open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Enrico Cecchetti

**[[Enrico Cecchetti]]** (født 21. juni 1850 i  Roma, død 13. november 1928 i Milano) var en italiensk danser, ballettmester og pedagog. Han var sønn av to dansere. Han debuterte fem år gammel i Genova og studerte med Carlo Blasis' elev Lepri i Firenze og turnerte med en liten gruppe i USA.

## Karriere
Enrico Cecchetti hadde sin voksendebut i La Scala i Milano i *Gudene fra Valhall*, deretter opptrådte som gjestende førstedanser i de europeiske hovedsteder og gjorde sin St. Petersburg-debut i 1887 i *Tulipanene fra Haarlem*. I 1890 ble han 2. ballettmester ved det Keiserlige teater i St. Petersburg, og fra 1892 underviste han ved den tilknyttede skolen, hvor han i vesentlig grad bidro til å heve den tekniske standarden på danserne.

Blant hans elever er Trefilova, Egorova, Pavlova, Sedova, Vaganova, Kschessinska, Preobrajenska, Karsavina, Gorsky, Legat, Fokine, Obukhoff og Nijinskij – senere også Massine, Bolm Lopkova, de Valois, Danilova, Markova, Dolin og Lifar.

I 1902 reiste han til ballettskolen ved Operaen i Warszawa, men returnerte til St. Petersburg for å starte sin egen skole inntil Djagilev engasjerte ham i 1910 som ballettmester for sitt kompani. I 1918 åpnet han en ballettskole i London med sin hustru, og var sjef for ballettskolen ved La Scala 1925&ndash;1928. Han koreograferte en del balletter, men ingen av dem har overlevet.

## Betydning
Hans virkelig betydning var at han var en av de aller største ballettpedagoger i balletthistorien. Med det formål utelukkende å bevare hans system, kalt Cecchetti-metoden, ble Cecchetti Society grunnlagt i London i 1922 og ble inkorporert i ISTD (Imperial Society of Teachers of Dancing) i 1924. I USA har et Cecchetti Council of America eksistert siden 1939.

Blant rollene han skapte var *Carabosse* og *Blue Bird* i *Tornerose* i 1890 og *sjefsevenukken* i *Scheherazade* (1910) og *The Showman* i *Petrushka* i 1911.

## Referanser


## Kilder
* The Concise Oxford Dictionary of Ballet (Oxford Paperback Reference) by Horst Koegler (Paperback – Oct 14, 1982).
Cecilie Ditlev-Simonsen

**Cecilie Ditlev-Simonsen** (født 9. mars 1964) er partner i rådgivningsselskapet First House. Hun var konserndirektør i Gjensidige Forsikring ASA fra 2011–2016 med ansvar for merkevare, kommunikasjon og marked. Hun kom til Gjensidige våren 2011, etter tre år i kommunikasjonsbyrået JKL. Hun begynte som seniorrådgiver i JKL våren 2008 og var administrerende direktør fra 2009 til 2011. Hun var kommunikasjonsdirektør i Hydro fra 2002–2007. Hun studerte journalistikk ved Medill School of Journalism ved Northwestern University i USA. Etter endt utdannelse arbeidet hun for ulike amerikanske aviser, deriblant Chicago Tribune, The Boston Globe og Fort Launderdale News/Sun-Sentinel.

## Karriere
I perioden 1992–1995 var hun valgt medlem av Oslo bystyre og var en periode byrådssekretær. Hun har jobbet som seniorkonsulent i lederrekruttering i Futurestep/Korn Ferry International. I perioden 1994–1998 var hun informasjonsdirektør for IBM Norge og hadde i perioden 1998–2000 samme stilling i IBM Nordic. I 2000 var hun viseadministrerende direktør i NSB.

 Hun jobbet i Norsk Hydro fra 2002 til 2007, først som kommunikasjonsdirektør og fra 2006 som konserndirektør med ansvar for kommunikasjon. Hun måtte gå av i 2007 etter avsløringen om at familien hadde hatt hemmelige kontoer i Sveits.

Hun var konsulent og senere administrerende direktør i kommunikasjonsbyrået JKL Group fra 2008 til 2011, og var i perioden 2011–2016 konserndirektør i Gjensidige med ansvar for merkevare, kommunikasjon og marked. Fra 1. mars 2017 ble hun partner i rådgivningsselskapet First House med fagansvar for lederkommunikasjon.

## Annet
Cecilie Ditlev-Simonsen er datter av Høyre-politikeren og skipsrederen Per Ditlev-Simonsen.

## Referanser
Ulkefamilien

75 undergrupper

**Ulkefamilien** er en gruppe ulkefisker som omfatter omtrent 300 arter i 75 grupper.

## Om gruppen

Artene i ulkefamilien er utbredt i nordlige deler av Atlanterhavet, nordlige deler av Stillehavet og i arktiske områder. Det finnes kun et fåtall arter på den sydlige halvkule.

### Beskrivelse

Har en kort slank kropp med stort piggete hode. Antallet pigger varierer. To ryggfinner der kun den første har piggstråler. Brystfinnene er ofte store. Det er tydelig forskjell mellom kjønnene hos mange arter.

### Habitat

De aller fleste artene er marine, men det finnes noen som lever i ferskvann og brakkvann.

## Arter som finnes i Norge

* *[[Artediellus]]*
** krokulke
* *[[Cottus]]*
** hvitfinnet steinulke
** steinsmett, steinulke
* dvergulke
* *[[Gymnocanthus]]*
** glattulke
* hornulke
* *[[Icelus]]*
** tornulke
* *[[Myoxocephalus]]*
** vanlig ulke
* piggulke
* *[[Triglops]]*
** knurrulke, arktisk knurrulke
** nordlig knurrulke

## Eksterne lenker
* 
* Catalogue of Life:2007 Annual Checklist:Family Cittidae
Diego Carrillo de Mendoza y Pimentel

**Diego Carrillo de Mendoza y Pimentel**, marqués de Gélves y conde de Priego (født ca. 1560, død 1631) var visekonge av Ny-Spania fra den 21. september 1621 til den 15. januar (eller til den 1. november) 1624.

## Referanser
Kragerø stasjon

**Kragerø stasjon** (i Kragerø kommune i Telemark) var endestasjon på Kragerøbanen, den 27 kilometer lange sidebanen mellom Neslandsvatn og Kragerø. Stasjonen åpnet 2. desember 1927 og siste trafikkdag var 31. desember 1988.

## Endestasjon for Sørlandsbanen
Kragerø overtok Breviks rolle som Sørlandsbanens endestasjon fra 1927 inntil banen sto ferdig til Nelaug og Arendal i 1935. Post og passasjerer fra Oslo Vestbane som skulle vestover ble omlastet til kystruten i Kragerø. I disse årene gikk det nattog med sovevogner og postekspedisjon fra Oslo til Kragerø, slik det i mer enn 30 år hadde gjort til Brevik. 

For å kunne ekspedere passasjerer og gods fra tog til skip, ble Kragerø utstyrt med havnespor, jernbanebrygge og kraner.

## Bygningsmassen
Stasjonsbygningen ble tegnet av Gudmund Hoel og Eivind Gleditsch.

Etter nedleggelsen ble jernbanebygningene i Kragerø tatt i bruk til andre formål. Stasjonsbygningen har huset turistinformasjon, skysstasjon og kontor for havnevesenet. Bygningen ble i august 2020 kjøpt av Sparebankstiftelsen DNB, som gjennomførte renoveringsarbeider og gjorde stasjonen om til et åpent kulturhus for allmennyttige aktiviteter.

Godshuset er tegnet av Hoel og Ralph Werenskiold, og er nå utsalg for Vinmonopolet. De andre bygningene i stasjonsområdet (lokstall, velferdsbygg, hvilebu, traktorstall og venteskur) er revet, og fylkesvei 38 opptar det meste av den gamle jernbanetraséen ved stasjonen.

## Historiske bilder

Fil:Kragerø stasjon.jpeg|Stasjonen i 1927
Fil:Kragerø stasjon og damplok.jpg|Damplokomotiv ved stasjonen i 1934
Fil:Kragerøbanen in Kragerø.jpeg|Innkjøringen til Kragerø i 1927
Fil:Tangen Tunnel.jpg|Lokstall og innløpet til Tangen tunnel
Fil:Stasjon, Kragerø - fo30141512210018.jpg|Kart over stasjonsområdet


## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Eksterne lenker
La Camargo

**La Camargo** (1710–1770) var en fransk danser av spansk-italiensk avstamming. Hennes egentlige navn var Marie-Anne de Cupis de Camargo. Hun var datter av musikere, debuterte i Brussel og fortsatte studiene med Prevost og Blondi i Paris og ble medlem av operaen i 1726 hvor hun ble en fryktet rival til La Sallé. Hun trakk seg tilbake i 1734 for å leve som elskerinnen til hertugen av Clermont, men vendte tilbake 1741–1751 og deltok i alt 78 balletter med uforminsket suksess.

Hun var en fremragende briodanser med strålende batterie og var den første til å beherske trinn som inntil da hadde vært ansett mulig å utføre kun for mannlige dansere, som for eksempel entrechat og cariol. Til og med Noverre, som mislikte henne, måte medgi «Mademoiselle Carmago hadde intelligens og gjorde bruk av den til å velge en stil som var livlig og kvikk». Hun har blitt tillagt æen for å forkorte lengden på det tradisjonelle skjørtet og som tillot utøveren mer frihet under utførelsen av bevegelsene i allegro. Hun var en stjernedanser, og tidens kvinner prøvde å likne henne ved å bruke sko som La Camargo, og kokkene tilberedte kake á la Camargo, biff á la Camargo, grillet kalv á la Camargo og soufflé á la Camargo.

Nicolas Lancret malte to berømte bilder av henne, og Petipa og Minks skapte en Camargo-ballett i St. Petersburg i 1872. Enrico de Leva og Charles Lecocq, og i London ble der dannet et La Camargo-selskap i 1930.

## Referanser


## Kilder
* *The Concise Oxford Dictionary of Ballet* (Oxford Paperback Reference) av Horst Koegler (Paperback – 14. oktober 1982)
Paz de Valecillo

**Paz de Valecillo** var visekonge av Ny-Spania i en kort periode fra den 14. mars til september 1621. Valecillo overtok som visekonge etter Diego Fernández de Córdoba.
Diego Fernández de Córdoba

**Diego Fernández de Córdoba** y López de las Roelas Benavides y Melgarejo, marqués de Guadalcázar (født 1578, død 6. oktober 1630) var visekonge av Ny-Spania fra den 18. oktober 1612 til den 14. mars 1621. Han var også visekonge av Peru fra den 25. juli 1622 til den 14. januar 1629.

## Referanser
Sassari

**Sassari** er en by og kommune på øya Sardinia i Italia. Byen er hovedstaden i provinsen Sassari og byen har 
126 759 innbyggere. Sassari er et handelssentrum for jordbruksprodukter, korkprodukter, tekstilindustri og metallindustri.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pedro de Otálora

**Pedro de Otálora** (født om lag 1570 i Mondragón i Guipúzcoa, død 1624 i Guadalajara, Mexico) var en spansk prest. Han var president for «Real Audiencia de México», kolonien Ny-Spanias høyeste rettsinstans. Fra da visekonge García Guerra døde den 22. februar 1612 til neste visekonge ankom 18. oktober 1612 representerte han kolonimaktens høyeste myndighet.

Han var sønn av Miguel Ruiz de Otálora, tidligere minister for «El Real y Supremo Consejo de Indias» (*indisk råd*). Hans bror Juan de Otálora ble dommer i Galicia og Valladolid. En annen bror, Alonso Núñez de Otálora, studerte ved Universitetet i Salamanca og nådde indisk råd som sin far.

Otálora kom inn ved Universitetet i Salamanca i 1595, etter å ha oppnådd graden Canons 22. august 1594. Han ble utnevnt til oidor for Audiencia de Mexico 29. november 1597, og fikk tillatelse 3. juni 1599 for å seile til Ny-Spania i selskap med sine tjenere. 2. juni 1609 ble han ordinert til prest.

2. mai 1612 presiderte han over et tribunal som dømte 35 opprørere til døden. Han opptrådte da i visekongens sted.

Han avanserte til president for Audiencia i Guadalajara ved konsultasjon 29. mai 1618, og med fullverdig tittel 22. juni 1618. Han døde i denne stillingen, selv om indisk råd hadde avtalt i begynnelsen av mai 1618 at han skulle reise tilbake til Spania i tre eller fire år, hvis han skulle fratre stillingen som dommer i Mexico. Han oppholdt seg i Guadalajara 10. desember 1623 og døde kort tid etter.

## Referanser
Faunens ettermiddag

**[[Faunens ettermiddag]]**, eller  **"Après midi d'un faune"** (fransk originaltittel, 1894)  er et musikkstykke for orkester på omtrent 10 minutter av Claude Debussy. 

Det er også en enakters ballett med libretto og koreografi av Nijinskij, til musikk av Claude Debussy og dekor av Bakst. Oppsatt 19. mai 1912 med Ballets russes av Sergej Djagilev på Theatre du Chatelet i Paris med Nijinskij i hovedrollen.

En faun spiller dovent på sin fløyte en varm ettermiddag og blir overrasket av noen nymfer som er på vei til badeplassen. Han blir amorøst inntatt i en av dem før hun forlater scenen og kjæler lekent med et sjal som hun har etterlatt.

Balletten er basert på Claude Debussys berømte *Après midi d'un faune* fra 1894 som igjen var inspirert av Mallarmés dikt fra 1876. Selv om publikum den første kvelden ble skandalisert av det uttalte erotiske i fremførelsen, har musikken ofte blitt rekoreografert senere – leilighetsvis også som solodans (Lifar 1935). Den mest berømte samtididsversjonen er Robbins *Afternoon of a Faun*.

## Kilder
* *The Concise Oxford Dictionary of Ballet* (Oxford Paperback Reference) by Horst Koegler (1982)
*Hendrik Lücke: *Mallarmé – Debussy. Eine vergleichende Studie zur Kunstanschauung am Beispiel von „L'Après-midi d'un Faune“*. Studien zur Musikwissenschaft, Bd. 4. Hamburg 2005, ISBN 3-8300-1685-9.
García Guerra

Don **García Guerra** (født 1545, død 22. februar 1612) var erkebiskop av Mexico fra den 3. desember 1607 og frem til sin død den 22. februar 1612. Fra den 19. juni 1611 var han også visekonge av Ny-Spania.

## Referanser
Charles Grant

**Charles Grant**, 1. baron Glenelg, (født 26. oktober 1778, død 23. april 1866) var en skotsk politiker og koloniadministrator.

Han var født i India og var den eldste sønnen til Charles Grant som var styreformann for direktørene i British East India Company. Han utdannet seg ved Magdalene College i Cambridge. Han ble kalt til skranken i 1807 og ble i 1811 valgt til underhuset som medlem av parlamentet for Inverness Burghs. Han ble sittende til 1818 da han ble valgt som parlamentsmedlem for Inverness-shire.

Han var Lord of the Treasury fra desember 1813 til august 1819 da han ble Chief Secretary for Ireland og medlem av det kongelige råd. I 1823 ble han utnevnt som visepresident for Board of Trade. Fra september 1827 til juni 1828 var han president for Board of Trade og Treasurer of the Navy.

Grant brøt med toriene over reformer og sluttet seg til whigene. Han var president over kontrollstyret under Charles Grey og William Lamb fra november 1830 til november 1834. Ved kontrollstyret hadde Grant hovedansvaret for loven av 1833 som endret konstitusjonen til styret av India. I april 1835 ble han statssekretær for krig og koloniene og ble gjort til baron Glenelg.

Hans periode var stormfull. Hans uenigheter med Benjamin d'Urban, guvernør i Kappkolonien, var alvorlig, men enda mer alvorlig var hans uengiheter med kong William IV og andre over administrasjonen av Canada. Lord Glenelg var fremdeles sekretær da den canadiske opprøret brøt ut i 1837. Hans vaklende og svake politikk ble fiendtlig angrepet i parlamentet. Han ble involvert i krangler med John Lambton, og kravet om å fjerne ham fikk til og med støttespillere blant hans kolleger i regjeringen. I februar 1839 gikk lord Glenelg av. Han har blitt kalt den siste av Canningittene. Hans bror, Robert Grant, var også parlamentsmedlem og senere guvernør i Bombay.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Leslie Knighton

**Albert Leslie Knighton** (født 1884, død 1959) var en engelsk fotballmanager.

Etter perioder som assisterende manager i Huddersfield Town og Manchester City, ble Knighton utnevnt som manager i Arsenal i 1919,
kort tid etter at klubben ble valgt tilbake til første divisjon. Han ledet klubben i seks år, men Arsenal ble ikke bedre enn niende i hans periode.

I hans periode i klubben, var Knighton involvert i den første registrerte dopingsaken. Før den uavgjorte FA-cupkampen mot West Ham United, i januar 1925,
gav Knighton spillerne sine det han kalte "små sølvpiller" som han fikk fra en doktor (som var Arsenal-fan) fra Harley Street. Pillene hadde en suksessfull
energistimulerende effekt, men etter tre kamper nektet spillerne å ta flere fordi de fryktet bivirkninger. Utdelingen av pillene, som var lovlig på den tiden,
var ikke offentlig kjent før Knighton fortalte om saken i sine memoarer.

Knighton hadde flere store krangler med Arsenal formann Henry Norris. Norris hadde satt et absolutt tak på £1&nbsp;000 ved spillerkjøp og han nektet å signere spillere
med høyde under  5 fot 8 tommer (ca. 172 cm] og med vekt under 11 "stone" (ca. 70 kg), men Knighton signerte likevel den 5 fot (152 cm) store Hugh "Midget" Moffat fra
Workington i 1923. Norris ble rasende da han fant det ut, og solgte spilleren videre til Luton Town over hodet på Knighton, Moffat hadde ikke spilt en
eneste ligakamp for Arsenal.

Til tross for at Norris blandet seg inn, så signerte Knigton flere kvalitetsspillere for Arsenal, bl.a. Bob John, Jimmy Brain og Alf Baker. Han klarte likevel
ikke å sy sammen et solid og vinnende lag og Arsenals resultater gikk nedover mot slutten av hans periode, 19.-plass i 1923-24 og 20.-plass i 1924-25, og Knighton fikk
sparken sommeren 1925. Knighton påsto senere at den egentlige grunnen var at Norris sparket han for å unngå å betale en bonus han hadde rett på fra en veldedighetskamp.
Norris benektet dette og viste til Knigtons dårlige resultater i hans managertid, men Norris angret senere oppsigelsen, og testamenterte £100 til Knighton, 
et beløp som var av en betraktelig sum på den tid.

Etter Arsenal. så fortsatte han sin managerkarriere i Bournemouth (1925–28), Birmingham (1928–33) som han ledet til finalen i FA-cupen i 1931,
Chelsea (1922–39) og Shrewsbury Town før laget ble valgt inn i "the Football League".

Knighton pensjonerte seg fra fotballen p.g.a. dårlig helse og flyttet til Bournemouth der han tok den mindre strevsomme jobben som golfklubb-sekretær. Han skrev da også biografien
"Behind the Scenes in Big Football" (1948), der han kom med mange avsløringer.
Torhild Bransdal

**Magny Torhild Roland Bransdal** (født 10. april 1956, død 28. september 2022) var en norsk politiker (KrF) som var ordfører i Vennesla kommune fra 1999 til 2017, og stortingsrepresentant i perioden 2017–2021. I 2015 var hun Norges lengstsittende kvinnelige ordfører.

Bransdal var fylkesleder i Vest-Agder KrF fra 2005 til 2011 og fra 2013 til 2015. Fra 2011 til 2013 var hun avløst av Hans Fredrik Grøvan som fylkesleder.

Bransdal var leder i Knutepunkt Sørlandet. Hun sto på andreplass på Kristelig Folkepartis liste foran stortingsvalget 2013 i Vest-Agder.

Hun kom inn på Stortinget i 2017 som følge av et utjevningsmandat for KrF i Vest-Agder.
Forholdsvis tidlig i perioden ble hun diagnostisert med kreft, og hun døde kort tid etter at perioden var fullført.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Stavline

**Stavline** er en konstruksjonsmetode for hus kjent fra Norge, og brukes som betegnelse både for hele bygget (*en/ei stavline*) og for den sentrale konstruksjonsdelen.

## Geografisk utbredelse
Metoden har vært brukt fra Romsdal og Nordmøre i sør til Nordland og Troms, og finnes også i Agder og på Østlandet.

Stavlinehuset er brukt i de deler av Norges kyst der den sterkeste vindstyrke er målt, og konstruksjonen utmerker seg blant annet ved sin motstandskraft mot vind.

## Karakteristika
Stavline er en lett konstruksjon som brukes i uisolerte bygninger som løer, sjøboder og naust, på samme måte som den beslektede grindverkskonstruksjon på Vestlandet. På Nordmøre har trøndersk/nordnorsk stavlinekonstruksjon dominert, mens på Sunnmøre har vestnorsk grindverk dominert.

Stavlinekonstruksjon er en form for stavkonstruksjon der langsgående dragere (*stavline*) først binder sammen stavene øverst. Dette skiller seg fra grindverksbygg, der tverrgående stokker (*bete* eller *tverrline*) er det tilsvarende elementet. I grindverkene blir bygget bundet sammen i lengderetningen med stokk (kalt *raftall*) som ble tredd over stav (også kalt *stolpe*) og bete. Dette førte til at grindbyggene ble reist på tvers (hver grind for seg), mens stavlinebygg ble reist på langs (veggene reist først og hver for seg). I Trøndelag ble en langsgående stokk som var lagt på betene kalt *raftstokk*, mens en langsgående stokk lagt på stavene kaltes *stavline*. På Østlandet har betegnelsen *toppsvill* vært brukt for stokker som binder sammen toppen av stavene. I noen stavlinebygg er det lagt raftstokk over betene i tillegg til stavline som betene hviler på (*dobbel raft*). Det finnes en del stavlinebygg der stavene står på bunnsviller og danner en rammekonstruksjon på samme måte som i stavkirkene.

Det ble trolig bygget gammer med bærende konstruksjon av stavlinetypen, og disse ble kalt nordmannsgammer. Nord for Lofoten var det til omkring 1800 vanlig at bolighus hadde torvdekkede vegger. Saltenstavline er en variant der det brukes staver med skråband (skråstivere) og sperretak eller kombinert sperre-/åstak.

Stavlinehuset ble lenge oversett i historien om norsk byggeskikk, og er kommet i skyggen av lafting og grindverk.

Staver sto normalt med stor avstand, fra knapt 2 meter til 5 meter. Tynnere vertikale stokker med mindre avstand kalles *stendere*, og brukes for å bære liggende bordkledning. (I standard norsk byggemetode siden omkring 1960 består veggene bare av stendere i 60&nbsp;cm avstand, og disse bærer både vekten av taket og er underlag for bordkledning.) For å bære stående bordkledning ble det lagt tynnere liggende stokker utenpå stavene. I stavkirkene er det derimot vanlig med fylte vegger (mellom og ikke utenpå stavene).

## Referanser


## Litteratur
Jon Bojer Godal: Beresystemet i eldre norske hus. 1994

## Eksterne lenker
* Stavlinebygg på 3 minutter
* Stavlinebygg på oalannblog
* Strevar i nordmørsk stavline
Luis de Velasco y Castilla

Don **Luis de Velasco y Castilla y Mendoza**, Conde de Santiago y Marqués de Salinas (født ca. 1534, død 7. september 1617) var sønn av Luis de Velasco y Ruiz de Alarcón. Velasco y Castilla var visekonge av Ny-Spania i 2 perioder og visekonge av Peru i 1 periode.
Den første perioden som visekonge av Ny-Spania varte fra den 27. januar 1590 til den 4. november 1595. Den andre perioden som visekonge av Ny-Spania varte fra den 2. juli 1607 til den 10. juni 1611. I Peru var han visekonge i 8 år fra den 24. juli 1596 til den 18. januar 1604.

## Referanser
Juan de Mendoza y Luna

Don **Juan de Mendoza y Luna**, marqués de Montesclaros (født januar 1571, død 9. oktober 1628) var visekonge av Ny-Spania fra den 27. oktober 1603 til den 2. juli 1607. Senere var han visekonge av Peru fra den 21. desember 1607 til den 18. desember 1615.

## Referanser
Gaspar de Zúñiga y Acevedo

Don **Gaspar de Zúñiga y Acevedo**, 5º Conde de Monterrey (født 1560, død 16. mars 1606) var visekonge av Ny-Spania fra den 5. november 1595 til den 26. oktober 1603. Han var også visekonge av Peru fra den 18. januar 1604 til den 16. mars 1606.
Álvaro Manrique de Zúñiga

Don ** Álvaro Manrique de Zúñiga**, primer marqués de Villamanrique (død 1590) var visekonge av Ny-Spania fra den 17. oktober 1585 til den 26. januar 1590.
Pure Love

**Pure Love** var en norsk duo bestående av Solveig Skjelin og JP Paulsen som i 2003 utga albumet *At Your Feet*. Albumet ble distribuert av Master Music og spilt på amerikansk radio, men salgstallene uteble. Duoen skiftet etterhvert navn til Soapbox.
Bortenfor stillheten

***Bortenfor stillheten*** (originaltittel: *Jenseits der Stille*) er en tysk dramafilm fra 1996 regissert av Caroline Link.

## Handling
Filmens hovedperson «Lara» har døvstumme foreldre, og må oversette for dem når de gjør dagligdagse ting som å gå i banken eller på foreldremøter.

En julaften gir hennes musikkinteresserte tante Clarissa henne en klarinett, og «Lara» begynner å oppdage musikkens verden, som er ukjent for hennes foreldre. Hun blir en dyktig klarinettist, og da hun er 18 ønsker hun å begynne på musikkonservatoriet i Berlin. Dette må hun kombinere med farens avhengighet av henne, og hans sorg etter morens død i en trafikkulykke.

## Priser og nominasjoner
Filmen mottok i 1997 den tyske filmprisen i klassen for beste skuespillerinne og beste musikk. Den ble dessuten nominert til prisen for beste film, beste regissør og beste debutant. Videre mottok filmen den bayerske filmprisen i klassen for beste unge regissør og beste musikk og hovedprisen ved filmfestivalen i Tokyo. I 1998 ble filmen nominert til Oscar for beste utenlandske film.

## Medvirkende

*Sylvie Testud: Lara
* Tatjana Trieb: Lara som barn
* Howie Seago: Martin
* Emmanuelle Laborit: Kai
* Sibylle Canonica: Clarissa
*Matthias Habich: Gregor
* Alexandra Bolz: Marie
* Birge Schade: frøken Mertens
* Hansa Czypionka: Tom
* Doris Schade: Lilli
* Horst Sachtleben: Robert

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hong Jeong-ho

**Hong Jeong-ho** (født 21. mai 1974) er en sørkoreansk håndballspiller. Hun spilte for Bækkelaget SK sammen med Anja Andersen, Sorina Teodorovic, Gitte Madsen, Cecilie Leganger m.f. mot slutten av 1990-årene. Etter det ble hun med Anja Andersen til Danmark for å bygge opp Slagelse DT til verdens beste klubb.

Meritter Sør-Korea:
* OL 1992: Gull
* VM 1995: Gull
* OL 1996: Sølv
* OL 2008: Bronse
* Kåret til beste høyre bakspiller under OL 1996.

Meritter klubb:
* Cupvinnercup-mester med BSK 1998/1999
* Vant den danske pokalturneringen med Slagelse DT 2002
* Seier i EHF-cupen med Slagelse DT 2002/2003
* Vant grunnspillet med Slagelse DT i den danske ligaen 2002/2003

## OL-medaljer
*  1992  Barcelona -  **Gull** i håndball, damer  Sør-Korea 
*  1996  Atlanta -  Sølv i håndball, damer  Sør-Korea 
*  2008  Beijing -  Bronse i håndball, damer  Sør-Korea

## Eksterne lenker
*
Selvstendighetspartiet

**Selvstendighetspartiet** (*danskepartiet*, *prinsepartiet*, *de ilende*) var en uformell gruppering av representanter som utgjorde flertallet i Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Under diskusjoner om Riksforsamlingens mandat og landets statsrettslige stilling viste det seg at forsamlingen delte seg i to løse grupperinger. Disse blir gjerne kalt *selvstendighetspartiet* og *[[unionspartiet]]*.

Det er en del usikkerhet rundt motivene til selvstendighetslinjens talsmenn, men gjennomgående var flertallet innstilt på at landet burde være en selvstendig stat med konstitusjonelt monarki som styreform. De fleste var også innstilt på å velge Christian Frederik som ny norsk konge. At han også var tronarving til Danmark, ville i så fall åpne for en mulig gjenforening med nabolandet. Det var neppe noen som ønsket at en ny union da skulle bli en helstat som Danmark-Norge, og et nytt enevelde var utelukket. Ideen om et styresett basert på folkesuverenitet hadde på dette tidspunkt fått bred tilslutning blant de toneangivende medlemmene. En eventuell forening med Danmark måtte i tilfelle bli en personalunion mellom to likeverdige stater. Et sterkere samlende motiv innenfor selvstendighetspartiet var trolig motviljen mot å bli tvunget inn i en union med Sverige på Kiel-traktatens premisser, uten likeverdighet mellom partene.

Selvstendighetspartiet hadde flertallet i forsamlingen, rundt 80 representanter. Christian Magnus Falsen var gruppens fremste talsmann og uformelle leder. Han hadde med seg Georg Sverdrup, Peter Motzfeldt og Wilhelm Frimann Koren Christie. Deres viktigste felles programpost var å bevare Norge som et selvstendig land. De ønsket også å begrense Riksforsamlingens oppgave til å utarbeides en grunnlov og deretter velge en konge. Når dette var gjort, skulle forsamlingen oppløses.

Partiet samlet flertallet av forsamlingens 37 bønder, og disse stemte omtrent som de mer fremstående representantene fra samme amt. De deltok i liten grad i debattene.

## Referanser
William Scoresby

**William Scoresby** (født 5. oktober 1789, død 21. mars 1857) var en engelsk utforsker, vitenskapsmann og geistlig. 

Hans far, William Scoresby (1760 – 1829), tjente en formue på arktisk hvalfangst. William var med på sin første reise sammen faren da han var 11 år gammel, men fortsatt skolegangen sin etter denne turen, og fram til 1803. 

Etter endt skolegang seilte han sammen faren, og var overstyrmann på hvalfangstskuta *Resolution* da denne nådde 81° 30' N. lat. 25. mai 1806. Dette var i 25 år rekord det nordligste noen hadde seilt på den østlige halvkule. 

På sin reise til Grønland i 1822 kartla han med imponerende nøyaktighet 400 km av Grønlands østkyst, fra 69° 30' til 72° 30', dette var første gang øst-Grønland ble kartlagt på denne måten. 

Både månekrateret *Scoresby* og byen *Scoresbysund* (Ittoqqortoormiit) er oppkalt etter ham.

## Referanser
Unionspartiet

**Unionspartiet** (*vestpartiet*, *svenskepartiet*, *de nølende*) var en uformell gruppering av representanter som utgjorde et mindretall i Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Under diskusjoner om Riksforsamlingens mandat og landets selvstendighet viste det seg at forsamlingen delte seg i to løse grupperinger. Disse blir gjerne kalt *[[selvstendighetspartiet]]* og *unionspartiet*.

Talsmennene for unionspartiet mente at forsamlingen kunne og burde behandle enhver sak, og at den hadde myndighet til dette. De mente også at landet ville være tjent med at de fortsatte dette arbeidet etter at Grunnloven var ferdig. Dette er av mange tolket som at partiet la større vekt på demokratiske prosesser enn motstanderne, men dette beror muligens på en feilslutning.

Unionspartiet, som gjerne av motstanderne ble kalt «svenskepartiet», var i opposisjon, og det hadde om lag 20 representanter. Det ble ledet av grev Johan Caspar Herman Wedel Jarlsberg, Severin Løvenskiold, Nicolai Wergeland, Peder Anker og Jacob Aall.

Selv om grupperingen ble omtalt som «svensksindet»,  var de neppe mer orientert mot Sverige enn selvstendighetspartiet var orientert mot Danmark. Det er hevdet at unionstilhengerne ville ha foretrukket selvstendighet hvis det var mulig å opprettholde den. De mente at Grunnloven måtte tilpasses en løs union med Sverige, siden Norge på det tidspunktet ikke ville være i stand til å eksistere som en helt uavhengig stat, og i hvert fall ikke kunne avvise et svensk militært angrep. I en slik situasjon mente de at Norge ville få bedre kår i en løs union med Sverige, enn ved å bli underlagt Sverige etter et militært angrep.

Partiet hadde sin forankring på Østlandet og i Agder, med en hovedtyngde blant næringsdrivende. Mange fra borgerskapet hadde studert i andre europeiske land og manglet tilknytning til Danmark, noe som var vanlig blant embetsmennene. I tillegg er det hevdet at det var en generell irritasjon over dansk-norsk utenrikspolitikk. Dette hadde rammet utenrikshandelen, særlig med  Storbritannia, og tilhengere av unionspartiet kan ha ment at Sverige var en mer naturlig unionspartner enn Danmark.

## Referanser
Luis de Villanueva y Zapata

Don **Luis de Villanueva y Zapata** var domprost av Audiencia. Han overtok midlertidig vervet som visekonge av Ny-Spania da Don Lorenzo Suárez de Mendoza døde i juni 1583. Villanueva y Zapata var visekonge frem til den 24. september 1584.
Lancia Delta

**Lancia Delta** er flere serier familiebiler fra italienske  Lancia.

Navnet "delta" kommer av delta (bokstav) (δ) i det greske aflabetet, hvorfra Lancia har hentet mange modellnavn.  Den første delta var **Lancia 20/30 HP** (*Tipo 56*) fra 1911 som i 1919 ble omdøpt til Delta.  Den hadde 4-liters rekkefirer på 60 hk og kom i varierte fasonger; se Lancia Epsilon

Den første serien i nyere tid (1978–94) var en femdørs kombi (bil) som ble Årets Bil i Europa i 1980. Den var tegnet av Giorgetto Giugiaro og utviklet delvis sammen med svenske Saab. Bilen ble i Sverige, Norge og Finland solgt i over 6 400 eks. som Saab 600 og hadde 1.3 og 1.5 liters bensinmotorer fra Fiat.  I 1982 kom små endringer og **Delta GT 1600** som kunne kjøres litt raskere.

Delta kom i utallige sportslige utgaver. **Delta HF** fra 1983 hadde 1.6-liters motor med turbo, mens **HF Martini** fra 1984 markerte seiere i rally med Lancia-Martini Rally 037.  "HF" betyr *High Fidelity* og er navnet på en eksklusiv klubb av racinginteresserte Lanciaeiere, etablert i 1960. **Delta S4** fra 1985 hadde kun navnet fra Delta og var ellers en ganske annen bil brukt i racing.  Derimiot fikk man i 1985 **Delta HF turbo** og firehjulsutgaven **Delta HF 4WD** fra 1986, året etter omdøpt til **HF Integrale**.  Etter ansiktsløftning i 1991 tilbød man **Integrale Evoluzione I** med 210 hk og **Evo II** med 215 hk.  **Evo 3** hadde opp under 240 hk. Den ble også levert som cabriolet (1 eks.) til fabrikksjefen Gianni Agnelli, samt av Zagato ombygd til  **Hyena** (25 eks.)

Serie II (1993–99) også kalt *Nuova Delta* var ganske lik. En 1.9 liter diesel kom raskt, og en 3-dørs coupe kalt **HPE** i 1995.

Serie III (2008–14, *Tipo 844*) er en 5-dørs kombi tegnet av Lancias egne designere og ble bygd på Fiats C-plattform med varierte bensin- og dieselmotorer fra Fiat. I Norge ble den importert av Car Group. Fra 2010 også solgt i USA som Chrysler.

Lancia delta.jpg | Serie I
Lancia Delta 1992 (18431154682).jpg | Integrale 16V
Lancia Delta - Museo Nazionale Dell'Automobile - Torino, Italy. (11677305585) (cropped).jpg | Gianni Agnelli sin Evo
Lancia Hyena Zagato (1993) 1Y7A6141.jpg | Zagato Hyena
Lancia Motor Club AGM 2011 DSC 4639 - Flickr - tonylanciabeta (cropped).jpg | Serie II HPE
Lancia_Delta_III_20090620_front.JPG | Serie III
Lancia_Delta_III_20090620_rear.JPG |


## Referanser
Lorenzo Suárez de Mendoza

**Lorenzo Suárez de Mendoza**, cuatro conde de la Coruña (født ca. 1518, død 29. juni 1583) var visekonge av Ny-Spania fra den 4. oktober 1580 til den 29. juni 1583.

## Referanser
Vattenfall Cyclassics 2007

**[[Vattenfall Cyclassics]] 2007** var den 12. utgaven av endagsrittet som ble arrangert i Hamburg-området i Tyskland den 19. august 2007.

I motsetning til øvrige år, der ett brudd vanligvis hadde gått inn, ble 2007-utgaven av rittet avgjort i en massespurt. Alessandro Ballan fra Lampre-Fondital viste seg sterkest i spurten og tok sin andre seier for seseongen, etter seieren i Flandern rundt tidligere i sesongen.

Astana stilte nok en gang ikke til start, etter at laget bestemte seg for å ta en pause ut august etter dopingskandalene i Tour de France.

## Hamburg-Hamburg, 229,1 km

19-08-2007
Renault 9

**Renault 9** er en bilmodell fra den franske bilprodusenten Renault, som ble produsert mellom 1981 og 1988. Den vant tittelen Årets Bil i Europa i 1982, og ble også produsert under navnet Renault Alliance av amerikanske AMC.

I Europa var kun en firedørs sedanvariant tilgjengelig, mens AMC i tillegg produserte en todørs sedan og, fra 1984, en cabrioletutgave. I tillegg var det planer om en stasjonsvognutgave, men denne ble aldri satt i produksjon. Renault 9 var i salg frem til 1988, da den ble erstattet av Renault 19, mens den amerikanske utgaven ble tatt ut av produksjon i 1987, da Chrysler kjøpte AMC.

## Eksterne lenker
* 
* BilNorge: Renault 9
Martín Enríquez de Almanza

Don **Martín Enríquez de Almanza** (ca. 1510–1583) var visekonge av Ny-Spania fra den 5. november 1568 til den 3. oktober 1580.
Enríquez de Almanza var også visekonge av Peru fra den 23. september 1581 og frem til sin død i mars 1583.

## Referanser
Chicago Tribune

***Chicago Tribune*** er en dagsavis i Chicago i Illinois og eid av Tribune Media. Tidligere hadde de ordtaket «World's Greatest Newspaper». Selv om ordtaket ikke brukes lengre er den fortsatt hoveddagsavisen i Chicago-området og i  Midtvesten i USA og er en av de ti største dagsavisene i nasjonen.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
IBM Norge

**IBM Norge** er den norske virksomheten til IBM. Selskapets virksomhetsområder omfatter blant annet analyse av store datamengder, nettskytjenester, samt sosiale og mobile løsninger. IBM var tidligere mest kjent for å levere infrastrukturløsninger og maskinvare. I dag er selskapet også blant de ledende innen leveranse av IKT-tjenester og programvare til offentlige og private sektor. På verdensbasis har selskapet over  ansatte i 170 land. IBM Norge har hovedkvarter på Sundtkvartalet  i Oslo og hadde ved utgangen av 2018 800 ansatte. Administrerende direktør i Norge er Siri Riis Evensen.

## Historie
IBMs første hullkortmaskiner kom til Norge i 1931. Maskinene ble levert av en lokal salgsrepresentant underlagt det nystiftede  nordiske hovedkontoret i Stockholm. Den 29. januar 1935 ble AS Hollerith etablert. Fra 1939 til 1946 het selskapet Watson Norsk, og skiftet deretter navn til IBM Norge. Selskapet leverte hullkortsystemer til NSB, Statens pensjonskasse og Norges Brannkasse som var de eneste institusjonene som hadde hullkortmaskiner. Norge var blant de få landene i verden hvor bedrifter tok i bruk Hollerith-hullkortmaskiner i mellomkrigstiden. Allerede før andre verdenskrig begynte IBM Norge å selge elektriske skrivemaskiner. Den første kom til landet i 1937 og ble levert til NSB.

Under andre verdenskrig ble IBM Norge beordet av nazistene til å levere og innføre hullkortmaskiner til mobilisering av ungdom til tjeneste ved Østfronten. Ifølge boken *IBM and the Holocaust* var IBM aktive deltagere i nazistenes registrering av jøder. IBM Norsk Motstandsgruppene Milorg og Osvald-gruppen gjennomførte parallelt aksjoner for å forsøke å ødelegge arbeidstjenestens sentralarkiv og senere IBMs hullkortanlegg gjennom en sprengingsaksjon 19. mai 1944. Aksjonene skjedde i forståelse mellom IBM Norge, regjeringslojale krefter i politiet, og regjeringen i London.

I etterkrigstiden var hullkortmaskiner, skrivemaskiner, kontormaskiner og stemplingsur viktige produkter. På 1960-tallet begynte IBM opplæring av operatører og programmerere for elektronisk databehandling (EDB). Dette fikk stor utbredelse i større bedrifter og offentlige etater. Fokuset lå på programmeringsspråkene FORTRAN og COBOL.

IBM Norge hadde, med unntak av ett valg, ansvaret for resultatservice til mediene for Stortings-, kommune- og EU-valg i periode 1949 til 2001. Selskapet leverte også IT-systemer til OL på Lillehammer i 1994.

## Ledelse
;Administrerende direktører for IBM Norge
*1935 Jens Aage Tellefsen
*(1940–45) Nils Juell
*1967 Knut Roar Olsen
*1972 Walter Salicath
*1975 Gunnar E. Wille
*1979 Harald Taule
*1981 Eyolf Haug
*1988 Roar Hoel
*1993 Christian Thommesen
*1995 Ole Haaber
*2000 Endre Rangnes
*2003 Morten Thorkildsen
*2013 Arne Norheim
*2019 Hans-Henrik Merckoll
*2024 Siri Riis Evensen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Rotten Tomatoes

**Rotten Tomatoes** er en nettside som setter sammen beskrivelser, informasjoner og anmeldelser av filmer og videospill. Navnet går tilbake til en klisjé fra vaudevilletiden om at publikum kunne finne på å bombardere skuespillerne med råtne tomater (*tomatoes*) dersom de ikke likte forestillingen.

Nettstedet ble opprettet av Senh Duong som et prosjekt på fritiden og lansert den 12. august 1998. Hans målsetting med *Rotten Tomatoes* var «å skape et nettsted hvor folk fikk tilgang til omtaler fra en rekke anmeldere i USA». Medarbeiderne i *Rotten Tomatoes* leter gjennom Internett for å oppdrive så mange anmeldelser og omtaler av nye filmer som mulig, og teller antallet positive og negative anmeldelser.

Et fåtall av filmene når opp til klassifiseringen «Certified Fresh». Disse må ha minst 75 % positive anmeldelser og være basert på minst 40 anmeldelser (inkludert fem toppkritikere). Disse filmene får et eget emblem. Eksempelvis er den Oscar-belønnede filmen *[[Storbyhavnen]]* «Certified Fresh» med nærmere 100 %.

Nettsiden endret design i 2018. Dette var den mest omfattende visuelle endringen siden oppstarten i 1998.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Storsteinsfjell

**Storsteinsfjell** er et fjell i Finnemarka i Lier kommune i Buskerud. Toppen på fjellet ligger 540 meter over havet og har løyper videre til blant andre Skimten og Tverken.

## Referanser
Gary Mills

**Gary Roland Mills** (født 11. november 1961) er en tidligere engelsk fotballspiller. Han er nå manager for den engelske klubben Corby Town FC.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Morten Solem

**Morten Solem** (født 5. august 1980 i Trondheim) er en norsk tidligere skihopper og fotballspiller.

## Skihopp
Solem konkurrerte for Trondhjems Skiklubb, og hans beste plassering i verdenscupen er en syvendeplass fra januar 2004. Han la opp etter 2006/07-sesongen, og var assistenttrener for kombinertlandslaget frem til våren 2010.

## Fotball
Solem har spilt 76 kamper for Idrettslaget Tempo, hvorav 43 av dem endte i seier.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bok (andre betydninger)

**Bok** eller **BOK** kan sikte til:

* Bok, en sammenbinding av flere blad av papir, pergament eller annet egnet materiale
* Bøk, er et løvfellende tre
* 1983 Bok, en asteroide
* E-bok
Clamwin

**ClamWin** er en fri antivirus for Microsoft Windows.

## Egenskaper
* Planlagte virussjekk.
* Automatisk oppdatering.
* Integrering med Windows utforsker
* Innstikk til Outlook for fjerning av virus i E-post.

ClamWin inneholder ikke virusbeskyttelse i sanntid. Det vil si at man må manuelt søke etter virus for å holde systemet fritt for virus og spionprogrammvare. Sanntids virusbeskyttelse er imidlertid planlagt i neste version
ClamWin er en basert på Clam antivirus som er et antivirusverktøy for UNIX designet for viruskontroll av e-post.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Prosjektside hos SourceForge.net
*  ClamWin Portable – kjør ClamWin fra minnepinne
*
Stoke-by-Nayland

**Stoke-by-Nayland** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet Babergh i Suffolk i England. Den ligger ved grensen til Essex, i området som kalles «Constable Country». Landsbyen har mange små hus bygget i bindingsverk, og omgitt av et stort rekreasjonsområde. Ved folketellingen i 2001 hadde sognet og landsbyen en befolkning på 703 innbyggere, noe som dalte til 683 ved den tilsvarende folketellingen i 2011.

## Historie
Navnet *Stoke* betyr «liten landsby» og er et av de vanligste stedsnavnene i England. For å skille den fra andre steder med samme navn la man til det andre navneleddet, «ved Nayland», en referanse til en noe større landsby bare to-tre km unna. 

Sognekirken er viet til jomfru Maria, og har ikke blitt mye endret siden ble bygget om på 1400-tallet, men ble renovert i 1865.

En gang var det stedet for angelsaksisk kloster her, grunnlag av jarl Alfgar (død 948) på den tiden da Edmund var konge av England.

Flere kjente personer kommer fra eller har hatt bolig i landsbyen, blant annet Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk som hadde ett av sine hjem her.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Stoke-by-Nayland Parish Council
* Et besøk til sognekirken St Mary's
Dedham Vale

**Dedham Vale** er et beskyttet naturområde i England med status som *[[Area of Outstanding Natural Beauty]]*. Det ligger langs grensen mellom Essex og Suffolk, og er definert som området ved elven Stour mellom Manningtree og Bures. Området inkluderer også landsbyen Dedham i Essex. 

Dalen utgjør en del av det såkalte «Constable Country», kjent fra malerier av John Constable. Et av hans mest kjente verker er *Dedham Vale* fra 1802, som henger i Victoria and Albert Museum i London.

## Eksterne lenker
*
Griqualand West

**Griqualand West** er et område sentralt i Sør-Afrika med et areal på 40 000 km² som nå er del av provinsen Northern Cape som var bebodd av griquaene. Det ble proklamert som britisk koloni i 1873 med sin hovedstad i Kimberley. I 1880 ble det annektert av Kappkolonien. Da Unionen Sør-Afrika ble opprettet i 1910, ble Griqualand West del av Kapp-provinsen.

Oranjefristaten etablerte en midlertid regjering over diamantfeltene, men denne administrasjonen var hverken tilfredsstillende for Oranjefristaten eller diamantgraverne. På dette tidspunktet tilbød Nicolaas Waterboer, lederen for griquaene, å plassere territoriet under dronning Victorias administrasjon. Dette tilbudet ble akseptert, og den 27. oktober 1871 ble distriktet sammen med tilgrensende territorier som Transvaal hadde gjort krav på, erklært britisk territorium under navnet Griqualand West.

Waterboers rett var basert på en avtale som ble inngått av hans far med britene i 1834 og på forskjellige ordninger med Kok–høvdingene. Oranjefristaten baserte sitt krav på sitt kjøp fra Adam Koks suverene rettigheter og på lang okkupasjon. Forskjellen mellom privat eiendom og herredømme ble misforstått eller ignorert. Waterboer utøvde ingen autoritet i det omstridte distriktet, og dette ble innrømmet. Deler av Oranjefristatens volksraad ønsket å gå til krig mot Storbritannia da den britiske anneksjonen fant sted, men rådgiverne til president Johannes Brand fikk sin vilje. Men Oranjefristaten oppgav ikke sitt krav. Saken skapte irritasjon mellom partene frem til juli 1876. Den ble da gjort opp av Henry Herbert som på den tiden var statssekretær for koloniene. Han betalte Fristaten «full oppreisning i alle krav som det regner med å ha i Griqualand West».

Herbert nektet å høre på forslaget fra president Brand om at territoriet skulle oppgis av Storbritannia. Det er sikkert at diamantfeltene var middelet som Oranjefristaten lette etter for å opprette velstand og kreditt for landet.
Benny Feilhaber

**Benny Feilhaber** (født 19. januar 1985 i Rio de Janeiro, Brasil) er en amerikansk landslagsspiller i fotball som har spilt for en tysk og en engelsk klubb. Han spiller nå for Sporting Kansas City.

Feilhaber har scoret 2 mål på 12 landskamper for .

## Biografi
### Klubblag
Benny Feilhaber skrev under for Hamburger SV i juli 2005. I 2005/06-sesongen spilte han ingen kamper for HSV, men for reservelaget til klubben ble det 30 kamper og 2 mål i denne sesongen. Han debuterte for Hamburger SV i ligasammenheng den 12. oktober 2006 da han kom inn som innbytter i en kamp mot Schalke 04. Hans første kamp fra start kom 22. oktober 2006 da HSV slo Bayer Leverkusen 2-1, og totalt ble det 9 ligakamper for klubben fra Hamburg i 2006/07-sesongen. I tillegg ble det 2 kamper i Mesterligaen der hans debut i denne turneringen kom mot Porto den 1. november 2006. Feilhaber spilte hele denne kampen, mens han i en kamp mot Arsenal den 21. november 2006 ble byttet inn foran 2. omgang.

Den 14. august 2007 skrev Feilhaber under på en 3-årskontrakt med den engelske klubben Derby County som betalte HSV £ 1 000 000 i overgangssum.

### Landslag
Benny Feilhaber debuterte på USAs landslag 25. mars 2007 i en vennskapskamp mot . USA vant kampen 3-1, og Feilhaber startet og spilte hele kampen. Hans neste landskamp kom 28. mars 2007 da USA spilte 0-0 mot  i en vennskapskamp. Han startet også denne kampen, men i det 59. spilleminutt ble han byttet ut. Den 2. juni 2007 fikk han bokført sin tredje landskamp da  var motstander i en vennskapskamp. USA vant kampen 4-1, og i det 28. spilleminutt scoret han sitt første landslagsmål for USA. Feilhaber, som startet kampen for USA, hadde også en målgivende pasning i det 75. minutt før han ble byttet ut i det 80. minutt.

## Karriere som spiller
### Klubblag

### Landslagskarriere for USA

**Fotnote**
* 1 USA sitt resultat er nevnt først.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Vri-åtter

**Vri-åtter**, også kalt **Olsen**, er et spill for 2–6 spillere med en vanlig kortstokk.

## Oppsett
Det deles ut fem–åtte kort til hver spiller. De gjenstående kortene ligger i en bunke midt på spilleområdet med baksiden opp. Hensikten er å bli kvitt samtlige kort ved å følge farve eller verdi på øverste kort i bunken eller å skifte til en annen farve («vri») ved hjelp av en åtter eller et kort med samme verdi som ligger øverst i bunken. Man kan vri med en åtter også når det ligger en åtter øverst i bunken fra før. Det er lov og legge på to av de samme kortene for eksempel to konger når man spiller med åtte kort ikke fem.

## Navnevarianter
### Olsen
Dette kortspillet er også kjent under andre navn, deriblant *Olsen*. Den eneste forskjellen i reglene er at man i stedet for å si «ett kort igjen», sier noe annet, f.eks. «Olsen», når man har ett kort igjen. Resten av spillet er identisk.
### Svenskevri
Kortspillet er også kjent under navnet **Svenskevri** med kun mindre justeringer i reglene. Hvis en spiller legger på et ess, må alle andre spillere trekke et kort hver.

## Referanser


## Se også
*Uno
Carla Fracci

**Carolina Carla Fracci** (født 20. august 1936 i Milano, død 27. mai 2021 samme sted) var en italiensk ballettdanser og ballettsjef.

Hun studerte ved La Scala ballettskole fra hun var ni til hun var atten år gammel, og ble uteksaminert i 1954. Deretter ble hun medlem av La Scalas ballettkompani. Hun ble forfremmet til solodanser i 1956, bare tyve år gammel, og ble prima ballerina i 1958. Hun danset også med en rekke andre kompanier, og var førstedanser ved American Ballet Theatre fra 1967. Fracci hadde sine største suksesser i ballerinaroller fra det romantiske repertoaret, og er ofte blitt sammenliknet med Marie Taglioni (1804–1884).

Carla Fracci var gift med regissøren Beppe Menegatti, som satte opp en rekke balletter med og for henne (i samarbeid med koreografen Loris Gai) med blant annet *Måken* (etter Tsjechov 1968, Machbeth i  1969, *Steinblomsten* i 1973.

Hun danset tittelrollen i American Ballet Theater's filmproduksjon *[[Giselle]]* (1969) og Karsavina i filmen *Nijinskij* i 1980. Hennes TV-film *Serata con Carla Fracci* vant Gullrosen i Montreaux i 1973. Hun er også kjent fra TV-serien *Prima ballerina* om ballettens historie, som Peter Ustinov var programleder for. Hun fikk Leopardo d'oro i 1959, *Dance Magazine*s pris 1968.

## Referanser


## Kilder
* *The Concise Oxford Dictionary of Ballet* (Oxford Paperback Reference) by Horst Koegler  – Paperback – 14. oktober 1982.

## Eksterne lenker
* 
* 
*