Mahāyānasūtraene

**Mahāyānasūtraene** er mahāyānabuddhistiske  sūtraer som kategoriseres som kanoniske. Det kanoniske utvalget varierer innenfor ulike retninger av mahāyānabuddhismen. Omkring et hundre mahāyānasūtraer er bevart i den kinesiske buddhistiske kanon, den tibetanske buddhistiske kanon og i bevarte sanskrit-manuskripter.

## Samlinger av mahāyānasūtraer
### Madhyamakaskolen

Ifølge buddhologen David Seyfort Ruegg (1931–2021) er *[[prajñāpāramitā]]*, ratnakūṭasūtraen og avataṃsakasūtraen hovedsūtraene til madhyamakaskolen. Andre sūtraer som siteres mye av indiske madhamakafilosofer er *[[Vimalakirtisutraen|vimalakīrtisūtraen]]*, *[[śūraṅgamasamādhisūtraen]],* lotussūtraen, *[[daśabhūmikasūtraen]]*, *[[akṣayamatinirdeśasūtraen]]*, *[[tathāgataguhyakasūtraen]]* og *[[kāśyapaparivarta]]*.

Ruegg merker seg også at madhyamakafilosofen Candrakīrti (600–650) siterer flere sūtraer: *Akṣayamatinirdeśa, anavataptahradāpasaṃkramaṇa, upāliparipṛcchā, kāśyapaparivarta, gaganagañja, tathāgataguhya, daśabhūmika, dṛḍhādhyāśaya, dhāraṇīśvararāja, pitāputrasamāgama, mañjuśrīparipṛcchā, ratnakūṭa, ratnacūḍaparipṛcchā, ratnamegha, ratnākara, laṅkāvatāra, [[Lalitavistarasutraen|*lalitavistaraḥ*]], vimalakirtinirdesa, śālistamba, satyadvayāvatāra*, *saddharmapuṇḍarīka*, *[[Samādhirājasūtraen|samādhirāja]]* (*candrapradīpa*) og *hastikakṣya*.
I *kompendiumet av trening* (*śikṣāsamuccaya*) av Śāntideva (685–783) siteres 97 mahāyānasūtraer, hvorav noen er gått tapt. Donald Lopez sier:Śāntideva siterer tre avsnitt fra  *lotussūtraen*, sammenlignet med, for eksempel, med to fra *[[Prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers|aṣṭasāhasrikāprajñāpāramitā]]*  og to fra *[[Besøket på Lanka|laṅkāvatārasūtraen]]*. Blant de mest siterte sūtraer er *akṣayamatinirdeśa* (18 sitater), *[[Ugraparipṛcchāsūtraen|ugraparipṛcchā]]* (20 sitater), *dharmasaṃgīti* (18 sitater) og *ratnamegha* (24 sitater).

### Newarbuddhismen i Nepal

I Newarbuddhismen blant Newarfolket i Nepal regnes ni mahāyānasūtraer som nøkkeltekster:

# *Prajñāpāramitāsūtraen i 8 000 vers (aṣṭasāhasrikāprajñāpāramitāsūtra)*
# *Lotussūtraen (saddharmapuṇḍarīkasūtra)*
# *[[Sutraen om det gyldne lyset|Sūtraen om det gyldne lyset]] (suvarṇaprabhāsasūtra)*
# *Samādhirājasūtraen*
# *[[Gandhavyuasutraen|Gandavyūhasūtraen]]*
# *Laṅkāvatārasūtraen*
# *Daśabhūmikasūtraen*
# *Lalitavistaraḥsūtraen*
# *Tathāgataguhyakasūtraen*

Nepal er en viktig kilde til mahāyānasūtraene på sanskrit. *The Digital Sanskrit Buddhist Canon* (DSBC) er et prosjekt som ble innledet i 2003 i samarbeid mellom *University of the West* og *Kathmandu’s Nagarjuna Institute*. Prosjektet har foretatt digitaliseringer av 604 tekster på mer enn 50&nbsp;000 sider.

### Den kinesiske buddhistiske kanon

Det finnes forskjellige utgaver av den kinesiske buddhistiske kanon (大藏經; pinyin: *dàzàngjīng*). En av de mest populære moderne utgavene er den japanske ''Taishō shinshū daizōkyō'' (大正新修大藏經), «buddhistisk kanon publisert under (den japanske) Taishōæraen (1912–1926)», ofte forkortet Taishō (大正). Den ble publisert fra 1924 til 1935, og består av 100 bind og 5&nbsp;320 individuelle tekster. Tekstsamlingen er samlet og redigert av Takakusu Junjirō (高楠順次郎, 1866–1945) og Watanabe Kaikyoku (渡辺海旭, 1872–1932).

Bindene 5–7 består av 628 mahāyānasūtraer (tekst nr 220–847), fordelt på 10 seksjoner:

I denne artikkelen er den siste seksjonen, i bind 14-17, aktuell. Den omfatter totalt 423 mahāyānasūtraer (tekst nr 425–847). For seksjoner knyttet til *prajñāpāramitā* (5–8), lotussūtraen (9), avataṃsakasūtraen (9–10), ratnakūṭasūtraen (11), *[[Mahāyāna mahāparanirvāṇasūtraen|mahāparinirvāṇasūtraen]]* (12) og *[[Mahāsaṃnipātasūtraen|mahāsannipāta]]* (13), henvises det til egne artikler.

Det finnes flere andre tekstsamlinger. Dainippon Zokuzōkyō (卍大日本續藏經), «skattkammeret av buddhistiske tekster, samlet i Japan» (1912–1922), ofte forkortet Zokuzokyō eller 卍, består av 150 bind og inneholder 1684 tekster. Denne tekstsamlingen kalles ofte et «supplement» til Taishō shinshū daizokyō. De to utgavene overlapper hverandre. Dainippon Zokuzōkyō er rik på eksegeser til mahāyānasūtraer av kinesiske buddhister og som ikke er bevart andre steder. Den utgjør (sammen med Taishō shinshū daizokyō) den primære referanse i østasiatisk buddhisme.

*Dàmíng sānzáng shèngjiào mùlù* (大明三藏聖教目錄) var grunnlaget for katalogen over 1662 kinesiske buddhistiske tekster, publisert av Nanjō Bun'yū (1849–1927) i 1883. Katalogen ble brukt av sinologer på 1800-tallet og i store deler av 1900-tallet, og refererer til 17 tekster som ikke finnes i versjonene nedenfor.

Tripitaka Koreana fra 1200-tallet er verdens største og eldste intakte kinesiske buddhistiske kanon, og er uten noen kjent skrivefeil i dens 52&nbsp;382&nbsp;960 tegn, mer enn 1&nbsp;514 titler og 6&nbsp;568 bind. 19 av tekstene der er ikke tilstede i Taishō shinshū daizokyō.

*[[Zhōnghuá dàzángjīng]]* (大日本續藏經), «Kinas skattkammer av buddhistiske tekster», ble utgitt i 106 bind i Beijing i perioden 1984–1996. De 90 første bindene inneholder 1771 tekster. Denne versjonen inneholder 143 tekster som ikke er tilstede i tekstsamlingene nevnt ovenfor.

### Vestlige oversettelser
Mange av de kinesiske sūtraene er oversatt til vestlige språk. En oversikt er gitt av Marcus Bingenheimer; i 2001 opprettet han en nettside, som siste gang er oppdatert 16. november 2023. En annen oversikt er gitt på Fodian.net. *Buddhist Text Translation Society* (BTTS) ble grunnlagt i 1972 av chán-mesteren Hsuan Hua (1918–1995) og samarbeider med *Dharma Realm Buddhist Associaton* i arbeidet med å oversette den kinesiske buddhistiske kanon til vestlige språk.

### 經集部 Jīngjíbù (bind 14, del 1)

### Den tibetanske sūtraseksjonen

#### Seksjonen i ulike utgaver av Kangyur
Den tibetanske Dergé Kangyur (སྡེ་དགེའི་བཀའ་འགྱུར) fra 1733 inneholder fire spesialiserte sūtraseksjoner med 73 mahāyānasūtraer og 13 *[[Sutta Pitaka|theravādasūtraer]]*: Deretter følger en femte seksjon med 267 generelle sūtraer, hvorav 193 er mahāyānasūtraer mens 74 sūtraer tilhører *[[Śrāvaka|śrāvakayāna]]*:

Den generelle avdeling kalles *mdo sde* (མདོ་སྡེ།) eller «sūtra'enes seksjon» i Yǒnglè-, Phug Brag-, Dergé-, Narthang-, Lhasa-, Lithang- og Urga Kangyur. Cone Kangyur kaller denne seksjonen *mdo mang* (མདོ་མང) eller «mange sūtraer». I Peking Kangyur kalles den *mdo sna tshogs* (མདོ་སྣ་ཚོགས) eller «diverse sūtraer». 

«Sūtra'enes seksjon» (Toh. 94–359) inneholder 266 tekster i utgaven fra 1733. Senere trykninger av Dergé Kangyur inneholder også en tekst nr 267 («sūtraen i 42 seksjoner»), som er oversatt fra kinesisk. Den finnes verken i den første trykningen eller i noen andre utgaver av Kangyur. Padmakara Translation Group har gitt den nummeret Toh. 359a.

I andre utgaver av Kangyur varierer denne seksjonen både i innhold og i tekstenes rekkefølge. Den kombinerte Pedurma Kangyur har 279 sūtra'er i denne seksjonen. Peking Kangyur har 267, Cone Kangyur har 263, Urga Kangyur har 268, Narthang Kangyur har 272 og Lhasa Kangyur har 273 sūtra'er i denne seksjonen. Tekstene varierer i lengde fra en side med noen få linjer til *saddharma­smṛtyupasthāna* (Toh. 287) som består av 2&nbsp;164 sider i Dergé Kangyur.

Mange av disse verkene sirkulerte i Tibet under århundrene av evolusjonen og etableringen av de ulike versjonene av Kangyur. Det eksisterte forskjellige samlinger av sūtraer kalt *mdo mang* (མདོ་མང), og noen av dem har overlevd.

#### Mahāyāna og śrāvakayāna
Tekstene Toh. 94–286 og 359a er mahāyānasūtraer (ཐེག་​ཆེན།, *theg chen/*), mens tekstene Toh. 287–359 (ཐེག་​དམན་​གྱི་​མདོ་​མང་།, *theg dman gyi mdo mang /*) kategoriseres som tilhørende *śrāvakayāna* eller såkalt *[[hīnayāna]]* (de tidlige buddhistiske skolene).

Denne kategoriseringen er å finne i *bka' 'gyur dkar chag* (བཀའ་འགྱུར་དཀར་ཆག་), katalogen til Dergé Kangyur (Toh. 4568). Ikke alle utgaver av Kangyur, så vel som alle kommentatorer, er enige i hvilke tekster som skal plasseres i disse to grupper. Situ Panchen (1700–1774), den 8. Tai Situpa Rinpoche som redigerte Dergé Kangyur i kongedømmet Derge mellom 1729 og 1733, merket seg at sūtraer om Buddha's «tredje dreining av dharmas hjul» (mahāyāna) dominerer den første gruppen. Han mente at kategoriseringen ikke alltid var riktig, men respekterte bare ordningen av tekster i den forutgående Tshalpatradisjonen av Kangyur.

Katalogen *[[denkarma]]* (Toh. 4364 ), som ble satt sammen fra 812 e.Kr. til 830 e.Kr, såvel som katalogen *pangthangma* (འཕང་ཐང་མ), som er av en litt yngre dato, grupperer også tekstene etter mahāyāna og śrāvakayāna, men plasserer dem etter størrelse (de største først). I Dergé Kangyur og i mange andre avarter av Kangyur, har de lengste tekstene også en tendens til å plasseres før de kortere, men dette er ikke konsekvent.

#### Om innholdet
Blant kjente store sūtra'er er *[[Bhadrakalpikasūtraen]]* (Toh 94), som opplister navnene, edene og andre detaljer om de 1000 buddhaer i vår nåværende tidsalder. *Lalitavistara* (Toh 95) forteller om Buddhas fødsel, ungdom, oppvåkning og første undervisning. Det finnes to versjoner av *[[Besøket på Lanka|laṅkāvatāra]]* (Toh 107 og 108), som er oversatt fra henholdsvis sanskrit og kinesisk. Videre har vi *karuṇāpuṇḍarīka* (Toh 112) og *saddharmapuṇḍarīka* (Toh 113); den sistnevnte har hatt stor innflytelse i Kina og Japan. Nevnes bør også *samādhirāja* (Toh 127).

Seksjonen inneholder også sūtraen om fremvisningen av det rene land av Sukhāvatī (Toh. 115) eller «den korte sūtraen om det rene land». Den opptar bare litt over 8 sider i Dergé Kangyur; «den lange sūtraen om det rene land» (Toh. 49) befinner seg i seksjonen Ratnakūṭa og opptar 65.5 sider. Disse tekstene har hatt stor innflytelse i Kina og Japan.

*[[Kāraṇḍavyūhasūtraen]]* (Toh. 116) eller «fremvisning av kurven» opptar litt under 96 sider. Denne teksten har vært sentral i tibetansk buddhisme og mongolsk buddhisme (som i hovedsak er preget av *[[gelug]]pa* og *[[kagyu]]*) og er kilden til mantraet *[[Oṃ maṇi padme hūṃ]]* («O, juvelen i lotusen, jeg hilser deg») som messes jevnlig i Tibet og Mongolia. På sanskrit (devanāgarī) skrives dette mantraet ॐ मणि पद्मे हूँ; på tibetansk skrives det ཨོཾ་མ་ཎི་པདྨེ་ཧཱུྃ og med det mongolske alfabetet skrives det  (*Om mani badmei khum*). I Tibet og Mongolia betraktes dette mantraet som essensen av Buddhas lære, og forekommer ofte på bønneflagg. Mantraet er også brukt i kinesisk taoisme.

Ovennevnte tekst illustrerer problemet med kategorisering, som ble nevnt av Situ Panchen (se forrige avsnitt). Det er en tantrisk tekst og ingen mahāyānasūtra, og hører snarere hjemme i Tantra-avdelingen (རྒྱུད།, *rgyud*) av Dergè Kangyur.

I kinesisk og japansk buddhisme regnes den som en tantrisk tekst. Den ble oversatt til kinesisk av Tiānxīzāi (天息災) i året 983 e.Kr. i 4 bokruller under tittelen *Fó shuō dàchéng zhuāngyán bǎo wáng jīng* (佛說大乘莊嚴寶王經). I *Taishō shinshū daizōkyō* befinner den seg i bind 20 som tekst nr 1050 i seksjonen *Mìjiàobù* (密教部), som består av tantraer, rituelle manualer og dhāraṇīer. Dens betydning i Kina og Japan har vært marginal, men kategoriseringen som en tantrisk tekst er riktig.

To versjoner av *mahāparinirvāṇasūtraen* (Toh 119 og 120) er oversatt i en tidlig periode fra kinesisk og sanskrit. Den sistnevnte er bare en fjerdedel i lengde av den første, men representerer de deler av sūtraen som også er bevart på sanskrit. Kanskje representerer den en tidligere kjerneversjon. Et fragment (Toh 121) av en senere oversettelse ble foretatt av Kamalagupta og Rinchen Zangpo. Narthang, Lhasa, Stokpalassets og Shelkar Kangyur plasserer *mahāparinirvāṇasūtraen* i sin egen, separate, seksjon.

Śūraṅgamasamādhisūtraen (Toh. 132) fokuserer på den transcendentale naturen, de overnaturlige kreftene og de transformative bragder som tildeles utøveren av den meditasjon som kalles *śūraṅgamasamādhi* (samādhi av heroisk progresjon).

Sūtraer som er en del av *mahāsannipāta*, og som er anerkjent som en distinkt gruppe i kinesisk buddhisme, er Toh 138, 147, 148, 152, 169, 175, 230 og 257.

*Saddharmasmṛtyupasthāna* (Toh 287) og *karmaśataka* (Toh 340) er de lengste *śrāvakayānasūtraene*. Det sistnevnte er en gruppe avadānaer og fortellende tekster som illustrerer virkningene av karma fra et liv til et annet. *Mahāsūtraene* (Toh. 288–294) ble bragt til Tibet som en del av overføringen av vinaya; de behandles ofte separat fra de andre śrāvakayāna-sūtraene. De er trolig hentet fra *[[Āgama (buddhisme)|āgamaene]]* til mūlasarvāstivāda. En oversikt over alle *śrāvakayānasūtraene* (Toh. 287–359) er gitt i en egen artikkel.

18 sūtraer er oversatt fra kinesisk: Toh 108, 119, 122, 123, 128, 135, 199, 216, 237, 239, 242, 248, 256, 264, 341, 351, 353 og 359a.

#### Alternative oversettelser
14 av sūtraene er også bevart i andre oversettelser. 13 av dem finnes i seksjonene Kriyātantra (བྱ་བའི་རྒྱུད། · bya ba'i rgyud/), *kompendium av dhāraṇīer* (གཟུངས་འདུས། · gzungs 'dus/) og *praṇidhāna* (བསྔོ་སྨོན། · bsngo smon/), som er andre seksjoner av Kangyur. Den 14. sūtraen finnes i en alternativ oversettelse i seksjonen *Cittamātra* (སེམས་ཙམ། · sems tsam/) i Tengyur:

#### Engelske oversettelser
Padmakara Translation Group har påtatt seg arbeidet med å oversette alle 267 tekstene til engelsk. Oversettelsene er basert primært på Dergè Kangyur, men tar også hensyn til varianter og alternative oversettelser i andre utgaver av Kangyur.

Så langt er 164 tekster publisert. Den første teksten ble publisert 23. september 2011, og den 164. teksten ble publisert 8. mai 2024. Pr 8. mai 2024 er 100 tekster under oversettelse, mens 3 ennå ikke er påbegynt.

#### Liste over mahāyānasūtraene

Nedenfor vises mahāyānasūtraene i Dergè Kangyur (D.95–D.286 og D.361) med antall bampos og sidetall. Vi har også brukt nummereringen (merket «Tōh.») i katalogen over tibetanske buddhistiske skrifter fra universitetet i Tōhoku som ble publisert i august 1934 av Hukuju Ui og Yensho Kanakura.

## Referanser




## Kilder
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
* 
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*