open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stevia

* *[[Stevia eupatoria]]*
* *[[Stevia ovata]]*
* *[[Stevia plummerae]]*
* *[[Stevia rebaudiana]]*
* *[[Stevia salicifolia]]*
* *[[Stevia serrata]]*

***Stevia*** er en gruppe planter som ofte kalles *sweetleaf* eller *sugarleaf* («sukkerblad»). Plantene inneholder glykosider som er opp til 300 ganger søtere enn sukker. Den arten som vanligvis brukes til dette er *[[Stevia rebaudiana]]*.

I Norge var det lenge forbudt å selge stevia som næringsmiddel fordi det var usikkerhet rundt hvorvidt søtningsstoffet er skadelig for fruktbarhet. 21. november 2011 ble det kjent at stevia var blitt godkjent i EU og EØS.

I et nyhetsoppslag i TV 2-nyhetene i juli 2006 sto en kvinnelig norsk ernæringsekspert fram og fortalte om anonyme drapstrusler hun hadde mottatt i forbindelse med sitt engasjement for å spre informasjon om stevia. Også ernæringsfysiolog Dag Viljen Poleszynski uttalte seg i innslaget og kritiserte de forskningsrapporter EU baserer sin kritikk mot stevia på som uvitenskapelige.

Mattilsynet har en egen side om stevia, hvor de viser til EFSA, EUs vitenskapskomité for mattrygghet som publiserte sin risikovurdering av steviosid 14. april 2010. Forordningen om steviolglykosid (E 960) ble gjennomført i norsk rett 18. juni 2012 og er helt lik regelverket til EU.

EFSAs hadde vurdert dokumentasjon om bruk av steviolglykosider i matvarer fra tre søkere. De toksikologiske testene som inngår i dokumentasjonen viser at steviolglykosider ikke er gentoksiske eller kreftfremkallende. Søtstoffene påvirker heller ikke menneskers forplantningsevne eller barns utvikling. 

Akseptabelt daglig inntak (ADI) for steviolglykosider ble fastsatt til 4 mg per kg kroppsvekt per dag. Dette er det samme nivået som JECFA (WHO/FAOs ekspertgruppe for tilsetingsstoffer) tidligere har kommet fram til. EFSA påpeker imidlertid at både av voksne og barn vil kunne få i seg mer enn det akseptable daglige inntaket av disse søtstoffene dersom de brukes i de høyeste dosene produsentene har søkt om godkjenning for.

En godkjenning i EU vil ikke automatisk medføre godkjenning i Norge; en produsent må søke om slik godkjenning.

EUs regler for endring av matvarer er under endring, og en godkjenning i EU vil også gjelde for Norge. I dag er godkjente aromastoffer på en unionsliste også gjelder for Norge.  

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Stevia Bildegalleri, Imponerende nærbilder av Stevia-planten (med Slideshow)
* Faktaark om søtstoffene fra steviaplanten, Folkehelseinstitutt
Robert W. Cox

**Robert W. Cox** (født 1926 i Montréal, død 9. oktober 2018) var en kanadisk statsviter som er professor emeritus ved York University, Toronto, Canada. Han jobbet i mange år for International Labor Organisation i Genève, den siste tiden som direktør for International Institute for Labor Studies, før han reiste tilbake til Canada for å fortsette sin akademiske karriere. Han sa selv at opprørene verden rundt i 1968 sterkt bidro til dette.

I 1981 lanserte han artikkelen *Social Forces, States and World Orders* som ofte regnes som startskuddet for ny-gramscianismen, selv om han selv ikke benytter seg av dette begrepet. Denne teorien bygger på elementer fra teoretikere som Karl Marx, Antonio Gramsci, Louis Althusser, Nicos Poulantzas og Fernand Braudel. Cox legger vekt på skillet mellom det han kaller problemløsende og kritisk teori, og selv regner han seg som representant for sistnevnte, som ikke bare forsøker å gi svar på dagens virkelighet, men som også spør hvordan dagens virkelighet har oppstått og hva dens fremtid er.

Med denne teoretiske bakgrunnen som utgangspunkt har Cox i flere bøker og artikler lansert sin versjon av studier av internasjonale relasjoner. Blant de viktigste faktorene her er omskiftelighet, klasser og materielle interesser, studier av ulike nivåer og kritikk av det rådende.

## Viktigste bøker

* *International Organization: World Politics* (1969)
* *The Anatomy of Influence: Decision Making in International Organization* (1973)
* *United States and World Order: Crises in Hegemony* (1985)
* *Production, Power and World Order* (1987)
* *Approaches to World Order* (1996)
* *The New Realism* (1996)
* *Political Economy of a Plural World* (2002)

## Referanser
Trofékone

En **trofékone** (etter engelsk *throphy wife*) er et spøkefullt kallenavn på en fysisk attraktiv kvinne som har giftet seg med en materielt vellykket mann. Begrepet brukes gjerne om en rik, vellykket mann som skiller seg fra sin første hustru, ofte med et generøst skilsmisseoppgjør, for å gifte seg med en ny, mye yngre kvinne. I noen tilfeller gjentar mønsteret seg med flere ekteskap.

Fenomenet med trofékoner har interessert antropologer fordi det kan sees som en form for seriemonogami, og noen hevder at det er *analogt* med polygami i andre samfunn.

Begrepet brukes ofte for å antyde at det for mannen er en måte å vise frem sin velstand og suksess for andre.

Ekteskapet mellom den tidligere *Playboy*-modellen Anna Nicole Smith og oljemagnaten J. Howard Marshall er et ekstremt eksempel på dette fenomenet. Da de giftet seg, var han 89 år gammel, mens hun var 26.

## Eksterne lenker
* Mer enn luft og kjærlighet, besøkt 7. juli 2013
Embetsbolig

En **embetsbolig** er en bolig som følger et embete. Begrepet brukes om offisielle residenser for statssjefer, regjeringssjefer og andre høyere embetsmenn, og om pliktig bolig for ansatte i offentlige embeter. 

I tidligere tider har det i Norge fulgt embetsboliger med flere offentlige beskikkelser, bl.a som fogd, sorenskriver, prest, biskop, amtmann, offiserer og i noen grad lensmann. Med de fleste av boligene fulgte det en jordvei slik at stillingsinnehaveren samtidig ble gårdbruker. I dag er det i Norge bare statsministeren og prester i Den norske kirke som har obligatorisk embetsbolig.

## Et utvalg embetsboliger for politiske ledere

### Norden
*Bessastaðir &ndash; Islands president
*Talludden, tidligere Ekudden &ndash; Finlands president
*Statsministerboligen i Norge
*Sagerska huset &ndash; Sveriges statsminister
*Marienborg &ndash; Danmarks statsminister

### Storbritannia
*Downing Street 10 &ndash; statsministeren
*Downing Street 11 &ndash; finansministeren
*Chevening House &ndash; utenriksministeren
*Chequers Court &ndash; statsministerens feriebolig
*Carlton House Terrace &ndash; utenriksministeren
*Dorneywood &ndash; finansministerens feriebolig
*Admiralty House &ndash; finansministeren
*Bute House &ndash; førsteministeren av Skottland
*Lambeth Palace &ndash; erkebiskopen av Canterbury 

### USA
*Det hvite hus &ndash; USAs president
*Camp David &ndash; den amerikanske presidentens feriebolig
*Number One Observatory Circle &ndash; USAs visepresident
*Drumthwacket &ndash; guvernøren i New Jersey
*Gracie Mansion &ndash; borgermesteren i New York
*Manoogian Mansion &ndash; borgermesteren i Detroit
Sosialistisk Valgforbund

**Sosialistisk Valgforbund** var et valgsamarbeid på venstresiden i norsk politikk mellom 1973 og 1975. Samarbeidet bestod av Sosialistisk Folkeparti, Demokratiske Sosialister (AIK), Norges Kommunistiske Parti og partiløse sosialister.

Demokratiske Sosialister (AIK) var dels en fortsettelse av Arbeiderbevegelsens informasjonskomité mot norsk medlemskap i EF, som organiserte EF-motstanderne i Arbeiderpartiet. De fire gruppene som dannet Sosialistisk Valgforbund hadde stått sammen i syn og argumentasjonsmåte i kampen mot EF-medlemskap før folkeavstemningen i 1972. Det hadde også vært nasjonale og lokale samarbeidsforsøk før dette. De samme partiene hadde samarbeidet under navnet Sosialistisk Valgforbund ved kommunevalget i Stavanger i 1971.

Våren 1973 kom et samarbeid i stand på landsplan, og det ble nedsatt et eget arbeidsutvalg og utarbeidet et felles program og nominert felleslister. Ved stortingsvalget i september 1973 fikk Sosialistisk Valgforbund over 11 prosent av stemmene og 16 representanter på Stortinget. Det var det beste resultatet for noe parti til venstre for Arbeiderpartiet siden NKP ved stortingsvalget i 1945. 13 av de 16 representantene kom fra Sosialistisk Folkeparti, to fra Demokratiske Sosialister og én fra Norges Kommunistiske Parti.

Valgsuksessen ledet frem til etableringen av Sosialistisk Venstreparti i 1975. De enkelte partene fikk frist ut året 1976 med å avvikle egne organisasjoner. Flertallet i NKP stemte imot å legge ned sitt eget parti, mens mindretallet med partileder og stortingsrepresentant Reidar T. Larsen valgte å gå inn i Sosialistisk Venstreparti.

## Stortingsrepresentanter 1973–1977

## Parlamentariske ledere
*Finn Gustavsen 1973–1975
*Berge Furre 1975–1976
*Reidar T. Larsen 1976–1977

## Referanser


## Litteratur
*
Badge

**«Badge»** er en sang som ble skrevet av Eric Clapton i samarbeid med George Harrison og delvis Ringo Starr (men sistnevnte blir ikke kreditert), og var opprinnelig en sang uten tittel. I løpet av innspillingen av albumet *Goodbye* for The Cream ble det lagd noter, og det eneste ordet på notearket som kunne tydes var «Bridge» – et merke for å markere en overgang. Claptons håndskrift var imidlertid så dårlig at da Ringo Starr tittet ned på det, trodde han det sto «Badge». Og det ble navnet på melodien.

Harrison har derimot fortalt en annen historie: 

Det kan også nevnes at mellompartiet var det stedet som ga melodien et løft og kraft. For å øke melodiens stemning kjørte Clapton gitaren gjennom en Leslie-høyttaler.

Både kritikere og fansen fortsatte å peke på at mellompartiet var det beste som noen gang kom ut av The Cream. Det var også det samme mellompartiet som ga inspirasjon for Harrisons senere Beatles-sang «Here Comes the Sun» for albumet *[[Abbey Road (album)|Abbey Road]]*, og den ville faktisk dukke opp to ganger til på slutten av to andre spor fra Abbey Road: «You Never Give Me Your Money» og «Carry That Weight».

## Musikere
* Eric Clapton – gitar og sang
* Jack Bruce – bassgitar
* Ginger Baker – trommer
* Felix Pappalardi – piano og mellotron
* «L'Angelo Misterioso» (alias for George Harrison) – rytmegitar og kor

## Eksterne lenker
* Teksten
Carl Perkins

**Carl Lee Perkins** (født 9. april 1932 i Tiptonville i Tennessee i USA, død 19. januar 1998 i Jackson i Tennessee) var en sanger, låtskriver og musiker av først og fremst rockabilly.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carl Perkins’ foreldre var Fonie og Louise Brantley Perkins. Hans brødre het Jay og Clayton. Faren arbeidet på en forpaktet bomullsgård og tjente ikke meget. Familien hadde trange kår. Carl Perkins vokste opp i småbyen Tiptonville nordvest i Tennessee.

Gospelmusikk var en av hans tidligste musikalske inspirasjonskilder. Den hørte han sunget av de svarte landarbeidene på bomullsmarkene. Carl fikk sin første gitar da han var syv år gammel. Den hadde faren bygd av en sigarkasse, et kosteskaft og av tråder. .

### Musiker
Carl Perkins var pionér i rockabilly, introdusert på 1950-tallet sammen med annen betydelighet innen rock'n'roll, Elvis Presley, en ny type sørstatsmusikk, basert på rhythm and blues og country. På et tidspunkt hadde både Perkins og Presley kontrakt med Sun Records. I desember 1955 spilte Carl Perkins inn sangen «Blue Suede Shoes» som hurtig ble signaturmelodien for rockabillygenren. Ettersom den var full av «hot licks» og «hipster cool» gjorde Presley sin egen versjon. Perkins originalversjon var dog den første rock 'n' roll-låten som samtidig havnet på toplistene for pop, country og rhytm and blues.

Perkins ble hardt skadet i en bilulykke, men etter at han frisknet til gjenopptok han sin karriere hos Sun Records og spilte i 1956 inn de klassiske rockabillysangene «Boppin' the Blues» og «Matchbox».

Perkins siste album *[[Go Cat Go!]]* ble utgitt i 1996, og på den medvirket de meste kjente navnene innenfor rock og populærmusikk noensinne, både som sangere, musikere og medkomponister til Perkins: Paul Simon, John Fogerty, Tom Petty, Bono, Paul McCartney, George Harrison, Ringo Starr, Johnny Cash og Willie Nelson. Takket være en tillatelse av Yoko Ono fikk man også benytte et opptak av avdøde John Lennon og dennes utgave av Perkins' «Blue Suede Shoes». På den måten ble dette en av de svært få platene hvor samtlige medlemmer av The Beatles deltar, uten å være The Beatles.

Carl Perkins døde i en alder av 65 år av strupekreft etter flere slag. Han er gravlagt i Ridgecrest Cemetery i Jackson, Tennessee. Hans kone Valda de Vere Perkins døde 15. november 2005 i Jackson, Tennessee.

Perkins ble i 1987 innvotert i Rock and Roll Hall of Fame.

## Plateutgivelser (utvalg)
* *Go Cat Go!* (1996)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Rockabillyhall: Carl Perkins
* History of Rock 
* Utgivelser
* Carl Perkins Article – by Dr. Frank Hoffmann
Within You Without You

**«Within You Without You»** er en sang skrevet av George Harrison og innspilt med en gruppe indiske musikere uten hjelp fra de andre medlemmene av The Beatles. Dette var den andre sangen fra Harrison som var utstrakt inspirert fra klassisk indisk musikk etter «Love You To». Den ble utgitt i 1967 på The Beatles legendariske *[[Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band]]*-album. Det var den siste sangen på albumet som ble gjort ferdig.

Harrison skrev sangen som et stykke for 30 minutters framføring. Han trimmet den ned til en miniversjon for albumet. Latteren på slutten av melodien var Harrisons egen ide for å lette stemningen og følge albumets tema. Noen mente at det betydde at de andre medlemmene lo av Harrisons komposisjon, men det er altså ikke tilfelle.

«Within You Without You» var skrevet på et orgel til gammel venn av the Beatles, den tyske musikeren og kunstneren Klaus Voormann, da «mengder av joints ble røykt». Harrison søkte etter indiske musikere til å hjelpe ham å spille inn sangen, skjønt ingen av dem blir kreditert på platen. Av de to som faktisk ble kreditert var produsent George Martin som arrangerte strykerseksjonen og fikk utbetalt 33 pund for jobben og assistent Neil Aspinall som spilte tambura, et slags bulgarsk strengeinstrument.

## Kilder
* Beatles-Discography.com Beatles Songs – W , oppdatert pr 31. januar 2005

## Eksterne lenker
* Sangtekst
* Alan W. Pollacks notat om «Within You Without You»
Kirsten Hasvoll

**Kirsten Hasvoll** (født 18. juli 1951) er norsk politiker for Sosialistisk Venstreparti i Bodø kommune og  fylkesstyreleder i Nordland SV.

## Politiske verv
* Varaordfører i Bodø fra 2003 til 2011 
* Vararepresentant nr. 4 for Nordland SV i Stortinget i perioden 2005-2009

## Tillitsverv i politiske partier
* Fylkesstyreleder Nordland SV

## Referanser
Billy Preston

**Billy Preston** (født 2. september 1946 i Texas, død 6. juni 2006) var en amerikansk soul- og rhythm and blues-musiker kjent som pianist og organist for artister som Ray Charles, Sam Cooke, Red Hot Chili Peppers, Eric Clapton, Little Richard, The Jackson 5, Sammy Davis jr., Aretha Franklin, Bob Dylan og The Rolling Stones. 

Hans kanskje aller mest kjente samarbeidspartnere var The Beatles, etter at han medvirket på sangen «Get Back» og satte sitt preg på denne med sitt Rhodes el-piano. For denne medvirkningen ble han den første ikke-Beatle som ble kreditert som musiker på en Beatles-utgivelse (singelen *Get Back/Don't Let Me Down*, utgitt 1969). Da singlen ble gitt ut, reagerte mange på at Preston var kreditert. I et 1969-intervju sa John Lennon: «Folk må slappe av. Det står ikke 'Billy Preston i stedet for The Beatles'. Det står 'The Beatles MED Billy Preston'.» Preston spilte også orgel på sangen «Let It Be», og var med som den femte musikeren på Beatles' aller siste konsertopptredenkonserten – konserten på taket av Apple-bygningen, Rooftop Concert, som utgjør en viktig del av filmen *[[Let It Be (film)|Let It Be]]*. 

Etter samarbeidet med The Beatles jobbet han en del med George Harrison, og deltok på konserten The Concert for Bangladesh, som Harrison var initiativtaker til.

Preston slo også gjennom som soloartist. Hans første suksess som soloartist var singelen «That's The Way God Planned It» fra 1969 og albumet av samme navn. En av hans mest kjente låter og tidlige hits er instrumentalen «Outa-Space», som han ble belønnet med en Grammy for, og som ofte blir brukt signaturmelodi i en del radioprogram. Den ble fulgt av låter som «Will It Go Round In Circles» (1973), «Nothing from Nothing» (1974) og «With You I'm Born Again» (1980). 

I 2002 deltok han på The Concert for George.

Prestons musikk bærer ofte preg av hans gospel-bakgrunn og -erfaring. 

Han er også kjent for å ha komponert «You Are So beautiful», som var en stor hit for Joe Cocker.

Jazzmusikeren Miles Davis kalte en av sine komposisjoner «Billy Preston», som en hyllest til Preston selv.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Hampshire Constabulary

**Hampshire Constabulary** er en regional britisk politistyrke med ansvar for Hampshire og Wight i det sørlige England. Området inkluderer byene Winchester, Southampton og Portsmouth; hovedkvarteret ligger i førstnevnte by.

Styrken ble opprettet i 1967 ved at flere eldre styrker i området ble slått sammen.
Suffolk Constabulary

**Suffolk Constabulary** er en regional britisk politistyrke med ansvar for grevskapet Suffolk i England. 

Det meste av området er landsbygd og kystområder. Det er delt i tre territorier: Eastern, Western og Southern Area, med hovedkvarterer i henholdsvis Halesworth, Bury St. Edmunds og Ipswich. Sistnevnte er også hovedkvarter for hele styrken. 

Styrken ble opprettet i 1974 ved at West Suffolk Constabulary og East Suffolk Constabulary ble slått sammen. Dette var andre gang de ble slått sammen; første gang var i 1869, men i 1899 ble de delt igjen. Andre, mindre styrker hadde innlemmet i de to før sammenslåingen i 1974. 

I en rapport fra Home Office i mars 2006 ble det foreslått at Suffolk Constabulary skal slås sammen med nabostyrkene Norfolk Constabulary og Cambridgeshire Constabulary. Årsaken er at de tre er for små i forhold til det man mener er optimalt for moderne politiarbeid. Den nye styrken vil dekke hele East Anglia. 

Kontrollmyndigheten er Suffolk Police Authority, som har 17 medlemmer, derav ni folkevalgte rådsmedlemmer, tre magistrater og fem uavhengige.
Lamberto Dini

**Lamberto Dini** (født 1. mars 1931) er en italiensk politiker og økonom, tidligere Italias statsminister, utenriksminister og justisminister.
## Referanser


## Eksterne lenker
* Om Lamberto Dini på Senatets offisielle internettside
Ludwig von Benedek

**Ludwig August Ritter von Benedek** (født 14. juli 1804 i Sopron i Ungarn, død 27. april 1881 i Graz) var en østerriksk hærfører. Benedek ble regnet som et militært geni, og kommanderte den keiserlige arméen i 1866 under slaget ved Königgrätz mot den prøyssiske arméen. Etter sitt knusende nederlag ble han fratatt sin kommando.

## Referanser
The Chiffons

**The Chiffons** var ei jentegruppe som opprinnelig oppsto i området The Bronx i New York i 1960. Gruppa besto av Judy Craig (førstesanger), Patricia Bennett, og Barbara Lee. Sylvia Peterson ble medlem av gruppa i 1963. De skiftet en stund navn til «The Four Pennies», ikke til å forveksles med ei engelsk gruppe av samme navn.

Gruppa hadde allerede spilt inn en håndfull singler da de fikk førsteplass på hitlistene i USA med sangen «He’s So Fine». George Harrisons sang fra 1971, «My Sweet Lord», var musikalsk svært lik og et juridisk krav om overtredelse av rettigheter kom for retten. En dommer dømte senere at Harrison ubevisst hadde plagiert den førstnevnte sangen og deler av inntektene ble dømt til eierne av «He’s So Fine». Harrison kjøpte senere rettighetene til «He’s So Fine». Pussig nok spilte *The Chiffons* inn sin versjon av «My Sweet Lord» i 1975.

The Chiffons’ første hit var sanger av komponistparet Gerry Goffin og Carole King; «One Fine Day», «Sweet Talkin' Guy» og «I Have a Boyfriend». Den sistnevnte sangen ble spilt på radioen og ble avbrutt for å meddele at president John F. Kennedy var blitt myrdet i Dallas.

Craig forlot gruppa i 1968 og de resterende fortsatte som en trio. I 1992 døde Lee av et hjerteattakk og Craig ble gjenforent med gruppa. Peterson trakk seg helt tilbake rett etter og ble erstattet av Connie Harvey. Harvey forlot siden gruppa for å søke en solokarriere og da pensjonerte også Bennett seg. Craig har fortsatt med erstatninger av andre sangere.

## Plateutgivelser (som The Four Pennies)
**Singler** (amerikansk plassering i parentes)
*1963 «My Block» (US #67)
*1963 «When the Boy's Happy» (US #95)

## Plateutgivelser (som The Chiffons)
**Standard albums**
*1963: *He's So Fine* (US #97)
*1963: *One Fine Day*
*1966: *Sweet Talkin' Guy* (US #149)
*1970: *My Secret Love*

**Samlealbum**
*1974: *Everything You Always Wanted to Hear by the Chiffons but Couldn't Get*
*1979: *The Chiffons Sing the Hits of the 50's & 60's*
*2004: *Absolutely The Best!*

**Singler**
*1961: «Tonight's the Night» (US #76)
*1963: «He's So Fine» (US #1)
*1963: «One Fine Day» (US #5)
*1963: «When the Boy's Happy (the Girl's Happy Too)» (US #95)
*1963: «A Love So Fine» (US #40)
*1963: «I Have a Boyfriend» (US #36)
*1964: «Sailor Boy» (US #81)
*1965: «Nobody Knows What's Goin' On (in My Mind But Me)» (US #49)
*1966: «Out of This World» (US #67)
*1966: «Stop, Look and Listen» (US #85)
*1966: «Sweet Talkin' Guy» (US #10)
*1968: «Up on the Bridge»
*1970: «So Much in Love»
*1971: «Main Nerve»
*1975: «My Sweet Lord»
*1976: «Dream Dream Dream»

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Rudolf Bultmann

**Rudolf Karl Bultmann** (født 20. august 1884 i Wiefelstede, død 30. juli 1976 i Marburg) var en tysk luthersk teolog og filosof. Han er kjent for arbeidet med å avmytologisere Det nye testamente, og spørsmålet om hvordan man skal tolke disse tekstene i dagens virkelighet.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Bultmann studerte teologi ved universitetene i Tübingen, Berlin og Marburg. Han ble ferdig med studiene i 1910, og var deretter privatdosent. 

### Karriere
I 1916 ble han professor i Breslau, i 1920 i Gießen og i 1921 i Marburg. Stillingen som professor i studier av Det nye testamente i Marburg hadde Bultmann i 30 år før han ble professor emeritus i 1951. Bultmann ble i 1969 utnevnt til den tyske ordenen  Pour le Mérite für Wissenschaften und Künste.

Hans mest kjente tekst er foredraget *Det nye testamentet og mytologien* (tysk: *Neues Testament und Mythologie*), som ble publisert i 1941. Det var ikke før etter andre verdenskrigs slutt at verket ble alment kjent, men det vakte da stor debatt. Dette foredraget regnes av mange som banebrytende når det gjelder lesning av bibelske tekster i en moderne setting.

### Det mytiske verdensbilde
Bultmann betegner Det nye testamentes verdensbilde som mytisk. Han hevdet at det ikke er noe eksklusivt kristent ved denne mytiske fremstillingen, og pekte på at man finner lignende fremstillinger i andre fororientalske skrifter fra samme tidsperiode. Den daværende mytiske stilen tekster ble skrevet i, hevdet Bultmann, lå til grunn for fremstillingen av Jesus som veien til frelse i Det nye testamente.

Denne mytisk pregede forkynnelsen er ifølge Bultmann ikke lenger relevant for det moderne menneske, da man ikke lenger har det mytiske verdensbildet. Han hevdet derfor at verdensbildet i Det nye testamente ikke var å regne som forpliktende, da dette ville føre til at folk måtte ofre sitt intellekt for sin tro, noe som ville være i strid med den kristne tros vesen.

### Formhistorie
I motsetning til mange andre teologer innenfor den tyske liberale bibelforskningen var ikke Bultmann så opptatt av å forske på den historiske Jesus. Siden Det nye testamente består av mange sjangre som egentlig var muntlige, tenkte Bultmann og andre formhistorikere at disse var blitt skapt i bestemte miljø til bestemte formål. Hovedfokus for Bultmanns forskning lå derfor på de tidlige kristne og deres budskap om Jesus.

## Referanser
Dude, Where’s My Car?

***Dude, Where's My Car?*** er en filmkomedie fra 2000 om to dagdrivere som våkner opp etter en vill fest bare for å finne ut at bilen deres er borte. 

Filmen fikk dårlige kritikker, selv fra en del kritikere som uttalte at de liker dumme filmer. Noen påsto at filmen var for lik hasjfilmen *[[Half-Baked]]*. *Dude, Where's My Car?* har imidlertid greid å oppnå en viss kultstatus, og den spilte inn store beløp ved kinosalene rundt om i verden.

Filmen ble regissert av Danny Leiner, og hadde Ashton Kutcher og Seann William Scott i hovedrollene. Rollefigurene deres er veldig like deres respektive rollefigurer fra *[[Et syttitallsshow]]* og *[[American Pie (film)|American Pie]]*.

Brent Spiner, John Melendez, Andy Dick, Michael Ray Bower, og Fabio Lanzoni har alle cameoopptredener i filmen.

## Rolleliste

## Handling

Jesse og Chester våkner i bakrus, uten å huske hvordan de kom seg hjem den natten. Huset deres er fylt med dessertbokser, og det er en sint beskjed fra kjærestene deres på telefonsvareren. De går ut av huset, og oppdager at Jesses bil er borte, og i den lå presangene de skulle gi til sine kjærester på ettårsdagen for forholdene deres. Dette får Jesse til å utbryte filmens tittelspørsmål: «Dude, where's my car?» 

Duoen begynner å gå opp skrittene sine fra kvelden før, slik at de skal finne ut hvor de forlot bilen. På veien møter de en transkvinne som stripper, UFO-tilhengere, romvesner og en strutsebonde.

## Oppfølger
En planlagt oppfølger, *[[Seriously Dude, Where's My Car]]* er i produksjon fra mars 2006. Den skal inneholde begge hovedrolleinnehaverne fra den første filmen, selv om Seann William Scott uttalte at han ikke skulle delta i oppfølgeren på et australsk TV-show.

## Annet
* Ordet «*dude*» blir uttalt 85 ganger i filmen
* Bilen er en Renault 5

## Eksterne lenker
* 
*
Jan Allan

**Jan Allan** (født 7. november 1934 i Falun) er en svensk jazzmusiker (trompet) og komponist som også innehar en doktorgrad i partikkelfysikk fra 1965.

Han begynte som pianist, blant annet med egen trio som vant AT-jazz i 1952.  Med Rolf Billberg spilte han i kvartett 1954–55, som senere turnerte med Lars Gullins orkester.  Jan Allan var 1955–57  med i Carl-Henrik Norins band som spilte mycket på Nalen.

På 60-tallet spilte han i «Modern Swedes». Albumet *Jan Allan -70* ga ham Gyllene Skivan.  Han ga ut flere duoalbum, blant annet med pianistene Georg Riedel og Jan Strinnholm (*The Idea of Sailing*, JAM CD 011). På 1980-tallet var han også tidvis pianist. I Trio con Tromba spiller han med Bengt Hallberg og Georg Riedel på flere utgivelser (*Psalmer och visor* 1986, *Trio Con Tromba* Dragon, 1994, *Fusion* 2003).

Senere har han ledet Jan Allan Oktett, der medvirkende er Hans Åkesson altsax, Erik Norström tenorsax, Erik Nilsson barytonsaks, Bertil Strandberg trombone, Ove Lundin piano, Tommy Johnson bass, Bo Söderberg trommer.  De utga *The legacy of [[Carl-Henrik Norin]]* (Tenor records, 2002). Han har også spilt i Georg Riedels «Allstars».
Med gitaristen Erik Norström ga han ut *Software* (Imogena Records, 2000). 

Han skrev forøvrig filmmusikk (*Förpassad*, 1970) og manuskript (*Trollkarlen* 1999, *[[Sopor]]* 1981, *[[Picassos äventyr]]* 1978).

Han var med i «Norsk-Svensk Cool Quintet», sammen med Lasse Hörnfeldt, Erling Aksdal piano, Bjørn Alterhaug bass og Bjørn Krokfoss trommer. Allan bidro også på Silje Nergaards *At first light* (2001).

Jan Allan driver også sitt eget *Jan Allan Musikproduktion* (JAM) som gir ut plater og arrangerer konserter som ikke får offentlig støtte. Han er ellers flyger og flykonstruktør av eget dobbeltdekker.
## Premier
*Gyllene Skivan (1970) 
* Jan Johansson-priset
*Thore Ehrling- og Lars Gullin-stipendene.
*Django d'Or 2008
__NOTOC__
## Bokutgivelse
*Jan Allan og Ann Allan, *Jan Allan minns sitt femtiotal*, 2013.
## Referanser

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Jans fotobok  fra annallan.se
Nils Johan Rud

**Nils Johan Rud** (1908–1993) var en norsk forfatter og redaktør.

Rud ga ut sin første roman *Vi skal ha et barn* i 1933, men han hadde skrevet mye for ukeblader i årene før. Han var eneforsørger for sin familie fra han var 15 år gammel.

Han var redaktør for *[[Magasinet for Alle]]* (opprinnelig *Arbeidermagasinet*) 1932–1970. En rekke kjente norske forfattere slapp opprinnelig til gjennom *Arbeidermagasinet*/*Magasinet for Alle*, og Rud fikk etter hvert et omdømme som mentor og hjelper for mer enn én generasjon forfattere. De som «begynte i Arbeidermagasinet» teller blant andre Tor Jonsson, Arthur Omre, Alf Prøysen og Inger Hagerup.

I 1982 vant Rud Gyldendals romankonkurranse med *Ekko i det gamle tun* (delt førstepris med Jon Michelet og Kaj Skagen). I 1972 ble han utnevnt til ridder 1. klasse av St. Olavs Orden.

Jazztrommeslager Espen Rud (født 1948) er hans sønn.
## Bibliografi (utvalg)
* *Speidersaga* &ndash;      (1929)
* *Vi skal ha et barn* &ndash; roman (1933)
* *Så stjeler vi et fattighus* &ndash; roman (1934)
* *Jeg er ingen proletar* &ndash; (1935)
* *Alle tiders største* &ndash; (1936)
* *Han tør ikke være alene* &ndash; roman (1938)
* *Jakten og kvinnen* &ndash; roman (1939)
* *[[Drivende grenser (roman)|Drivende grenser]]*&ndash; roman (1941)
* *Fredens sønner*, *Kvinner i advent* og *Vi var jordens elskere* &ndash; romantrilogi
* *Markus og bålene* &ndash; roman (1951)
* *Det var en lørdag aften* &ndash; novellesamling (1959)
* *Eros leker* &ndash; novellesamling (1969)
* *Av et halvt hundre år* &ndash; erindringsbok (1974)
* *Ekko i det gamle tun* &ndash; roman (1982)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Digitaliserte bøker av Nils Johan Rud og om Rud i Nasjonalbiblioteket.
* 
*
Rombaksbotn

**Rombaksbotn** (nordsamisk: *Ruoppákbahta*) er den indre delen av fjorden Rombaken i Narvik kommune i Nordland.

Navnet betegner fjorden øst for Straumen, hvor Rombaksbrua krysser, og ni kilometer inn til fjordbunnen, hvor avstanden til den svenske riksgrensa er kun ca. 8,2 km. Den trange fjorden er klemt mellom høye fjell, deriblant Haugfjell på nordsiden samt Langryggen og Sildviktinden på sørsiden. Rombakselva kommer østfra gjennom en trang dal med har utløp i botn hvor det tidligere også var en større bosetning.

## Historie

* I eldre tid lå det to gårdsbruk i Rombaksbotn. 
*Mellom 1898 og 1903, mens utbyggingen av Ofotbanen pågikk, var det en hektisk anleggsby i fjordbunnen med 500 fastboende på det meste.
*En rekke av hustuftene ble revet vekk under en storflom i 1959 da jernbanefyllingen i Sørdalen brast og oversvømte Rombakselva.

### Skipsvrak i Rombaksbotn
Den 13. april 1940, under det andre sjøslaget om Narvik, ble fire tyske jagere Berndt von Arnim, Hans Lüdemann,  Wolfgang Zenker og «Georg Thiele» rent på land i Rombaksbotn. Marinegastene herfra flyktet opp anleggsveien og gjorde tjeneste under det to måneder lange slaget med erobrede norske våpen.  Etter krigen ble de tre jagerne en turistattraksjon, og hver vår ble hakekorset påmalt på nytt for å være synlig fra togtrafikken på Ofotbanen. På 1950-tallet ble jagerne hugd opp, med unntak av «Georg Thiele» som fremdeles ligger med baugen i været utenfor kraftverket i Sildvik. Det spredte seg da rykter, som var uriktige, om at tyske interesser sto bak opphuggingen.

### Rallarveien og «Svarta-Bjørn»
Siden 1987 har Jernbanens Musikkorps i Narvik arrangert en årlig Svarta Bjørn-marsj som går langs Rallarveien fra  Bjørnfjell eller Katterat og ender opp i Rombaksbotn. 

## Se også
*Rombak stasjon
*Sildvik kraftverk
*Slaget om Narvik

## Referanser




## Litteratur
* Agge Theander: **I rallarnes spor** Kulturhistorisk guidebok til ofotbanens anleggshistorie Utgitt av Ofoten museum 1993 ISBN 82-91340-00-5
* Agge Theander: **Vandringer på Rallarveien, Ofotbanen**. Hefte utgitt av Fotefar mot nord. Finnes på svensk, engelsk og tysk. 1996 ISBN 82-91138-62-1
* Steinar Aas: **Narviks Historie bd.1 Byen, banen og bolaget** ISBN 82-996128-1-0
* Nils Arne Ytreberg: **Narviks historie**,  1953

## Eksterne lenker
* NRK Nordland *[http://www.nrk.no/nordland/historien-om-rombaksbotn-1.12008829 Hadde både bordell og bowlingbane - så forsvant byen]* (artikkel om Rombaksbotns historie) 28.10.2014
* NRKs fylkesleksikon: Svarta Bjørn-marsjen
.223 Remington

**.223 Remington** er en patron for rifle som er nesten identisk med den militære 5,56 × 45 mm Nato.  Et våpen kamret for 5,56x45 mm kan bruke .223 Remington-patroner trygt, men ikke nødvendigvis omvendt. Disse patronene blir i Norge ofte brukt til småviltjakt eller rådyrjakt. Grunnet svært stort volum på verdensbasis anses 5,56x45 mm/.223 Remington som billige patroner til trening, jakt og konkurranse.

## Se også
* .223 Wylde, en kammerspesifikasjon kompatibel med både .223 Remington og alle 5,56 × 45 mm NATO ladninger.

## Referanser
Aedeagus

**Aedeagus** er betegnelsen på forplantningsorganet til hannlige insekter. 

Under paringen sprøyter aedeagus sæd inn i hunnindividets ovipor.
Corina Casanova

**Corina Casanova** (født 4. januar 1956 i Ilanz) er en sveitsisk kristeligdemokratisk politiker. Fra 1. januar 2008 til 31. desember 2015 var hun forbundskansler. Hun begynte som politiker i Sveits' parlament i 1992. Fra 2005 var hun visekansler i Sveits.

Casanova vokste opp i Graubünden, og tok artium i Chur i 1977. Deretter studerte hun jus i Freiburg im Üchtland, og fullførte studiene i 1982. Hun fikk advokatbevilling i 1984 og jobbet for Giusep Nay, som senere ble Sveits’ høyesterettsjustitiarius. Casanova var også Røde Kors-delegat i Sør-Afrika, Angola, Nicaragua og El Salvador, og ble senere ansatt i Sveits' parlament og deretter som rådgiver for de sveitsiske føderale regjeringsmedlemmene Flavio Cotti og Joseph Deiss. I august 2005 valgte det sveitsiske parlamentet henne til visekansler.  

Casanova snakker retoromansk, tysk, fransk, italiensk, engelsk og spansk.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi
Erkebispedømmet Utrecht

**Erkebispedømmet Utrecht** er et katolsk bispesete som kan føre sine røtter tilbake til 800-tallet. Det ble opphøyet til metropolitanerkebispedømme den 12. mai 1559, men gikk *de facto* under som følge av reformasjonen i Nederlandene. Den 4. mars 1853 ble det gjenopprettet. 
## Eksterne lenker
*
Uzi

**Uzi** (hebraisk **') er en [[israel]]sk serie [[maskinpistol]]er.  Det første våpenet i serien ble utviklet av [[Uziel Gal]] sent på [[1940-tallet]]. Uzier har blitt produsert av [[Israel Weapon Industries]] (**IWI'''), FN Herstal og andre.

Våpenet ble utviklet like etter den arabisk-israelske krigen i 1948.  Designet var basert på den tsjekkiske CZ Model 25.  Den israelske hæren testet Uzi og den ble approbert foran andre mer konvensjonelle våpen. Gal ville ikke at våpenet skulle kalles opp etter ham, men dette ble ikke tatt hensyn til.

Den første modellen kom i 1951, og ble brukt i kamp for første gang i 1956.  Våpenet ble en kommersiell suksess, og et antall forbedringer ble raskt introdusert.

Uzi ble først og fremst brukt til selvforsvar av styrker som ikke var direkte i frontlinjen, samt offiserer, artillerister og pansertropper.  Mer kompakte varianter ble brukt av israelske spesialstyrker inntil nylig, men i desember 2003 erklærte det israelske forsvaret at de kom til å fase ut våpenet, men at produksjonen kom til å fortsette for kommersielle formål.

Over 90 land har brukt våpenet i politi- eller militærstyrker.

## Modeller

## Bilder

Image:UZI Submachine Gun (7414624230).jpg|Uzi 
Image:Uzi 2.jpg|Mini Uzi
Image:Uzimicro.jpg|Micro Uzi


## Eksterne lenker
* 
* UZI Talk forum 
* Bimbel.de - Die Maschinenpistole MP2 - Uzi
Leif Agnar Ellevset

**Leif Agnar Ellevset** (1940–2025) var en norsk organisasjonsleder. Han var direktør i opplysningsorganisasjonen Trygg Trafikk fra 1979 til 2006 og var en betydelig aktør i arbeidet for økt trafikksikkerhet i Norge gjennom 27 år. 

Ellevset var en tydelig stemme i offentligheten gjennom mange år og en viktig lobbyist i politiske miljøer. Under hans ledelse ble Trygg Trafikk utviklet til en viktig policy-organisasjon innen trafikksikkerhetsfeltet. Han besøkte en rekke land for å lære bort trafikksikkerhet, blant annet Jordan, Tanzania og Bangladesh, fra 1996 som rådgiver for Verdensbanken.

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 2006.

## Referanser
Australiakorpset

**Australiakorpset** (***Australian Corps***) var et korps i den australske hæren under første verdenskrig. Forbandet, som ble dannet 1. november 1917, bestod av alle de fem australske infanteridivisjonene som kjempet på vestfronten. Det erstattet I Anzac-korps mens II Anzac-korps, som inneholdt New Zealand-divisjonen, ble omdøpt til Det britiske XXII korps. På det meste besto Australiakorpset av 109 881 menn.

## Litteratur
* Fleming, Robert (2012). *The Australian Army in World War I. Men at Arms*. Oxford: Osprey.
XXII korps

**XXII korps** har flere betydninger:

*XXII. Reserve-Korps, en enhet i Det tyske keiserrikets Arme under den første verdenskrig.
*XXII korps (Det osmanske rike) (22 nci Kolordu or Yirmi İkinci Kolordu), første verdenskrig.
*XXII korps (Union Army), en Union Army enhet i USA under den amerikanske borgerkrigen.
*XXII korps (Storbritannia), et britisk infanterikorps under den første verdenskrigen.
*XXII korps (USA), et korps i den amerikanske hæren under andre verdenskrig, den kalde krigen og (under navnet II Field Force, Vietnam) vietnamkrigen.
XXII korps (USA)

**XXII korps** (*** XXII Corps***) var et korps i den amerikanske hæren under annen verdenskrig, den kalde krigen og (under navnet II Field Force, Vietnam) vietnamkrigen.

Korpset ble dannet 9. januar 1944 og formelt aktivisert 15. januar som del av Army of the United States, vernepliktstyrken i den amerikanske hæren. Etter annen verdenskrig ble det deaktivisert, og deretter overført til de regulære styrkene 12. juli 1950. Under vietnamkrigen ble forbandet omdøpt til II&nbsp;Field Force, Vietnam, men etter krigen ble navnet endret tilbake til XXII&nbsp;korps.
Maybelle Carter

**Maybelle Carter** (født 10. mai 1909 i Nickelsville i Virginia i USA, død 23. oktober 1978 i Nashville i Tennessee) var en amerikansk countrymusiker i gruppa The Carter Family.

Carter var medlem i den opprinnelige Carter Family, som ble opprettet av hennes svoger A. P. Carter. Hun var gitarist, men spilte også autoharpe og banjo. Hennes måte å spille gitar på ble et av kjennetegn for gruppa.

Carter nøt respekt i Grand Ole Opry-samfunnet i begynnelsen av 1950-tallet, og hun ble populært kalt for «Mother Maybelle». Deler av hennes historie fortelles i filmen om Johnny Cash fra 2005, *[[Walk the Line]]*. I 2001 ble hun og resten av The Carter Family innlemmet i International Bluegrass Music Hall of Honor.

Maybelle Carter ligger begravet i Hendersonville Memory Garden i Hendersonville i Tennessee.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Mikhail Lomonosov

**Mikhail Vasiljevitsj Lomonosov** (russisk: Михаил Васильевич Ломоносов, født  i Misjaninskaja, nå Lomonosovo, ved Kholmogory i Arkhangelsk oblast), død  i St. Petersburg) var en russisk polyhistor, naturviter og forfatter som bidro sterkt til utviklingen av litteratur, pedagogikk og naturvitenskap. En av hans oppdagelser var Venus' atmosfære.

Hans kunnskapsfelt innbefattet blant annet kjemi, fysikk, mineralogi, historie, kunst, filologi og optiske instrumenter. Lomonosov var også poet, og skapte grunnlaget for det moderne russiske litterære språket.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Mikhail Lomonosov tilhørte en fiskerfamilie fra det nordlige Russland, og lærte som ung navigasjon og meteorologi, men fikk også grunnleggende kunnskaper om russisk grammatikk. Han kunnskapstørst var så stor at han som ungdom forlot sin familie og gikk tusen kilometer til fots for å komme til Moskva, hvor han påbegynte et studium ved det geistlige akademi. Fire år senere ble han sammen med noen medstudenter sendt til vitenskapsakademiet i St. Petersburg.

Fra 1736 fortsatte han sitt studium i Tyskland ved Philipps-Universität i Marburg. Der studerte han filosofi, matematikk, kjemi og fysikk, spesielt under filosofen Christian Wolff.

Fra 1739 til 1740 studerte han bergverksvitenskap ved Johann Friedrich Henkels laboratorium i Freiberg i Sachsen. I Freiberg beskjeftiget han seg også intensivt med litteratur. I 1740 reiste han tilbake til Marburg og giftet seg med husvertinnes datter.

I 1741 var han i St. Petersburg igjen for å skrive sin doktoravhandling. To år senere fulgte hans kone Elisabeth-Christina med deres barn etter.

### Vitenskapelig karriere
Fra 1745 underviste han som professor i kjemi i sitt eget undervisnings- og forskningslaboratorium, men var samtidig en svært produktiv dikter. I 1750 oppfordret tsarina Elisabeth av Russland ham, sammen med dikteren Trediakovski, til å skrive skuespill for det nye Nasjonalteateret, og stykkene hans gjorde stor lykke.

1754–1755 grunnla han Lomonosovuniversitetet i Moskva med hjelp fra tsarinaens yndling, I. I. Sjuvalov. I 1760 ble Lomonosov direktør for vitenskapsakademiets universitet i St. Petersburg.

Lomonosov døde i St. Petersburg, 54 år gammel.

## Verker
* *Polnoje sobranije sochinenii* (samlede verker), 10 bind, Moskva, Leningrad 1950-1959.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
1. divisjon (Australia)

**1. divisjon** (***1st Division***) er en divisjon i den australske hæren med historie tilbake til utbruddet av første verdenskrig.

Divisjonen ble opprettet i august 1914 som del av Den australske imperiestyrke og landet ved Anzac Cove under slaget ved Gallipoli. I 1916 ble divisjonen sendt til Frankrike der den kjempet på Vestfronten under resten av krigen.

Fra 1921 var 1.&nbsp;divisjon eN reserveavdeling som hovedsakelig besto av infanteriavdelinger. Divisjonen var forlagt i Parramatta og hadde ansvar for forsvaret av Sydney og det omkringliggende området. Da annen verdenskrig brøt ut ble divisjonen delvis mobilisert, men som reservister hadde soldatene ikke tillatelse til å delta i kamper i utlandet. Som en følge av dette var det mange soldater som vervet seg til 2. australske imperiestyrke. Etter at Stillehavskrigen begynte i desember 1941, ble reservister forhindret fra å verve seg til imperiestyrken og i stedet kalt inn til tjeneste på full tid i tilfelle det skulle komme angrep fra japanske bakkestyrker mot det australske kontinentet.

I dag fungerer 1.&nbsp;divisjon som Australias største deployerbare enhet, med ansvar for de fleste av hærens regulære avdelinger. Divisjonens betegnelse er nå *Deployable Joint Force Headquarters/1st Division Headquarters*.

## Kilder
* Australian Army: 1st Division  Besøkt 18. oktober 2018
Leukemi

**Leukemi**, eller **blodkreft**, er  kreft i beinmarg, lymfeknuter eller andre steder som produserer hvite blodceller. Dette innebærer at de ikke utvikler seg som de skal og resulterer i en opphopning av «umodne» celler som dermed ikke har noen funksjon. Dette på bekostning av de friske cellene. Leukemi er i dag heller et fellesnavn enn én spesifikk sykdom.

Leukemi rammer både voksne og barn, men utsiktene til å bli frisk er gode. Leukemi behandles med cellegift og eventuelt beinmargs-transplantasjon. Barn med leukemi behandles også med glukokortikoider.

Leukemi ledsages ofte av anemi (mangel på hemoglobin).

## Typer

Leukemi blir delt inn etter akutt og kronisk form. Det finnes fire hovedtyper av leukemi.

* Akutt lymfatisk leukemi (ALL) 
* Akutt myelogen leukemi (AML) 
* Kronisk lymfatisk leukemi (KLL) 
* Kronisk myelogen leukemi (KML)

Hos voksne er AML og KML (vanligst > 60 år) vanlig, mens ALL er mest vanlig hos barn. KLL sees i praksis kun hos de over 40 år.

Ved akutte leukemier skjer en rask tilvekst av umodne blodceller, som invaderer og fortrenger normal beinmarg. Dermed vil produksjonen av normale blodceller i beinmargen ødelegges. 

Akutte former for leukemi er mest vanlig hos barn (ALL (topp omkring 4 år) og eldre (AML – topp omkring 70 år).

Kroniske leukemier har en mer langsom oppbygging av store mengder av modne, men unormale og dysfunksjonelle blodceller. Mens akutt må behandles øyeblikkelig, kan mange leve lenge med kroniske leukemier uten å ha behov for behandling.

## Symptomer

Skader på de bloddannende organene resulterer i brist på blodplater, som er viktige i blodets levringsprosess. Dette gjør at personer med leukemi kan få blåmerker eller blødninger. I tillegg gjør sykdommen pasienten slapp og trøtt. Røde blodlegemer trengs for å transportere oksygen rundt i kroppen.  Bein- eller leddsmerter kan oppstå. Hodepine og brekninger kan indikere at kreft har spredd seg til sentralnervesystemet. Man har også en større tendens til å få infeksjoner, da produksjonen av de hvite blodcellene, kalt leukocytter, også er kompromittert.

Ved kronisk myelogen leukemi er milten ofte forstørret. Forstørrede lymfekjertler er det vanligste kliniske tegnet på kronisk lymfatisk leukemi, men også ved KLL kan milten bli stor.

## Behandling

Ofte blir leukemi behandlet med cellegift og stråling. Begge metodene blir også brukt i kombinasjon med hverandre. Noen ganger er beinmargstransplantasjon nødvendig – men dette er en risikabel behandling, som ikke kan tilbys alle. Ny frisk beinmarg kan gjenskape et funksjonelt immunforsvar. For KML har man utviklet en medisin kalt Glivec (STI571), som foreløpig har gitt lovende resultater mtp. å kontrollere sykdommen. Behandling av leukemi er likt hos barn som hos voksne.

## Eksterne lenker
* Oncolex/leukemi 
* Kreftforeningen/kreftformer 
* Margen – foreningen for stamcelletransplanterte og leukemipasienter
Donald Gelling

**Donald Gelling** (født 5. juli 1938) var statsminister («Chief Minister») på Isle of Man fra 2004 til 2006, da han ble etterfulgt av Tony Brown. Gelling hadde samme posisjon mellom 1996 og 2001. Han har også vært øyas finansminister.

Gelling er kommandør av Order of the British Empire.

## Bakgrunn
Gelling var lærling i ingeniørfag mellom 1954 og 1959, og etter å ha tjenestegjort i Royal Air Force begynte han som selger av landbruksmaskiner og biler. Gelling var daglig leder for dette selskapet fra 1969. Hans politiske karriere begynte umiddelbart etter militærtjenesten tok slutt i 1961 da han begynte som kommissær, en stilling han hadde i 25 år.

I likhet med de fleste politikere på Isle of Man, tilhørte ikke Gelling noe politisk parti. Han fungerte som minister for landbruk, fiskeri og skogbruk fra 1988 til 1989.

## Referanser
Jackson (Mississippi)

**Jackson** er hovedstaden og den største byen i den amerikanske delstaten Mississippi, samt den ene av hovedseter i Hinds fylke, mens Raymond er den andre. Byen ligger på vestsiden av Pearl-elven, omtrent midt i delstaten. Folketallet var på ca 160 000 i 2019.

Jackson ligger rett over en utdødd vulkan (oppdaget i 1819) som antas å ha vært inaktiv i minst 65 millioner år.

Jackson–Evers internasjonale lufthavn ligger 9&nbsp;km øst for byen.

## Historie
Tidligere var hovedstaden i delstaten Natchez helt vest i Mississippi, men ønsket om å finne en ny og mer sentral plass for hovedstaden i Mississippi gjorde at Thomas Hinds, James Patton og William Lattimore ble sendt av gårde for å finne et egnet sted. Valget falt på et handelssted kjent som LeFleur’s Bluff og byen ble grunnlagt i 1821. Byen fikk navnet Jackson til ære for general, og senere president Andrew Jackson.

Byen led under den amerikanske borgerkrig. Store deler av byen ble satt fyr på av unionsstyrkene og byen falt til nordstatene i mai 1863. Alle bygningene ble omtrent utslettet etter kamper i juli samme år. Bare skorsteinene ble stående, noe som ga byen klengenavnet «Chimneyville».

Mississippi var en rasesegregert stat og hovedstaden var åsted for flere oppgjør på 1960-tallet. I 1961 ble en gruppe Freedom Riders som protesterte mot rasesegregering på bussene arrestert i Jackson og hindret fra å nå New Orleans. 12. juni 1963 ble folkerettsaktivisten Medgar Evers myrdet i byen. Drapsmannen ble først dømt for drapene i 1994. I 2004 ble Jacksons flyplass hetende Jackson-Evers International Airport til ære for Evers.

## Musikk
Jackson er berømt for musikk, bl.a. gospel, blues og rhythm and blues.

## Kjente personer fra Jackson
* David Banner (1973–), rapartist
* LeAnn Rimes (1982–), artist
* Ty Tabor (1961–), artist
* Cassandra Wilson (1955–), artist
* Ed Gordon (1906–1971), OL-vinner i lengdehopp
* Wendy Wyland (1964–2003), verdensmester i stup

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*