open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Blanche Bingley

**Blanche Bingley Hillyard** (født 3. november 1863 i Greenford, Middlesex, England død 6. august 1946) var en britisk, kvinnelig tennisspiller.

Hillyard (frem til 1888 frk. Bingley) vant singletittelen for damer i Grand Slam-turneringen Wimbledon seks ganger, og hun var i ytterligere sju finaler. Tretten singlefinaler i Wimbledon er fremdeles rekord. Miss Bingley vant sin første tittel i 1886 da hun i finalen beseiret Maud Watson som hadde vunnet tittelen to ganger. Året før hadde hun tapt mot just Maud Watson i finalen og i 1984, i den første damesingleturneringen i Wimbledon tapte hun også mot Watson, men da i semifinale.

Miss Bingley møtte som tittelforsvarer i 1887, den 15-årige Lottie Dod, i Wimbledons Challenge Round, i en turnering med kun seks damer i singleturneringen. Dod som hadde gått i lære hos brødrene William Renshaw og Ernest Renshaw og tilegnet seg en moderne spilleteknikk med serve og smash over hodet og angrepsspill fremme ved nettet. Bingley var sjanseløs og tapte finalen med 2-6, 0-6.  I finalen året etter møttes de igjen i Wimbledon-finalen, Dod vant denne gangen også. De møttes i ytterligere tre finaler i Wimbledon, 1891, 1892 og 1893 med samme vinner; Charlotte Dod. Hun lyktes aldri å vinne over Dod. 

Men Blanche Hillyard vant tross det singletittelen i Wimbledon flere ganger, i 1889 mot Lena Rice, 1894 mot Edith Austin og i årene 1897, 1899 og 1900 mot Charlotte Sterry (født Cooper). Hun deltok i hele 24 Wimbledonmesterskap og siste gangen, i 1912, da hun var 48 år nådde hun semifinalen.

Hun vant også singletittelen i Irish Open i årene 1888, 1894 og 1897. Det tyske mesterskapet vant hun to ganger, i 1897 og 1900.

## Grand Slam-titler
*  **[[Wimbledon (tennis)|Wimbledon]]:**
** Single damer – 1886 (hun beseiret Maud Watson i finalen)
** Single damer – 1889 (hun beseiret Lena Rice i finalen) 
** Single damer – 1894 (hun beseiret Edith Austin i finalen)
** Single damer – 1897 (hun beseiret Charlotte Sterry i finalen)
** Single damer – 1899 (hun beseiret Charlotte Sterry i finalen)
** Double damer – 1899
** Single damer – 1900 (hun beseiret Charlotte Sterry i finalen)
** Double damer – 1906

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Arnljot Strømme Svendsen

**Ole Arnljot Strømme Svendsen** (1921–2022) var en norsk økonom og professor ved Norges Handelshøyskole (NHH).

Strømme Svendsen var utdannet cand. oecon. fra Universitetet i Oslo og var med å stifte Instituttet for samfunnsøkonomi ved Norges Handelshøyskole (NHH) i 1951. Han var også med på oppstarten av Skipsfartsøkonomisk institutt (nå Senter for internasjonal økonomi og skipsfart) ved samme høyskole i 1958. Han ble professor ved NHH i 1966, har vært gjesteforeleser ved en rekke universiteter i inn- og utland og har utgitt 50 bøker og avhandlinger. I en periode var Svendsen også prorektor ved Norges handelshøyskole.

Han hadde flere offentlige verv, blant annet som styreleder for Den Nationale Scene 1960-1992, Norsk Teater- og Orkesterforening 1970-1992 og i Raftostiftelsen 1989-2000. Han har også vært medlem av Rikslønnsnemnda og var også leder av Bergen Høyre. Han var ærespresident i International Association of Maritime Economists.

Strømme Svendsen ble i 1973 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han har også mottatt Heddaprisen (1992). 

Han mottok flere internasjonale ærespriser blant annet Christoforo Colombo-prisen i Genova (1985) og Onassis-ærespris (2012) for sitt virke innen maritim økonomisk forskning.

## Utgivelser
* Frihavn og økonomisk ekspansjon. Innstilling om frihavn i Kristiansand (sm.m. O. Malterud), Kristiansand 1946
* Norsk industrihistorie, Oslo/Bergen 1955
* Sjøtransport og skipsfartsøkonomikk, 3 bd., Bergen 1956–57
* Økonomisk-historiske studier i stålindustri og i en vestlandsk industri-innovasjon, Bergen 1961
* Industriens historie i Norge (sm.m. G. Christie Wasberg), 1969
* Kulturtidsskrift-utredningen 1972 (sm.m. B. Asbjørnsen), 1973
* red. Norsk industri og fremtiden, 1972
* Union 1873–1973. En norsk treforedlingsbedrifts liv og eksistenskamp, 1973
* Norges Handelshøyskole femti år (sm.m. O. H. Jensen), Bergen 1986
* Spill, Rolf'en, spill! Beretningene om Rolf Berntzens liv og levnet (red. sm.m. A. H. Madsen), Bergen 1988
* Kulturøkonomi, Stavanger 1994
* Vebjørn Tandberg, triumf og tragedie (sm.m. H. Dahl), 1995
* Frihet fra lenker. Arbeid for menneskets rettigheter. Professor Thorolf Raftos stiftelse 1986–1996, Bergen 1996
* Holberg i Bergen – da byen gjenerobret ham. Holbergklubben i Bergen 1908–1935, Bergen 1996
* Lothar Lindtner, kunstner og karakter (sm.m. A. H. Madsen), Bergen 1997
* Hilmar Reksten. Stridbar, raus, elsket – mann av det 20. århundre, Bergen 1999
* Teater i 25 år - Den Nationale Scene 1976-2001, Bergen 2007

## Referanser
WH Smith

**WH Smith** er en britisk aviskioskkjede med hovedkvarter i Swindon. Den har ca. 750 utsalg i Storbritannia, hvorav ca. 200 på jernbanestasjoner og flyplasser.

Vareutvalget spenner over gruppene bøker, tidsskrifter, aviser, papirvarer, underholdningsprodukter og kioskvarer. Selskapet har ca.  ansatte.

## Historie
Virksomheten ble grunnlagt av Anna og Henry Walton Smith i London i 1792, og har gjennom det meste av sin historie vært drevet som et familieforetak. I 1848 åpna firmaet sin første aviskiosk på Euston stasjon, og framover mot første verdenskrig spredte det seg utover landet i takt med jernbaneutbygginga. W H Smith ble også en ledende landsomfattende distributør av aviser – distribusjonsavdelinga er siden solgt ut av selskapet. Direkte etterkommere av grunnleggerne hadde kontroll med selskapet til etter andre verdenskrig, sjette generasjon Smith gikk av som styreformann i 1972, og det siste medlem av familien forlot selskapet i 1996.

Utover på 1970- og 80-tallet ekspanderte selskapet stort i nærliggende bransjer – først og fremst ved kjøp av andre selskaper. Det åpna også butikker i Canada, USA, Australia, New Zealand, Hongkong og Frankrike. En krise omkring århundreskiftet tvang selskapet til å selge ut en del. Utenom Storbritannia har W H Smith i dag bare en bokhandel for engelskspråklig litteratur i Paris.

W H Smith er ellers kjent for å ha oppfunnet ISBN-systemet for identifikasjon av bøker, som i dag er anerkjent som ISO-standard for bøker

## Referanser


## Eksterne lenker
* W H Smith
* Kundeportal
Fylkesvei 3778

**Fylkesvei 3778** går mellom Storestraum, Bygland og Krossen, Evje og Hornnes.

Frem til 2019 hadde veien betegnelsen fylkesvei 304 (Aust-Agder).

## Kommuner og knutepunkter

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
*
Alt for Rognan

***Alt for Rognan*** var en realityserie som ble sendt på TV 2 høsten 2006. De hadde Tom Sterri som prosjektleder fra tv2, med noen millioner i prosjektet *Alt for Rognan*. Serien ble kåret til beste reality under Gullruten 2007.

Programmet gikk ut på at 10 helt vanlige menn fra strandstedet Rognan i Saltdal kommune, Nordland skulle sette opp en revy på Chat Noir. Dette oppdraget skulle de gjennomføre på bare noen få måneder. Revyen hadde premiere 16. november 2006. Kort tid etter hadde kompaniet solgt  billetter, og tjent sin første million. 

Siste forestilling på Chat Noir ble spilt 24. mars 2007, og deretter var Rognankompaniet på norgesturné med revyen. Sommeren 2007 opptrådte kompaniet på hjemstedet Rognan med sin nye revy «Sirkus Rognan». Denne revyen ble senere også satt opp i Tønsberg. 

Høsten 2007 dro Rognankompaniet på ny norgesturné, med nok en forestilling på Chat Noir den 24. november.

Tilsammen spilte «Alt for Rognan» 289 forestillinger, og rundt  mennesker så forestillingen.

## Rognankompaniets medlemmer
* Trond Bakke (født 1959), arbeidsledig (tidligere platearbeider)
* Knut Harald Hansen (født 1947), vaktmester
* Håvard Jansen (født 1974), sykepleier
* Lars Erik Jansen (født 1965), elektriker
* Paul Gunnar Jansen (født 1972), kulturarbeider
* Steinar Johansen (født 1989), 
* Lars Kristian Kristoffersen (født 1988), skoleelev
* Frank Nilsen (født 1970), bussjåfør

Kompaniets tiende medlem, hotellportieren Thor Arne Ramstad (født 1948), måtte trekke seg fra prosjektet av helsemessige årsaker. Geir Testad (født 1973) valgte å trekke seg fra kompaniet i februar 2007 for å tilbringe mer tid med familien.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Alt for Rognan fanklubb
* Avisa Nordland
* Saltenposten
Lottie Dod

**Charlotte «Lottie» Dod** (født 24. september 1871 i Bebington, Cheshire død 27. juni 1960) var en britisk, kvinnelig tennis- og golfspiller.

Lottie Dod vant sin første singeltiltel i Grand Slam-turneringen i Wimbledon i tennis i 1887, da kun 15 år og 10 måneder gammel. Hun er dermed den yngste vinneren i turneringens historie. Hun vant ytterligere fire singletitler i Wimbledon.

Hun gjorde seg bemerket da hun allerede som 14-åring beseiret den dobbelte Wimbledon-vinneren Maud Watson i en turnering i Bath. Det var Watsons første tap på 55 kamper. Hun hadde året før, som 13-åring, møtt Watson i en mindre turnering, og nesten klart å vinne over henne. Dod vant alle sine fem Wimbledon-finaler mot samme motstander; Blanche Bingley Hillyard. Finalen («Challenge Round») i 1887 vant Dod med 6-2, 6-0 over tittelforsvareren Hillyard. Hillyard lyktes aldri å vinne over Dod og selv om hun kom til å vinne Wimbledon fem ganger, lyktes hun på disse fem finalene kun å vinne ett sett mot Dod.

Lottie Dod møtte *Louise Martin* i Irish Open i 1886 og tapte den kampen, det siste tapet på i alt fem tapte kamper i løpet av sin tenniskarriere. Året etter i 1887 vant hun singeltitelen i Irish Open.

Lottie Dod har blitt beskrevet som en stortvokst guttejente som kom fra en rik og sportsinteressert familie. Hun var fremgangsrik i tennis (som hun sluttet med i en alder av 21), golf hun ble britisk mester i 1904. Hun spilte også *field hockey* på landslagsnivå og var med på Englands lag i årene 1889&ndash;90. Hun var også dyktig i bueskyting, hun vant en olympisk sølv-medalaje i OL 1908 i London. Hun konkurrerte også på skøyter.

Dod lærte seg å spille tennis selv med hjelp av sin åtte år eldre søster *Annie* og sine to brødre ''Willy'' og *Tony*. Hennes teknikk ble videreutviklet under ledelse av de to brødrene Ernest Renshaw og William Renshaw som var to av 1880-tallets dominerende tennisspillere. Hennes spill var annerledes og mer effektivt enn de andre kvinnelige spillerne på den tiden. Blant annet hennes serve og smash ble slått over hodet og hennes nettspill var mer aggressivt. I forbindelse med seieren i Wimbledon i 1887 ble det påstått av en av hennes motstander at Dod hadde en fordel av sin unge alder, hun fikk lov å spille med korte ermer og halvlangt skjørt. Hennes klær gjorde at hun fikk en større bevegelsefrihet enn de eldre spillerne som var nødt til å spille i lange ermer, korsett og lange skjørt.

Lottie Dod var hele livet interessert i tennis og hun besøkte Wimbledonmesterskapet hvert år. Det fortelles at hun døde, 88 år gammal, lyttende på en radiosendning fra Wimbledon.

I 1983 ble Lottie Dod tatt op i International Tennis Hall of Fame.

## OL-medaljer
* 1908  London -  Sølv i bueskyting

## Grand Slam-titler
*  **[[Wimbledon (tennis)|Wimbledon]]:**
** Singel damer 1887, 1888, 1891, 1892, 1893 (hun beseitret Blanche Bingley Hillyard i finalen i alle fem finalene)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tom Armstrong

**Tom Armstrong** (født 1898 i Preston i England, død 1967) var en engelsk fotballspiller som spilte for Preston North End og Liverpool FC på 1910-tallet og 1920-tallet.

For Liverpool fikk han bare én kamp, det var mot Sheffield Wednesday 13. mars 1920, dagen etter at han signerte for klubben. Kampen endte 2&ndash;2.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Profilen på Lfchistory.net
MKM Stadium

**MKM Stadium**, tidligere **Kingston Communications Stadium**, **KC Stadium** og **KCOM Stadium**, er et kombinert fotball- og rugbystadion i Hull, East Riding of Yorkshire, England og er hjemmebane til fotballklubben Hull City AFC og rygbyklubben Hull FC. Stadionet, som ble åpnet den 18. desember 2002, har en kapasitet på 24&nbsp;400 sitteplasser fordelt på fire tribuneseksjoner som heter *North Stand*, *East End*, West Stand* og South Stand*. Det er også tatt høyde for å utvide kapasiteten på Kingston Communications Stadium til 35&nbsp;000 sitteplasser finansiert av et eventuelt hotell- og kasinokompleks i nærheten. 

Stadionnavnet kommer som følge av sponsing fra selskapet KCOM, og det har også blitt arrangert konserter der med artister som Elton John, Bryan Adams og R.E.M.. 

## Eksterne lenker
* Informasjon og bilder av stadionet hos kcomstadium.com/
* Internet Football Grounds Guide – Kingston Communications Stadium, Hull City AFC
Shariputra

**Shariputra** (sanskrit; devanāgarī: शारिपुत्र, pāḷi: *Sariputta*, tibetansk: ཤཱ་རིའི་བུ་, wylie: *shA ri'i bu*) eller «Sharis sønn», var en av to hovedelever av Shakyamuni Buddha. Shariputra virket som Buddhas høyre hånd og er ved siden av Maudgalyayana, som var kjent for sine mirakelevner (siddhi), den viseste av alle Buddhas disipler. Shariputra fikk allerede mens hans levde tittelen *Dhammasenapati* (pali for «lærens feltherre») for sitt arbeid med å utbre læren. Etter overlevering oppnådde Shariputra fullkommenhet (nirvana) under en forelesning av Buddha.

I Tibet virket disse som inkarnasjoner av Shariputra:
*Kheychung Lotsawa (8./9.århundre), en av Padmasambhāvas elever
*Dudjom Lingpa, en tertøn fra det 18. århundre
*Dudjom Rinpoche, det første formelle overhodet i Nyingma-skolen
*Chhimed Rigdzin Rinpoche en linjeholder i Byangter- og Khordong-linjen
*Ontul Rinpoche, en Drikung–Kagyu-lama.

I tillegg er Hungkara, en av «Indias visdomsholdere», i tibetansk buddhisme regnet som en inkarnasjon av Shariputra.

## Eksterne lenker
*
Green Party (historisk britisk parti)

**Green Party** var et grønt politisk parti i Storbritannia. Det har blitt etterfulgt av tre politiske partier:
* Green Party of England and Wales
* Green Party in Northern Ireland
* Scottish Green Party

Green Party ble opprinnelig dannet som **PEOPLE**, eller **Ecology Party**, i Coventry i 1973, med den første utgaven av *Manifesto for a Sustainable Society* som partiets programerklæring om filosofi og politikk. Dokumentet var inspirert av  *Blueprint for Survival*, publisert av det britiske månedstidsskriftet *The Ecologist*. Partiet forandret siden sitt navn og ble til *the Green Party* på 1980-tallet.

I 1973 inkluderte partiets interesseområder økonomi, sysselsetting, forsvarspolitikk, energi- (drivstoff-)forsyning, markrettigheter, forurensning og sosial trygghet, alt sett fra et økologisk perspektiv. «Nullvekst» (eller stabilitet) innen økonomien var et fremtredende element i partiets filosofiske grunnlag, og det riksdekkende partiet utviklet et pågående og voksende nærvær i valgene til det britiske Underhuset og til Europaparlamentet og stilte tilstrekkelig ofte kandidater til å kvalifisere til valgsendinger i radio og fjernsyn.

Som **Ecology Party**, med Jonathon Porritt som et fremtredende medlem og et valgmanifest kalt *[[The Real Alternative]]*, stilte partiet over 50 kandidater i parlamentsvalget i 1979. Partiet fikk 40&nbsp;000 stemmer og medlemsantallet tidoblet seg, fra om lag 500 til over 5000.

Stadig under navnet *the Ecology Party* stilte partiet deretter over 100 kandidater i 1983-valget og fikk 54&nbsp;000 stemmer.

Partiet var så *the Green Party* i valget i 1987 og fikk 90&nbsp;000 stemmer.

I valget til EU-parlamentet i 1989 fikk *Green Party* 2 millioner stemmer – 15 % av alle avgitte stemmer. På denne tiden var imidlertid valgene til Europaparlamentet i Storbritannia basert på enkeltmannskretser slik at partiet likevel ikke oppnådde representasjon.

På 1990-tallet opprettet både den skotske og den nordirske fløyen av partiet seg som egne enheter. Som en følge av dette er det i dag intet enkeltstående konstituert Green Party for hele landet, men de tre britiske partiene har et nært samarbeid.

## Eksterne lenker
* 
* Green Party of England and Wales
* Scottish Green Party
* Green Party in Northern Ireland
Tapani Niku

**Tapani Niku** (født 1. april 1895, død 6. april 1989) var en finsk langrennsløper som konkurrerte på 1920-tallet.

Han ble nummer to på femmila i Holmenkollen i 1922, etter landsmannen Anton Collin.
 
Han vant bronse på 18&nbsp;km under OL 1924 i Chamonix og fikk 6.-plass på samme distanse under ski-VM 1926.

## OL-medaljer
* 1924  Chamonix -  Bronse i langrenn 18&nbsp;km

## Referanser


## Eksterne lenker
*
SpVgg Greuther Fürth

**Spielvereinigung Greuther Fürth** er en tysk sportsklubb fra byen Fürth. Før 1995 het klubben *SpVgg Fürth*.

## Spillerstall
Oppdatert 31. august 2024.

### Utlånte spillere

## Meritter
* Tysk mester: 1914, 1926, 1929

## Plasseringer

## Referanser


## Eksterne lenker
Offisiell hjemmeside
Dirk I av Holland (greve)

**Dirk I** ble født på slutten av det 9. århundre og døde rundt 923 eller 939. Han var greve av Holland fra rundt 896.

Som grev Gerulfs arving fikk Dirk kontroll over Kennemerland og et område mellom Harmelen – Leiden og Bennebroek i dagens provins Zuid-Holland. Han ga sin støtte til Vest-frankernes konge Karl III av Frankrike da dennes  vasaller gjorde opprør. Som takk for støtten ga Karl III 15. juni 922 kirken i Egmond og alle tilhørende gods til Dirk. Egmond befant seg nord for eiendommene han hadde arvet etter Gerulf, og sluttet seg utmerket til disse. Ikke lenge etter grunnla Dirk et nonnekloster her. 

## Kildeforvirring
Det er ikke umulig at ulike grever kalt Dirk kan ha blitt føyd sammen til Dirk I. Siden man på den tiden aldri snakket om en Dirk I, II eller III, men ganske enkelt «grev Dirk» er ikke dette ulogisk. De første skriftlige kildene som forteller om de første grevene av Holland ble nedtegnet av  Melis Stoke rundt 1290. Han brukte tekster som munkene i abbediet hadde tatt vare på. Siden munkene ikke overtok abbediet etter nonnene før under grev Dirk II, kan man gå ut fra at informasjonen i munkenes dokumenter (som nå er tapt) stammer fra en muntlig overlevering.

Et offisielt dokument som er skrevet av en notar og datert 922/923, angir at Dirk I døde etter å ha styrt grevskapet Holland i 40 år. Dette betyr at han etterfulgte Gerulf i 882, noe som ikke er mulig da det er fastlagt at Gerulf mottok en landeiendom i 889. Gerulf døde antagelig ikke før i 895 eller 896.

## Dirk I<sup>2</sup> (ca. 89? - [[939]])
Det er sikkert at Dirk II døde i 988. Dersom han etterfulgte sin far så tidlig som i 923 betyr det at han styrte grevskapet i 65 år, noe som ikke er trolig. Dette er årsaken til at historikere går ut fra at det må ha vært en Dirk til, «Dirk I2». Ingen kilder bekrefter denne teorien.

Dirk I2 skulle ha vært gift med Gerberga av Hamalantde, og han kan ha deltatt i Lorraines opprør i 939 mot den tyske kong Otto I. Han skal ha falt under slaget ved Andernach i begynnelsen av oktober samme år. 
## Referanser


## Eksterne lenker
* Count Holland and Frisia, Chapter 2. COUNTS OF HOLLAND (900)-1299
Cortis’ organ

**Cortis' organ** inneholder sansecellene i sneglehuset. Disse sansecellene registrerer vibrasjonene som er dannet fra lydbølger.

## Anatomi og fysiologi
Cortis' organ hviler på *basilarmembranen* som grenser til scala tympani. I Cortis' organ finner vi to typer sanseceller:
* De ytre, som er anlagt i tre rekker
* De indre, som ligger i én lang rekke

Sansecellene har ca. 50 hårlignende utvekster hver, som kalles *stereocilier*. Disse er festet i *membrana tectoria*, som er en utvekst som *henger* over stereociliene. Membrana tectorias rolle er å sørge for at sterociliene blir satt i bevegelse når basilarmembranen beveger seg.

Bildet over har en feil, det finnes bare tre ytre rekker med sanseceller og hår.
De indre cellene er hovedsakelig brukt for hørselsfunksjonen. De ytre cellene styrer bevegeligheten av systemet og kan også produsere bevegelser.

Ved bevegelse av stereociliene, åpnes det ionekanaler i sansecellene, som setter i gang en nerveimpuls. Denne følger hørselsnerven inn til hjernen, som gjør at vi kan oppfatte nerveimpulsene som lyder.

## Patologi
Stereociliene kan være defekte av to årsaker:
* arvelig utviklingsdefekt (medfødt døvhet)
* skadet av for kraftig stimulus (erhvervet hørselstap).

Ved skade på grunn av for kraftig lydstimulus over lengre tid har elektronmikroskopi vist at stereociliene kan være fysisk *knekt*.
Byglandsfjord stasjon

**Byglandsfjord stasjon** var endepunktet for Setesdalsbanen som trafikkerte strekningen Grovane – Byglandsfjord inntil banen ble nedlagt i 1962. Stasjonsbygningen er oppført i dragestil og brukes i 2011 som bibliotek. Den er tegnet av arkitekt Paul Due og oppført 1895.

Hele stasjonsområdet er fra 2002 fredet etter paragraf 15 i kulturminneloven for fredning av bygninger, anlegg m.v. fra nyere tid. Fredningen gjelder alle bygningene: Stasjonsbygningens eksteriør og interiør, privetbygning, lokomotivstall, godshus, plattform og lasterampe, dessuten et område rundt stasjonen.

Siste tog til Byglandsfjord stasjon gikk 2. september 1962. Dagen etter startet demonteringen av skinnegangen. Dølene hadde kjempet lenge for å beholde banen, likevel ble det nedleggelse. 400 mennesker var med på den siste togreisen og hendelsen ble omtalt som en gravferd, og flaggene var heist på halv stang. 

Stasjonen er Bygland kommunes tusenårssted.

## Litteratur
* 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Liste over Sør-Trøndelags fylkesmenn

**Liste over fylkesmenn i [[Sør-Trøndelag]] fylke** begynner i 1804, idet Søndre Trondhjems amt ble opprettet ved en kongelig resolusjon av 24. september 1804 som fastslo at Trondhjems amt skulle deles i Nordre og Søndre Trondhjems amt. Amtene skiftet 1. januar 1919 navn til *[[Norges fylker|fylke]]*, og fylket fikk navnet Sør-Trøndelag. Embetet ble avviklet ved utgangen av 2017; i og med at Trøndelag fylke ble opprettet 1. januar 2018.

Fylkesmannen er regjeringens representant i sitt fylke. Han skal bidra til at Stortingets og regjeringens vedtak og retningslinjer blir fulgt opp. Dette skjer for det første ved at fylkesmannen utfører forvaltningsoppgaver på vegne av departementene, og for det andre ved at fylkesmannen overvåker kommunenes virksomhet og er klageinstans for mange typer kommunale vedtak.

## Fylkesmennene

## Noter



## Referanser


## Eksterne lenker
*
St. James’s

**St. James's** er et sentralt område innenfor City of Westminster og utgjør en del av West End i London. Det avgrenses i nord av Piccadilly, i vest av Green Park, i sør av St. James's Park og i øst av Haymarket. På 1600-tallet ble området utviklet som et boområde for det engelske aristokratiet og på 1800-tallet var det fokus på utviklingen av Gentlemen's club, herreklubber. Fra gammelt av var området en del av det verdslige sognet St Martin in the Fields, og mye av dette ble en del av sognet St. James fra 1685 og til 1922. Siden den andre verdenskrig har området hatt en overgang fra et boligområde til et kommersielt område.

## Toponymi
Stedsnavnet St. James er avledet av et sykehus for spedalske som var viet til helgenen sankt James, på norsk apostelen Jakob den yngre (sønn av Alfaios). Stedet for sykehuset er nå dekket av St. James's Palace, et av eldste palasser i England. Området er uformelt kjent som «klubblandet» grunnet den historiske tilstedeværelsen av herreklubber.

## Historie
St. James's var en gang en del av den samme kongelige parken som Green Park og St. James's Park. Karl II gav i 1660 Henry Jermyn, 1. jarl av St Albans, rett til å bygge ut området. Gater ble langt i et rutenett med en sentral plass midt i (St. James's Square), og bebygd med palasser for aristokratiet.

Fram til den andre verdenskrig fortsatte St. James's å være et av Londons mest eksklusive boligområder. Kjente residenser i St. James's er St. James's Palace, Clarence House, Marlborough House, Lancaster House, Spencer House og Schomberg House.

I dag er St. James's hovedsakelig et forretningsstrøk, med noen av Londons (og dermed verdens) høyeste husleier. Her ligger hovedkvarteret til de transnasjonale selskapene BP og Rio Tinto. Strøket har et stort antall dyre kunst- og antikvitetsforretninger, og kjente vinhandlere som Justerini and Brooks og Berry Brothers and Rudd. St. James's er også kjent for sine mange klubber, og ses av og til omtalt som «Clubland». Klubbene i St. James's er møtesteder for Storbritannias absolutte overklasse.

## Kjente gater i St. James's

*St. James's Square, som har beholdt mange av sine opprinnelige bygninger, i dag som kontorer. Det private biblioteket London Library ligger her.
*Jermyn Street, kjent for sine mange skreddere og dyre herreekviperingsbutikker, spesielt skjorter.
*Pall Mall, med et stort antall klubber.
*The Haymarket, tidligere kjent som et strøk for prostituerte. Haymarket har to av Londons eldste teatre, Haymarket Theatre og Her Majesty's Theatre.
*Carlton House Terrace, to store terrasshus mot St. James's Park, tegna av John Nash.
*King Street, med blant annet auksjonshuset Christie's.
*St. James's Street. 
*Nedre del av Regent Street.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Survey of London med en detaljert arkitekturguide til St. James's  
* Gatekart
Bidevindseiler

**Bidevindseiler** er en småmanet som driver i overflaten i varme hav. Den ligner på portugisisk krigsskip, men er mye mindre, som regel ca. 30 mm i diameter. Kroppen er en avlang, blå skive som driver i vannskorpa. På skiva sitter et seil som stikker opp i lufta. Seilet har en vinkel på 45 grader i forhold til skivas lengste akse. I motsetning til seilet på en seilbåt, kan dette seilet ikke justeres etter vinden, så bidevindseileren må ofte seile bidevind. Bidevindseileren eter plankton som den fanger med tentaklene, men den får også næring fra dinoflagellater i kroppen (zooxanthellae). 

Den 18. november 2011 drev en bidevindseiler i land ved Uttakleiv på utsiden av Vestvågøy i Lofoten. Dette er sannsynligvis den første observasjonen av maneten i Norge.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

* Netarts Bay: By the Wind Sailors
* MarLIN: By-the-wind sailor
Matriseskriver

**Matriseskriver** er en type dataskriver; opprinnelig en skriver som bygger opp sine tegn ved hjelp av et punktmønster, i motsetning til en skriver der tegnene overføres til papiret fra et typehjul. I dag produseres ikke typehjulsskrivere lengre, og betegnelsen er blitt synonymt med nåleskriver, selv om også laser-, blekk- og voksskrivere bygger opp sine tegn i et punktmønster, dog mye tettere enn nåleskrivere. Matriseskrivere brukes først og fremst i de stadig færre anvendelsene der det er påkrevd med gjennomslag. Hastigheten varierer fra 50 til 500 tegn per sekund, og antall nåler fra 9 til 24. Farge avsettes ved at det går et fargebånd mellom nålen og papiret.

## Linjeskrivere

Linjeskrivere er en form for matriseskriver som skriver en punktlinje av gangen isteder for enklere matriseskrivere som skriver en bokstav av gangen. De enklere matriseskriverne har et bevegelig hode som utfører skrivningen. En linjeskriver har en skrivelinje som er like bred som arkene som mates igjennom skriveren.

Den enklere matriseskriverne kunne benyttes sammen med arkmater. Linjeskrivere kan kun bruke papir i løpende bane. Arkmatning ville rett og slett ta for lang tid i forhold til skrivetiden på et ark.

Linjeskrivere ble i stor grad erstattet av store laserskrivere som blir matet av papir på rull.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Dot matrix printer in action», *YouTube*
Anthomedusae

* ''Hydra''
* bidevindseiler

**Anthomedusae** er en orden av hydrozoer. Alle arter i denne ordenen har et polyppstadium. Det finnes både kolonidannende og enkeltlevende arter. De deles i underordenen Filifera med 21 familier, og underordenen Capitata med 26 familier. Til den sistnevnte underordenen hører ''Hydra'', som lever i ferskvann, og familien Porpitidae med *Velella* og *Porpita*, som driver i overflaten i varme hav.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Herpes simplex

**Herpes simplex** er viruset som forårsaker sykdommen man vanligvis forbinder med ordet *herpes*. Man skiller mellom infeksjonen i ansiktet, oftest rundt eller i munnen (Herpes labialis) og den genitale formen (Herpes genitalis) som er en seksuelt overførbar infeksjon.

## Etiologi og patogenese
Herpes kan forårsakes av de herpes simplex-virus type 1 og 2 (heretter HHV-1 og 2). Disse virus affiserer fortrinnsvis henholdsvis oralt og genitalt, men begge har mulighet for å infisere begge steder, men er da mindre patogene, og forårsaker m.a.o. mindre utbrudd. Smitte med det ene vil som regel gi noe immunitet mot det andre. Det er likevel en fare for å overføre herpes simplex type 1 (rundt munnen) til underlivet ved oralsex med en partner som er smittet og har et aktivt herpesutbrudd. 
Hovedårsak til genital herpes er, som ved andre seksuelt overførbare sykdommer, ubeskyttet samleie. I sjeldne tilfeller kan Herpes simplex-infeksjon føre til en hjernebetennelse, encefalitt. Andre smittemåter er fra mor til barn ved en fødsel. Ungen kan da få lungebetennelse eller øyeinfeksjon og bli blind. Ved smitte til uterus under graviditeten (intrauterint) kan det oppstå fosterskader. 

Viraene ligger latente i nerveganglier for å kunne reaktiveres ved anledning. Dette legger grunnlaget for residiv (se under symptomer). Residivene kommer gjerne i forbindelse med svekkelse av immunforsvaret (annen sykdom, UV-stråling, aids, etc.)

## Symptomer og forløp
Herpes simplex infeksjoner debuterer med et primærutbrudd ca. 1 uke etter første smitten. Dette utbruddet er som regel det kraftigste, og arter seg i form av dannelse av smertefulle blemmer i huden. Disse sprekker etter hvert for så å danne væskende, kløende og sviende sår.

Etter primærutbruddet er det videre forløpet veldig individuelt. Noen vil være plaget med hyppige residiv, mens andre aldri vil få flere utbrudd. 

## Behandling
Det er vanlig å behandle Herpes simplex-infeksjoner med antivirale salver, som Vectavir, Zovirax eller Antix. Alle fås reseptfritt på apoteket. Ved meget plagsomme utbrudd, f.eks. ved sårdannelse nær øyne, kan det behandles med tabletter. Slike utbrudd bør undersøkes av lege.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Felix (film)

***Felix*** er en norsk stumfilm fra 1921.

Filmen er basert på fortellingen *Keiser Felix* skrevet av Gustav Aagaard, omskrevet til film av Gunnar Nilsen-Vig, som også fotograferte filmen. Rasmus Breistein hadde regien i filmen som var produsert av Kommunenes Filmcentral.

## Handling
Samtidig som høststormene pisker inn over Fagerøy, dør prestefruen Else Margrete og hennes barn i barselsseng. I uværet forliser også et skip utenfor øya, og den eneste overlevende er en tre måneder gammel gutt. Losen Abraham fører barnet til prestegården og den unge presten tar det som en gave fra himmelen for det barnet han har mistet. Gutten blir døpt til Felix og vokser opp sammen med prestens datter Signe. Losens sønn Thorleif er deres beste lekekamerat.

Årene går og barna blir konfirmert. Signe har blitt en skjønnhet og Thorleif er forelsket i henne. Også Felix har følelser for henne, men lever innesluttet i en drømmeverden der Signe er hans prinsesse. Når Signe forteller Thorleif at hun også er begeistret for ham, drar Felix til sjø for å glemme henne. I Antwerpen blir han alvorlig syk og ligger for døden. Han ber sjømannspresten om å skrive et brev til Signe. Felix kommer seg imidlertid og reiser hjem.

I farvannet utenfor Fagerøy blir en dampbåt overrasket av storm. Om bord på båten finnes Thorleif. Felix og losen Abraham drar ut med losbåten for å forsøke og redde dampbåten, men den forliser. Felix kaster seg ned i vannet for å redde Thorleif og holder ham oppe mens Abraham tar dem om bord på losbåten. Felix dør imidlertid av anstrengelsene, mens Thorleif blir ført hjem og blir forent med Signe.

## Rolleliste
* Aagot Børseth –  Signe, prestens datter 
* Julian Strøm –  Felix 
* Edvard Drabløs –  Abraham, losen 
* Lars Tvinde –  Carl Jensinius, Presten 
* Guri Stormoen –  Prestefruen 
* Aasta Nielsen –  Zazako, Felix' søster 
* Nils Hald –  Thorleif, losens sønn 
* Marie Flagstad –  Tante Malla 
* Eugen Skjønberg –  Doktoren 
* Henny Skjønberg –  En tjenestejente

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Christiane Vera Felscherinow

**Vera Christiane Felscherinow** (født 20. mai 1962 i Hamburg; offentlig kjent som «Christiane Vera Felscherinow» eller «**Christiane F.**»)  ble kjent for offentligheten gjennom en serie reportasjer i magasinet *Stern*, samlet i boka *[[Å være ung er for jævlig]]* (ty. *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*) og filmatisert som *[[Christiane F. – Å være ung er for jævlig]].* Da Felscherinow var seks år gammel flyttet familien til drabantbyenn Gropiusstadt i den fattige bydelen Neukölln i Berlin. Faren var alkoholisert og voldelig. Allerede som tolvåring ble hun rusmiddelavhengig, og som fjortenåring var hun heroinist og prostituerte seg på «barnestripen» i Kurfürstenstraße og ved Bahnhof Zoo. Moren oppdaget først to år senere datterens dobbeltliv.

Felscherinow kom i kontakt med en journalist i magasinet Stern da hun i 1978 skulle vitne i en rettssak. Reportasjene ble samlet i boken *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo* (1979; norsk utgave *Å være ung er for jævlig* 1980), som også ble filmatisert i 1981. Filmen har både på tysk og norsk tittelen *[[Christiane F. – Å være ung er for jævlig|Christiane F.]]* Filmen ble regissert av Uli Edel med Nadha Brunckhorst i hovedrollen. David Bowie stod bak musikken i filmen. Boken ble solgt i millionopplag og lå på den tyske bestselgerlisten frem til 1981. Den er oversatt til femten språk og er solgt i mer enn tre millioner eksemplarer.

Felscherinow prøvde å bli punkdronning i Vest-Tyskland og utga et par plater, og hun gav inntrykk av at hun var rusfri. Hun forsøkte seg også som skuespiller.

Fra 1987 til 1993 bodde hun i Hellas, hvor hun reiste fra øy til øy med sin greske kjæreste. Tilbake i Berlin startet Felscherinow med metadonbehandling. Hun fikk en sønn i 1996.

Felscherinow har hatt jevnlige tilbakefall. I 2008 bodde hun i Amsterdam med sønnen og en ny mann. Da misbruket tok overhånd, klarte Felscherinow å komme seg tilbake til Berlin, hvor hun selv overlot sønnen sin til myndighetene.  

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Christiane F. – Å være ung er for jævlig

***Christiane F. – Å være ung er for jævlig*** (originaltittel *Christiane F.&nbsp;– Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*, på norsk «Vi barna fra Bahnhof Zoo») er en tysk dramafilm fra 1981 regissert av Uli Edel. Den er basert på den dokumentariske boka *[[Å være ung er for jævlig]]* (*Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*).

## Handling
Temaet for filmen er det harde livet ved Bahnhof Zoo i Vest-Berlin på slutten av 1970-tallet. Den er en brutal og realistisk fortelling om den unge jenta Christiane F. (Christiane Felscherinow, f. 1962), som bor i den fattige drabantbyen Gropiusstadt i Neukölln. Etter at familien går i oppløsning søker hun tilflukt i et belastet miljø rundt diskoteket «Sound». Der blir hun tilbudt narkotika, og etterhvert blir hun drevet ut i narkotikamisbruk og prostitusjon. Filmen ender med at Christiane leser på forsiden i avisen B.Z. at venninnen «Babsi» (Babette Döge) er død av en overdose som Tysklands da yngste heroinoffer, 14 år gammel.

## Bakgrunn
Filmen er spilt inn på virkelige steder og i stor grad med amatørskuespillere (bare for hovedrolleinnehaveren Natja Brunckhorst, valgt blant 2000 andre unge jenter, ble filmen begynnelsen på en filmkarrière) og er en studie over narkotika- og prostitusjonsmiljøet. Den er svært tro mot boka og den faktiske historia. Perioden filmen finner sted i dekker tiden fra 1974 da Christiane F. som tolvåring kommer i kontakt med narkotika første gang til 1977 da Babsi dør, skjønt i filmen kan det se ut som ting skjer over et kortere tidsrom.

Regissør Uli Edel fikk støtte fra David Bowie, og musikken fra hans Berlin-periode, da han selv ble avvent fra narkotika, spiller en mindre, men betydningsfull rolle i filmen. Den virkelige Christiane F. hadde vært til stede ved en konsert han holdt i Berlin. Disse scenene med David Bowie ble gjenskapt spesielt for filmen. Bowies sang *Heroes*, selv om den ikke opprinnelig er skrevet direkte for filmen, er nært forbundet med dens tematikk.

Biografien *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo* ble skrevet av Stern-journalistene Kai Hermann og Horst Rieck 1977–1978 på bakgrunn av omfattende intervjuer med Christiane F. Opptakene til filmen fant sted fra august til november 1980 og hadde tysk première den 2. april 1981.

Beretningen om Christiane F. skapte offentlig debatt om filmens virkemidler, om den skremte unge jenter til å holde seg borte fra narkotika, eller om den faktisk glamoriserte det samme.

## Medvirkende
* Natja Brunckhorst som Christiane
* Thomas Haustein* som Detlef
* Jens Kuphal som Axel
* Christiane Reichelt* som Babsi
* Daniela Jaeger* som Kessi
* David Bowie som David Bowie
* Reiner Wölk* som Atze
* Jan Georg Effler* som Bernd
* Kerstin Richter* som Stella
* Peggy Bussieck* som Puppi
* Kerstin Malessa* som Tina
* Bernhard Janson* som Milan
* Cathrine Schabeck* som Linda

 = har ikke spilt i noen andre filmer

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Økomuseum

**[[Økomuseum]]** er et museum hvor natur- og kulturhistoriske samlinger fremdeles befinner seg i sine opprinnelige omgivelser . Begrepet ble introdusert av den franske museologen Hugues de Varine i 1971, og skulle vise hvordan mennesket og miljøet påvirker hverandre gjennom tidene. I den franske forståelsen legges det vekt på at «Et økomuseum er et instrument etablert, formet og drevet i fellesskap av en offentlig myndighet og en lokalbefolkning.» John Aage Gjestrum ved Toten Økomuseum var en av aktørene som utviklet økomuseumstanken i Norge.

Økomuseum-tenkningen berører hvordan det enkelte museum organiseres. Man går bort fra konstruerte *tun* på friluftsmuseer, og ønsker å bevare verneverdige anlegg i sin opprinnelige kontekst. Et økomuseum er ikke nødvendigvis et museum tilknyttet en bestemt bygning eller utstilling. Det kan for eksempel dreie seg om natur- og kulturformidling gjennom vandringer eller lokalhistorie formidlet gjennom oppslagstavler.

Begrepet er mye misbrukt og det er fremdeles et kontroversielt tema innen samtidens museologi. Mange museologer har forsøkt å definere økomuseenes egenart. Nyere definisjoner baserer seg mer på *hva de gjør* enn *hva de er*.
## Referanser


## Eksempler fra Skandinavia
* Kystmuseet i Øygarden
* Toten Økomuseum 
* Helgeland Museum
* Eidskog Museum
* Søhøjlandets Økomuseum, Danmark
* Samsø Økomuseum, Danmark
* Ekomuseum Bergslagen, Sverige
The Book of the Damned

***The Book of the Damned*** er en sakprosabok av den amerikanske forfatteren Charles Fort. Den kom ut i 1919. Den handler om uforklarlige fenomener som UFOer, værfenomener, ting som faller fra himmelen, forsvunne personer og mye annet. Den blir sett på som verdens første bok om anomalier. Boka ble  gjenutgitt i 1999 på Prometheus books med ISBN 1-57392-683-3.
Selvaagprisen

**Selvaagprisen** er en pris som utdeles av Selvaag Gruppen. Den er opprettet til minne om Olav Selvaag og ble opprinnelig kalt **Olav Selvaags minnepris**.

Ifølge statuttene skal prisen stimulere til nytenkning og idéskapende innsats og konstruktiv kritikk til fremme av samfunnsmessige interesser, samtidig som individets frihet og selvstendighet ivaretas.

Selvaagprisen består av et stipendium på  kroner samt en miniatyr av Solveyg W. Schafferers skulptur *En glad gutt* og et diplom.

Prisen ble opprettet i forbindelse med at Olav Selvaag ville fylt 90 år 17. desember 2002. Medlemmer i priskomitéen har vært konsernsjef Ole Gunnar Selvaag, høyesterettsadvokat Else Bugge Fougner, tidligere LO-leder Yngve Haagensen,  generalsekretær Odd Grann, operasjef Bjørn Simensen, professor Rolf Seljelid, siviløkonom Ingrid Stange og filosof Henrik Syse.

Prisen deles årlig ut på Olav Selvaags fødselsdag 17. desember. Den ble første gang delt ut i 2003.
 
## Tildelinger

**2003: Johan Mathis Turi**

Generalsekretær i verdensforbundet for reindriftsfolk Johan Mathis Turi fra Kautokeino i Finnmark

**2004: Rosemarie Köhn**
Biskop Rosemarie Köhn.

**2005: Dag Swanstrøm**

Administrerende direktør Dag Swanstrøm.

**2006: Tore Sandberg**

Journalist og etterforsker Tore Sandberg

**2007: Frederic Hauge**

Bellona-leder Frederic Hauge.

**2008: Erik Reinert**
Økonomiprofessor Erik S. Reinert

**2009: Ingen utdeling**

**2010: Ingen utdeling**

**2011: Konkurranse om framtidens klimavennlige boliger ble utlyst.**

Ingen enkeltstående vinner ble utpekt, men prisbeløpet ble fordelt på fire deltagere:

:

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Lena Rice

**Lena Rice** (egentlig *Helena Bertha Grace Rice*, født 21. juni 1866 i New Inn i Tipperary i Irland, død 21. juni 1907) var en irsk kvinnelig tennisspiller.

Rice deltok i 1989 for første gang i Wimbledon-turneringen og hun kom til singlefinalen. Hun tapte finalen til Blanche Bingley Hillyard med 6-4, 6-8, 4-6. Året etter, i 1890 vant Rice singletittelen etter å kun ha spilt to kamper. Det var kun fire spillere i damesingle i *[[All Comers Round]]* dette året og Hillyard forsvarte ikke sin tittel i *[[Challenge Round]]* på grunn av at hun var gravid. Rices andre kamp i den innledende *All Comers Round* ble derfor regnet som tittelkamp. Hun møtte britiske May Jack som hun beseiret med 6-4, 6-1 og hun ble dermed den første og hittil eneste kvinnelige spilleren fra Irland som har vunnet singletittelen i Wimbledon. Kampen ble spilt i solskinn med høy sommertemperatur men begge spillerne stilte i datidens påkrevde antrekk, med hatt, korsett og langt skjørt.  

Lena Rice deltok også i Irish Open i årene 1889 og 1890. Det første året ble hun utslått i semifinalen mot Blanche Bingley Hillyard, hun tapte med 5-7, 5-7. Sammen med Hillyard kom de til finalen i double for damer og Rice vant sammen med sin landsmann Willoughby Hamilton mixed doubleturneringen. I 1890 var Rice i singlefinalen denne gang var irske *Louise Martin* motstander, en spillere av få som lyktes å beseire Lottie Dod, datidens dominerende kvinnelige spiller, Rice tapte finalen.

Lena Rice spilte tennis i kun to sesonger (1889 og 1890) og deltok kun i et fåtall turneringer. Etter sesongen 1890 returnerte Rice til sitt foreldrehjem i New Inn for å ta hand om sin syke mor som døde kort tid etterpå. Rice gifte seg aldri og hun døde sannsynlig av tuberkulose på sin 41-årsdag. Hun er gravlagt i sin hjemby.

## Grand Slam-titler
*  **[[Wimbledon (tennis)|Wimbledon]]:**
** Singel damer – 1890 (hun beseiret May Jack med 6-4, 6-1 i finalen)

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Clausenborg skanse

**Clausenborg skanse** ble bygget sommeren 1718 ved Krokstrand på den svenske siden av Iddefjorden ved Hälle etter ordre av Karl XII av Sverige. 

Grenaderbataljonen under oberst Clausen, som var forlagt ved Rellen og holdt vakt i Krokstrand, startet arbeidet med skanseverket som skulle beskytte den svenske flotiljen i grensefjorden.

Skansen ble satt opp med stormpæler og doble palisader med fire barakker hvorav den ene tjente som midlertidig magasinrom for våpen, ammunisjon og forråd. 

Langs fjorden og grensen fra fjorden ble det reist 14 vakttårn. Hvert av disse hadde en besetning på 13 mann og var omringet av en palisade, dessuten kunne man ved angrep forskanse seg på øverste etasje i vakttårnet ved å ta vekk stigen. Clausenborg skanse ble en del av et grenseforsvar som kunne gjøre nytte som fremskutte posisjoner for et angrep på Norge.

Skansen ble nedlagt i 1719.
If—

**«If—»** er et dikt av den britiske forfatteren og poeten Rudyard Kipling. Det ble skrevet i 1895. Diktet uttrykker i en sum viktoriatidens stoiske mannsideal inklusive «The stiff upper lip» som populærkulturen har laget til en typisk britisk dyd. Diktet ble valgt til engelsk favorittdikt i en opinionsmåling av BBC i 1995. Det er også blitt gjenstand for mange parodier.

Diktet er oversatt til en rekke språk, inklusive André Bjerkes gjendiktning på norsk under tittelen «Hvis -». En annen oversettelse verd å merke seg, er den til myanmarisk (språket i Myanmar eller Burma). Denne var ved Nobels fredspris-vinner Aung San Suu Kyi. Diktet *[[Mandalay (dikt)|Mandalay]]* eller på norsk *Den vei til Mandalay* handler om dette landet.

## Responser
«If-» var ifølge forfatterens selvbiografiske verk *Something of Myself* (1937) oversatt til «seven and twenty» språk, og var tilgjengelig i postkortformat til å henge på veggen. Det er hevdet at det er med i flere antologier enn noe annet kjent dikt. Robert Baden-Powell og speiderbevegelsen bidro også til utbredelsen gjennom bevegelsens skrifter.

Ikke alle var like enige. T. S. Eliot hevdet at Kipling med dette bare viste at han var en rimsmed og ingen poet. George Orwell som hadde et noe ambivalent forhold til Kipling på grunn av hans politiske holdning, sammenlignet folk som bare kjente til dette og en del andre tilsvarende dikt, med superpatrioter med ureflekterte holdninger («Colonel Blimp» var en datidens kjent parodisk figur, sammenlignbar med vår Fleksnes eller Stutum).

## Referanser til diktet i film, litteratur og annet
Den trolig mest sette (eller oversette) referansen er hogd inn over hovedinngangen til Wimbledon tennisstadion i London, som også kan skimtes et øyeblikk i en Hitchcock-film. I filmen *[[Apocalypse Now]]* av Francis Ford Coppola blir de tre første linjene lest av Dennis Hopper, etterfulgt av  T.S. Eliots dikt *The Love Song of J. Alfred Prufrock*.

Også i fjernsynsserien *[[The Simpsons]]* forekommer sitater.

Filmen *If....* fra 1968 har ingen entydige referanser til diktet, bortsett fre heltens helt konsekvente måte å holde på sitt på, men handlingen følger nokså nøye deler av handlingen i en ungdomsbok: *Stalky&Co* – av Kipling –  bare omsatt til innspillingstidens turbulente ungdomskultur.

## Norsk tonesetting
Tore Magnus Pettersson har tonesatt André Bjerkes oversettelse («Hvis»)

### Innspilling
Tore Magnus Pettersson, Terje Fjærns orkester. Utgitt på LP-platen  *Drypp* (RCA LSP&nbsp;10381) i 1972.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Den norske oversettelsen av If
*
All Comers Round

**All Comers Round** er en betegnelse på en del av en tennisturnering der alle deltakerne, unntatt regjerende mester, spiller hver omgang. En slags cup-spill der vinneren går videre til neste omgang. Den som vinner cupspillet får møtte tittelforsvareren i *[[Challenge Round]]* som er turneringens finale.

*All Comers Round* ble benyttet i Wibledonmesterskapet 1878–1922, i Amerikanske mesterskapet 1884–1912 og i Davis Cup 1901–72.

## Se også
*Challenge Round
Challenge Round

**Challenge Round** finale eller utfordrerrunde er den runden i en tennisturnering der regjerende mester utfordres av vinneren i den innledende *[[All Comers Round]]*-turneringen.

*Challenge Round* ble introdusert i Wimbledonmesterskapet i 1878. Den første *Challenge Round* ble spilt mellom mesteren i den første Wimbledonturneringen (1877), Spencer Gore og utfordreren Frank Hadow. Hadow vant med 7-5, 6-1, 9-7 og ble dermed den nye mesteren.

*Challenge Round* ble innført i single for damer og i double for herrer i Wimbledon i 1886. I 1922 ble systemet med *Challenge Round* oppgitt i Wimbledon av flere grunner. Fremst gav systemet fordeler til den regjerende mesteren som kun trengte å spille en kamp i turneringen; finalen. Det skjedde også flere ganger at mesteren ikke stilte til finale, da vant utfordreren på walk over og den egentlige finalen var den samme som i *[[All Comers Round]]*.

I de øvrige Grand Slam-turneringene (Australian Open, French Open og US Open) var det kun det amerikanske mesterskapet som benyttet seg av systemet *Challenge Round* i årene 1884&ndash;1912.

*Challenge Round*-systemt ble også praktisert i Davis Cup i årene 1901&ndash;72.
Epleys manøver

**Epleys manøver** kan kurere benign paroksysmal posisjonsvertigo (BPPV). Det er en forlengelse av Dix-Hallpikes test.
## Utførelse
Først gjør man Dix-Hallpikes test:
Man kan utløse et anfall av BPPV ved at man roterer pasientens hode 45 grader mot den syke siden og litt bakover mens han sitter på undersøkelsesbenken. Deretter tippes vedkommende raskt bakover til liggende stilling, med hodet litt under horisontalplanet. Hodet holdes her i 30 sekunder, innen hvilke anfallet melder seg om pasienten har BPPV. Pasienten er i denne stillingen for fortsettelsen med Epleys manøver.

Deretter fortsetter man med følgende:
Etter Dix-Hallpikes test vrir man pasientens hode 90 grader mot den friske siden, og så ytterligere 90 grader (hvilket innebærer at man må rotere hele pasienten). Til slutt reiser man pasienten opp i sittende stilling (med hodet stadig rotert) og lar ham sitte der en liten stund.

Dette må ofte gjentas flere ganger for å gjøre pasienten helt frisk.

## Eksterne lenker
* Tidsskr Nor Lægeforen 2002; 122: 1463-6 ut