ILO-konvensjonen om urfolks rettigheter

**ILO-konvensjonen om urfolks rettigheter**, eller **[[Den internasjonale arbeidsorganisasjonen|ILO]]-konvensjon nr. 169 om urfolk og stammefolk i selvstendige stater** av 27. juni 1989, også kalt **urfolkskonvensjonen**, er en folkerettslig bindende konvensjon om rettighetene til urfolk.

Konvensjonen bygger på *Konvensjonen om innfødte befolkningsgrupper og andre befolkningsgrupper som lever under stammeforhold* av 26. juni 1957. Den er også en forløper for FNs deklarasjon om urfolks rettigheter av 2007.

## Innhold
Gjennom 44 artikler skal konvensjonen sikre urfolks rett til å selv velge å integrere eller beholde sin kulturelle og politiske integritet, og beskytte urfolk mot ufrivillig assimilasjon. Som Menneskerettighetserklæringen, Den internasjonale konvensjon om økonomiske, sosiale og kulturelle rettigheter og FNs konvensjon om sivile og politiske rettigheter skal Urfolkskonvensjonen hindre diskriminering. Urfolkskonvensjonen anerkjenner urfolks behov for å bevare og utvikle identitet, språk, kultur og religion.

Konvensjonen berører mange aspekter ved urfolks liv, som for eksempel retten til tospråklig utdanning, sedvanerett, miljø, landrettigheter, eiendomsrett, rett til å bli konsultert og delta i beslutningsprosesser, selvidentifikasjon og ivaretakelse og utvikling av kulturelle verdier.

En sentral bestemmelse i konvensjonen, er urfolks rett til kollektivt å bestemme over kulturell utvikling. Den sier videre noe om hvordan forholdet mellom stat og urfolk bør være. Urfolks rett til kontroll over egne livsform og økonomisk utvikling, landrettigheter, sysselsetning, arbeidsliv, opplæring, trygd og helse. Imidlertid finnes ingen generell og internasjonal enighet om definisjon av urfolk. I Norge har det, både for samene og for styresmakene, vært vesentlig at samene var i landet før statsgrenser ble etablert. Sametinget har forsøkt å konkretisere selvbestemmelse ved å få lovfestet konkrete rettigheter på visse områder. Sametinget har kunne vise til at Norge har ratifisert konvensjonen for å få konkretisert visse lover, har ikke dette vært tilfelle i Sverige og Finland. Disse landene har ikke ratifisert konvensjonen og sametingene der har ikke kunnet bruke en slik strategi for å nå frem med krav om landrettigheter. Konvensjonen er derfor der mer av moralsk karakter, enn av juridisk.

## Ratifisering

Til sammen har 23 land ratifisert konvensjonen (per 2021). Norge ratifiserte konvensjonen, som første stat, gjennom st.prp. 102 den 20. juni 1990, og den trådte i kraft 5. september 1991. For Norges del gjelder konvensjonen for samene. Verken Sverige, Finland eller Russland har ratifisert konvensjonen. I Sverige ble konsekvensene av en tilslutning undersøkt gjennom en offentlig utredning fra 1999, som konkluderte med at tilslutning burde være mulig i løpet av en femårsperiode dersom enkelte problemstillinger ble løst. I 2011 mener imidlertid fremdeles Sveriges riksdagspartier at det er uklart hvilke konsekvenser konvensjonen vil få. Danmark ratifiserte konvensjonen gjennom en kgl. resolusjon av 18. januar 1996. For Danmarks del gjelder konvensjonen for inuittene på Grønland.

Følgende land har sluttet seg til konvensjonen (dato for ratifisering i parentes):

#  (20. juni 1990)
#  (5. september 1990)
#  (11. desember 1991)
#  (7. august 1991)
#  (2. april 1993)
#  (10. august 1993)
#  (2. februar 1994)
#  (28. mars 1995)
#  (22. februar 1996)
#  (5. juni 1996)
#  (2. februar 1998)
#  (3. mars 1998)
#  (15. mai 1998)
#  (3. juli 2000)
#  (22. mai 2002)
#  (25. juni 2002)
#  (25. juli 2002)
#  (15. februar 2007)
#  (14. september 2007)
#  (15. september 2008)
#  (25. august 2010)
#  (30. august 2010)
#  (5. juni 2018)

## Se også
* FNs permanente forum for urfolk

## Referanser




## Litteratur
* Håndbok til ILO-konvensjon nr 169 om urfolk og stammefolk (1989). Norsk oversettelse ved Gáldu – Kompetansesenteret for urfolks rettigheter (2008) ISBN 978-82-8144-040-1. Originaltittel: *ILO Convention on Indigenous and Tribal Peoples, 1989 (No. 169): A Manual.*
* Thornberry, Patrick (2002). *Indigenous Peoples and Human Rights*. Manchester: Manchester University Press, side 339-367.

## Eksterne lenker
*