Frihetspartiet Korea

**Frihetspartiet Korea** (hangul: , hanja: , revidert romanisering: *Jayuhangug-dang*, romanisering: *Chayuhanguk-tang*) var et konservativt politisk parti i Sør-Korea. Partiet ble stiftet som «Det store nasjonalpartiet» () den 21. november 1997, og byttet navn til «Ny verden» () i februar 2012.
Partiet byttet så navn til «Frihetspartiet Korea» den 13. februar 2017. I 2020 endret partiet navn to ganger. Først i februar til «Samlet Fremtid», deretter i september, til «Folkets makt».

Partiet var tilhenger av markedsøkonomi og frihandel, entreprenørskap, økonomisk utvikling i samarbeid med *[[chaebol]]ene*, reduksjon i skattenivå, byråkrati og offentlige utgifter og en styrket allianse med USA, Japan og andre vestlige land. Partiet ønsket distansering fra Russland og Kina og en hardere linje overfor Nord-Korea. Partiet representerte Sør-Koreas politiske elite, som tradisjonelt var konservativ. Partiets mest trofaste velgere var konservative på landsbygden, særlig i Gyeongsang-regionen sørøst i landet. Partiene i sørkoreansk politikk er oftest løse koalisjoner, og Frihetspartiet Korea var det eldste av dagens partier. I 2014 hadde partiet over 2,7 millioner registrerte medlemmer.

De konservative og de sosialliberale danner to dominerende partier i Sør-Koreas nasjonalforsamling. Park Geun-hye fra partiet var landets president fra februar 2013 til hun ble avsatt i mars 2017. Hennes forgjenger i perioden 2008–2013 var Lee Myung-bak. Fungerende partileder siden mai 2016 var Kim Hee-ok. De konservative var splittet etter riksretten mot Park, men dannet tre år etter partiet Forent fremtid med tanke på parlamentsvalget i 2020.

## Politisk plattform
Partiet definerte seg selv som konservativt, og ønsket å utvikle landet på et fundament av liberalt demokrati, markedsøkonomi og rettsstat. Det anså seg tillike som et sosialt reformparti. Ny verden hadde en forholdsvis nyliberal økonomisk politikk, kombinert med en økonomisk konservativ tilnærming til offentlige utgifter. Partiet fremsto som mer konservativt i sosiale spørsmål, for eksempel i synet på kriminialitet og familieverdier.

I utenrikspolitikken ønsket partiet en større tilnærming til USA, Japan og Vesten forøvrig, i hovedsak gjennom militært og økonomisk samarbeid, samtidig som landet skulle distansere seg fra Russland og Kina. Ny verden har tradisjonelt støttet en hardere linje overfor Nord-Korea, og skarpt kritisert brudd på menneskerettighetene i landet, men inntok en tilsynelatende mer pragmatisk holdning i 2012. Forholdet mellom landene kjølnet betydelig etter at president Lee la forgjengernes solskinnspolitikk til side. Partiet hadde som målsetting at landene skal leve i fredelig sameksistens inntil koreansk gjenforening finner sted, og ønsket å vektlegge nasjonal sikkerhet gjennom økt profesjonalisering i forsvaret. Partiet ønsket å videreføre humanitær bistand til nabolandet, men også stanse Nord-Koreas atom- og rakettprogram. Ny verdens proamerikanske og antikommunistiske linje gjorde det ofte til en skyteskive for angrep fra de statskontrollerte nordkoreanske mediene og den politiske venstresiden i Sør-Korea.

## Historie

Deler av partiet kan knyttes til Det demokratisk-republikanske parti og Park Chung-hees diktatur i 1960- og 1970-årene, men disse delene er betydelig utvannet etter flere partifusjoner. I 1990 ble flere mindre høyrepartier, hvorav det største og mest fremtredende var Det demokratiske rettferdighetsparti, slått sammen til Det demokratisk-liberale parti med Park Tae-joon som leder. Partiet skiftet navn til Nytt Korea-parti i 1995, og etter nye sammenslåinger ble Det store nasjonalpartiet (, *Hannara-dang*) etablert den 21. november 1997. *Han(nara)* kan oversettes både til «stor» og «en(het)».

Partiet var størst etter parlamentsvalget i Sør-Korea 2000 med 53 prosents oppslutning og 147 av 271 seter i nasjonalforsamlingen. Partiet ble imidlertid sittende i opposisjon i ti år. Lee Hoi-chang var partileder fra 1998 til 2002, og tapte presidentvalget i både 1997 og 2002 etter en rekke skandaler og anklager. Partiet tapte parlamentsvalget i 2004 trolig grunnet beskyldninger mot president Roh Moo-hyun. Opinionen mente at partiet stod bak riksrettssaken mot presidenten. Valget endte med nederlag, og for første gang ble ikke partiet eller et av dets forgjengere største parti i nasjonalforsamlingen. Suppleringsvalget i 2005 gav imidlertid partiet med samarbeidspartnere flertall i nasjonalforsamlingen.

I 2007 ble ikke Lee renominert som presidentkandidat for partiet, og han stiftet derfor et eget parti i protest. Tidligere partileder Park Geun-hye, datter av tidligere president Park Chung-hee, var lenge antatt å bli nominert. Tette familiebånd anses av mange som tegn på at partiet styres av en aldrende elite. Park tapte imidlertid mot daværende borgermester i Seoul, Lee Myung-bak. Lee ledet stort i begynnelsen av nominasjonsprosessen, men Park klarte å redusere ledelsen, blant annet ved å beskylde Lee for korrupsjon. Lee vant presidentvalget den 19. desember med 48,7 prosent av stemmene, og året etter fikk partiet rent flertall i nasjonalforsamlingen. I lokalvalgene i 2010 fikk partiet en kraftig tilbakegang.

I 2011 ble partiet rammet av flere kriser og skandaler. I oktober tapte partiets kandidat kampen om landets viktigste politiske verv utenfor regjeringen, borgermesteren i Seoul. Etter flere dataangrep under suppleringsvalgene i 2011 som kunne knyttes til partiets ledelse, gikk denne i realiteten i oppløsning. Partileder Hong Jun-pyo trakk seg offisielt den 9. desember, den 17. desember opprettet partiet et interimsstyre under ledelse av Park Geun-hye. Hennes viktigste oppgave ble å forbrede partiet på det kommende parlaments- og presidentvalget henholdsvis 11. april og 19. desember 2012. Parks eget parti, Allianse for fremtidshåp, som opprinnelig ble etablert i 2008 av Park-tilhengere til venstre i det konservative partiets politiske spekter, skulle innfusjoneres i partiet. Det ble diskutert om partiet skulle stryke ordet «konservativ» fra sitt program, men dette avviste Park. På landsmøtet den 13. februar 2012 ble Allianse for fremtidshåp innfusjonert, den politiske plattformen revidert, logoen endret, og navnet endret til Ny verden, i et håp om at det skal gi partiet et nytt løft og lokke gamle velgere tilbake.

Høsten 2012 nominerte Ny verden tidligere partileder Park Geun-hye som sin presidentkandidat. I valget i desember vant hun med 51,6 % av stemmene, og blir således innsatt som Sør-Koreas første kvinnelige president i februar 2013.

## Ledere

## Valghistorikk

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*