadde i 2013 en befolkning på .

Les bains viser til de varme kildene i området, deres helsemessige egenskaper ble først oppdaget av romerne. I etterfølgende århundrer ble stedets badeanstalter besøkt av en rekke kjente personer; Montaigne, Voltaire, Napoléon Bonaparte, Joséphine de Beauharnais, Napoléon III, Berlioz, Lamartine og Alfred de Musset.

Napoleon III møtte Camillo Benso di Cavour der i 1858 da de planla en forsvarsavtale som de facto var en oppdeling av de italienske stater slik at Piemonte fikk Lombardia og Veneto mens Frankrike fikk Nice og Savoie. Dette var starten på samlingen av Italia, og også en splid mellom diplomaten Cavour og aktivisten Giuseppe Garibaldi, som selv kom fra Nice.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Plombières-les-Bains***

## Referanser



## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
Titusbuen

**Titusbuen** (italiensk: Arco di Tito) er en romersk triumfbue som ligger på Via Sacra på Forum Romanum i Roma.

## Historie
Titusbuen ble reist av Domitian etter Titus' død. Titusbuen ble bygget til ære for det felttoget som Vespasian og Titus hadde gjennomført i Palestina. Under felttoget ble Jerusalem ødelagt og viktige symbolske gjenstander som sølvtrompeter og den 7-armete lysestaken ble i triumf ført hjem som krigsbytte til Roma.
Det er blitt fortalt at lysestagen senere ble kastet i Tiberelven under et angrep fra barbarere.

## Beskrivelse
Titusbuen er ca. 15 meter høy, 13,5 meter bred og nesten 5 meter dyp.

### Relieffer
Relieffene på innersiden av buen er halvveis friskulpturer. På dette relieffet ses unge mennesker som bærer krigsbytte i triumftog. De bærer på trompeter og en stor 7-armet lysestake.

## Innskrifter
Øverst på buen er en innskrift, som forteller hvorfor triumfbuen ble bygget.


Fil:Boog van Titus te Rome Veduta dell'Arco di Tito (titel op object) Gezichten op Rome (serietitel) Vedute di Roma disegnate ed incise da Giambattista Piranesi architetto Ve(nez)iano (serietitel), RP-P-OB-39.393.jpg|Titusbuen av Piranesi 1748
Fil:Piranesi-Titusbogen-2.png|Titusbuen av Piranesi 1748
Fil:Canaletto (I) 054.jpg|Titusbuen av Canaletto 1742-1744
Fil:View from Palatine Hill 2011 6 edit.jpg|Titusbuen med Colosseum i bakgrunnen
Fil:Arch of Titus in Rome (2).jpg|Titusbuen
Fil:Durchgang des Titusbogens.jpg|Taket under buen


## Referanser


## Litteratur
*   
*  
*  
*  
*  
*  
*   
*  
* Knight, William (1896): The Arch of Titus and the Spoils of the Temple, an Historical Lecture.
*  
* 
*  
*  
*  
* 

## Eksterne lenker
Relief from the Arch of Titus, viser krigsbyttet fra Jerusalem som fraktes inn i Roma. Khan Academy.
Phillyrea angustifolia

***Phillyrea angustifolia*** er en eviggrønn busk i oljetrefamilien.

Den har en tett vekst og blir opptil 2,5&nbsp;m høy. Bladene er motsatte, linje- til lansettformede og helrandede eller fintannede; de har 4–6 par nerver som er lite synlige. Blomstene er grønngule og dufter. Busken er vindpollinert og tilhører de svært få androdiøcie organismene. Noen planter har tvekjønnede blomster, mens andre bare har hannblomster. Frukten er et blåsvart, kjøttfullt bær med en liten spiss.

*Phillyrea angustifolia* vokser i åpen skog, maquis og på steinete steder. Den er utbredt i det vestlige og sentrale middelhavsområdet østover til Albania. Arten er naturalisert på Krim.

## Litteratur
* 
* 
* Flora Europaea – ''Phillyrea angustifolia'' Besøkt 17. februar 2015.
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Joe Perrault

**Paul Joseph «Joe» Perrault** (født 3. desember 1924 i Green Bay, død 29. juli 2010 i Ishpeming var en amerikansk skihopper som representerte Ishpeming Ski Club. Han ble nummer 15 i OL i St. Moritz i 1948.

Perrault var født i Wisconsin, men vokste opp i Ishpeming, Michigan. Under 2. verdenskrig tjenestegjorde han som soldat i Den amerikanske 10. bergdivisjon i Nord-Italia. Han ble tildelt den militære utmerkelsen Silver Star etter at han brakte sin skadde sersjant i sikkerhet.

Foruten OL-deltakelsen i 1948 ble han også tatt ut til OL i Oslo i 1952, men han skadet seg foran det mesterskapet og kunne ikke delta. I et renn i Iron Mountain i 1949 forbedret han to ganger rekorden for lengste skihopp gjort i USA, med 293 og 297 fot (89,5 og 90,5 meter). Han ble aldri nasjonal mester, men tok i 1947 tredjeplassen og ble beste amerikaner i USAs nasjonale mesterskap, som på den tida kunne vinnes av utlendinger. Han ble også nummer 3 i mesterskapet i 1948. I 1951 vant han det nordamerikanske mesterskapet.

Joe Perrault ble tatt opp i National Ski Hall of Fame i 1971.

## Referanser


## Kilder
* Sports Reference: Joe Perrault  (olympiaresultater, besøkt 17. februar 2015)
* Bjork & Zhulkie Funeral Home: Paul "Joe" Perrault (minneord, besøkt 17. februar 2015)
* Harold "Cork" Anson: *Jumping through time - A history of ski jumping in the United States and Southwest Canada*. Port Hole Publications, Florence, Oregon 2010. ISBN 978-0-9768107-7-3 (s. 153, 155-156 og 164-165)
* U.S. Ski and Snowboard Hall of Fame and Museum: Paul Joseph Perrault (besøkt 17. februar 2015)

## Eksterne lenker
*