open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Eli Kristin Hanssveen

**Eli Kristin Hanssveen** (tidligere **Hagen**; født 1973) er en norsk sanger og sopran. Hun har siden 2007 vært vært fast solist ved Nasjonaloperaen. Høsten 2013 var hun med som en av ti finalister i programmet Stjernekamp på NRK, der hun kom på 4.-plass.

Eli Kristin Hanssveen er oppvokst på Biri i  Gjøvik kommune og begynte tidlig med sang og musikk. Hun hadde bakgrunn som pop- og visesanger før hun begynte med klassisk musikk. Hansveens debutalbum som soloartist, *Som en bekk blir til en elv* kom ut i 1993 og i 1995 kom oppfølgeralbumet, *Slik som du*.

Hanssveen er cand.mag. med sang- og pedagogisk eksamen fra Norges Musikhøgskole. Hun debuterte på Den Norske Opera i 2002 som Valencienne i «Den glade enke». I 2007 ble hun fast ansatt ved Den Norske Opera og har hatt mange ledende roller i oppsetninger som «Barabbas», «Die Flädermaus», «Jorden rundt på 80 dager» og «Hamsun i kjærlighet».

I 2009 mottok hun som første vinner Tom Wilhelmsens Opera og Ballettpris sammen med ballettdanseren Maiko Nishino-Ekeberg.

Høsten 2013 var Eli Kristin Hanssveen en av ti finalister i programmet Stjernekamp på NRK, der hun kom på 4.-plass .

Hun var tidligere gift med Odd Erik Hagen, som var visesanger og journalist i *[[Oppland Arbeiderblad]]*. Etter at han døde giftet hun seg med tømrer Pål Erik Hanssveen.

## Ledende roller på Den Norske Opera
* Zerbinetta i Ariadne auf Naxos
* Violetta i Jorden rundt på 80 dager
* The Silent Woman (concertante)
* Norina i Don Pasquale
* Valencienne i Den Glade Enke
* Magdalene i Barabbas
* Adele i Flaggermusen 
* Nattens dronning i Tryllefløyten
* Musetta i La Bohème

## Diskografi
* Husker du? (med Odd Erik Hagen) (1992)
* Som en bekk blir til en elv (1993)
* Slik som du (1995)
* Kast meg ut (singel) (1995)
* Vals i valparaiso (med Odd Erik Hagen)(1998)
* Sempre Libera (2013)

Medvirker også på disse utgivelsene:

* Transistor med TNT (1999)
* Bensin på bålet med Vazelina Bilopphøggers (2007)
* Ambassadør med Musikkforeningen Suoni, Øyvind Strand (2006)
 
## Utmerkelser
* Tom Wilhelmsens Opera og Ballettpris, sammen med ballettdanseren Maiko Nishino-Ekeberg.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Eli Kristin Hanssveen - Den Norske Opera
*  Portrett: ELI KRISTIN HANSSVEEN
*  Et operatalent - i fri flukt
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Tresteg menn

**Tresteg** for menn var en av fire hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Det var sjuende gangen som tresteg var med på det olymiske programmet. 20 deltakere fra tolv nasjoner deltok i trestegkonkurransen som ble avviklet 12. juli 1924. De seks beste hopperne kvalifiserte seg for finalen. Nick Winter fra Australia ble olympisk mester med et hopp på 15,525 meter som var ny verdensrekord.

## Rekorder

Gjeldende rekorder før lekene i 1924.

I kvalifiseringen satte Luis Brunetto ny olympisk rekord med 15,425 meter og i finalen forbedret Nick Winter den til 15,525 som også var ny verdensrekord.

## Resultater

### Kvalifisering
**Gruppe 1**

**Gruppe 2**

### Finale
Finalen ble gjennomført på samme dag, 12. juli 1924 som kvalifiseringen, utøverne tok med seg resultatet fra kvalifiseringen til finalen.

## Eksterne lenker
* Resultater  på sports-reference.com
Lucy Taxis Shoe Meritt

**Lucy Taxis Shoe Meritt** (født 1906, død 13. april 2003 i Austin, Texas, USA)  var en klassisk arkeolog og forsket på greske arkitektoniske ornamenter og listverk.

## Biografi
Lucy Shoe Meritt studerte først ved Bryn Mawr College og tok en doktorgrad (Ph.D.) i 1935. Hun studerte ved American School of Classical Studies at Athens fra 1929 til 1934. Fra 1937 til 1950 underviste Meritt ved Mount Holyoke College. Hun var to ganger stipendiat ved Det amerikanske akademi i Roma (1937 og 1950). Hun arbeidet ved  de romerske funnstedene Cosa og Serra Orlando (Morgantina) på Sicilia.  Meritt var redaktør for publikasjonene til American School of Classical Studies in Athens fra 1950 inntil 1972. Da ektemannen Benjamin Dean Meritt i 1972 ble utnevnt til professor ved University of Texas at Austin,  flyttet hun til Austin, Texas, og var gjesteforsker ved University of Texas at Austin fra 1973 inntil sin død. Merritt mottok Gullmedalje for fremragende innsats innen arkeologi i 1977 fra Archaeological Institute of America.

## Verk (utvalg)
* *Profiles of Greek Mouldings* (1936).
* *Profiles of Western Greek Mouldings* (1952).
* *Etruscan and Roman Republican Mouldings* (1965).
* of the American School of Classical Studies at Athens, 1939-1980'' (1984)
* *Etruscan and Republican Roman Mouldings* (expanded ed., 2000) with Ingrid Edlund-Berry

## Referanser

## Eksterne lenker
* Lucy Shoe Meritt: An Inventory of her Collection, Including Manuscripts, Original Drawings, Plates, and Photographs, 1929-1970, 1995-1997
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Stavsprang menn

**Stavsprang** for menn var en av fire hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Det var sjuende gangen stavsprang var med på det olympiske programmet. Tjue deltakere fra tretten nasjoner deltok i stavsprangkonkurransen som ble avviklet 9. og 10. juli 1924. Sju hoppere klarte 3,66 meter og kvalifiserte seg for finalen. Lee Barnes fra 1924 ble olympisk mester med et hopp på 3,95 meter, samme resultat som landsmannen Glen Graham.

## Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1924:

## Resultat
Den norske verdensrekordholderen Charles Hoff deltok ikke på grunn av en skadet ankel.

### Kvalifisering
**Gruppe 1**

**Gruppe 2**

### Finale
Finale ble avviklet 10. juli dagen etter kvalifiseringen.
Barnes vant olympisk gull etter omhopping mot Graham og Brooker vant bronsemedaljen etter omhopping over Petersen.

## Eksterne lenker
* Resultater  på sports-reference.com
Louise von Stedingk

**Louise Regine Isabella grevinne von Stedingk** (født **Haxthausen**; 29. januar 1803 i Christiania, død 16. mars 1874 i Stockholm) var en dansk-norsk adelsdame og svensk overhoffmesterinne.

Hun var datter av general Frederik Gottschalck Haxthausen den yngre og Cathrine Oldenburg (1765–1843). I 1825 ble hun gift med den svenske generalløytnant og overkammerherre grev Ludvig Ernst von Stedingk (1794–1875). Hun var overhoffmesterinne hos dronning Desideria.

## Referanser
Jacques-Martin Hotteterre

**Jacques-Martin Hotteterre** *Le Romain* (1674–1763) var en fransk komponist og fløytist.

## Liv
Jacques-Martin Hotteterre ble født inn i en musiker- og instrumentbyggerfamilie som tjente til livets opphold i *Grande Écurie du Roi*, en musikkinstitusjon der musikerne hadde rang av offiserer.

Tilnavnet «Le Romain» fikk Hotterere sannsynligvis fordi han studerte i Roma i flere år og arbeidet i byen hos den første prins Francesco Maria Ruspoli i årene 1698 til 1700. Tilbake i Frankrike fikk han mot en betaling på 3000 Livres – som faren betalte for ham – ansettelse som oboist i *Grande Écurie*. Hotteterre bygde sitt ry på en lang rekke verk for tverrfløyte; fram til hans tid besto det franske repertoaret for dette instrumentet bare av noen få verk av Marin Marais og Michel de La Barre.

I 1728 giftet Jacques-Martin Hotteterre seg med Elisabeth-Geneviève Charpentier, datter av en notar og rådgiver ved hoffet. Formuen hans gjorde det mulig for Hottetere å kutte ned på undervisnings- og musikkaktiviteten. Den eldste sønnen, Jean-Baptiste Hotteterre (1732–1770), etterfulgte faren i postene ved hoffet og datteren Marie-Geneviève giftet seg i 1763 med organisten og komponisten Claude Balbastre.

Hotteterres opus 1 er en viktig kilde for historisk oppføringspraksis og dannet grunnlaget for den kommende populariteten til spill på tverrfløyte.

## Verk i utvalg
* Op. 1 *Principes de la flûte traversière, ou flûte d’Allemagne, de la flûte à bec ou flûte douce et du hautbois, divisez par traictez* (1707)
* Op. 2 *Premier livre de pièces pour la flûte traversière et autres instruments avec la basse* (1708)
* Op. 3 *Sonates en trio pour les flûtes traversières et a bec, violon, hautbois* (1712)
* Op. 4 *Première suite de pièces suite de pièces à deux dessus, sans basse continue. Pour les flûtes-traversières, flûtes à bec, violes* (1712)
* Op. 5 *Deuxième livre de pièces pour la flûte traversière et autres instruments avec la basse* (1715)
* Op. 6 *Deuxième suite de pièces à deux dessus pour les flûtes-traversières, flûtes à bec, violes, etc... avec une basse adjoutée et sans altération des dessus, laquelle on y pourra joindre pour le concert* (1717)
* Op. 7 *L'Art de préluder sur la flûte traversière, sur la flûte à bec, sur le hautbois et autres instruments de dessus* (1719)
* Op. 8 *Troisième suite de pièces à deux dessus* (1722)
* Op. 9 *Concert de Rossignol* (verschollen)
* Op. 10 *Méthode pour la [[Pikkolo-obo|Musette]] contenent des principes, par un receuil d’airs et quelques préludes* (1738)

## Referanser


## Litteratur
* Die Musik in Geschichte und Gegenwart, 1. opplag, bind 6, s. 785
* Die Musik in Geschichte und Gegenwart, 2. opplag, bind B-9
* Gabriele Hilsheimer, *Jacques Hotteterre «le Romain» (1674–1763)* i det tyske fagtidsskriftet for treblåsere, *Tibia* 1/2008, s. 15, årgang 33, bind 17
* Gabriele Hilsheimer, *Jacques Hotteterre le Romains Aufenthalt in Rom 1698–1700* i Tibia 2/2008, s. 106, årgang 33, bind. 17
* Tula Giannini, 1993a *Jacques Hotteterre le Romain and his Father Martin: A Re-examination Based on Recently Found Documents*. Early Music 21, nr. 3 (august): 377–95.

## Eksterne lenker
* 
* 
*
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Diskoskast menn

**Diskos** for menn var en av fire kastøvelser i friidrett i Sommer-OL 1924 i Paris. 32 deltakere fra atten nasjoner deltok i diskoskastkonkurransen som ble avviklet 13. juli 1924. De seks beste fra kvalifiseringen gikk til finalen. Clarence Houser fra USA ble olympisk mester med et kast på 46,155 meter.

## Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1924:

*(*)* uoffisielt

Clarence Houser satte ny olympisk rekord med 46,155 meter i kvalifiseringen.

## Resultat

### Kvalifisering

**Gruppe 1**

**Gruppe 2**

**Gruppe 3**

### Finale
Finalen ble avviklet samme dag som kvalifiseringen, utøverne tok med seg resultatet fra kvalifiseringen. Ingen forbedret resultatet i finalen.

## Eksterne lenker
* Resultater  på sports-reference.com
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Lengdehopp menn

**Lengdehopp** for menn var en av fire hoppøvelser i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Det var sjuende gangen som lengdehopp var med på det olymiske programmet. 34 deltakere fra tjueto nasjoner deltok i lengdhoppkonkurransen som ble avviklet 8. juli 1924. De sju beste fra kvalifiseringen gikk videre til finalen. William DeHart Hubbard fra USA ble olympisk mester med et hopp på 7,445 meter.

## Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1924:

Robert LeGendre, som ikke deltok i lengdehoppkonkurransen satte ny verdendsrekord under femkampen som ble avviklet dagen før konkurransen i lengdehopp:

## Resultat
### Kvalifisering

**Gruppe 1**

**Gruppe 2**

**Gruppe 3**

**Gruppe 4**

### Finale
Finalen ble gjennomført samme dag som kvalifiseringen og utøverne tok med seg resultatet fra kvalifiseringen.

## Eksterne lenker
* Resultater  på sports-reference.com
Charles Allberry

**Charles Robert Cecil Augustine Allberry** (født 9. november 1911 i Sydenham, død 3. april 1943 i Nederweert i Nederland) var en engelsk egyptolog og forsket på språket koptisk. Som en venn av forfatteren C.P. Snow ble Allberry modellen for Roy Calvert i Snows roman, *[[The Light and the Dark]]*.

Allberry studerte ved St Dunstan's College, Catford og Christ's College, Cambridge, og ble stipendiat ved Christ's i 1935.

Allberry oversatte manuskripter innen manikeismen, og er spesielt kjent for å ha oversatt og redigert den første  utgaven av *A Manichean Psalm-Book*, Part II, i 1938. Han utarbeidet også en koptisk ordbok, som ikke var fullført ved hans død. Han var redaktør for *[[Journal of Egyptian Archaeology]]* (fra 1939).

Under andre verdenskrig, sluttet Allberry seg til Royal Air Force og døde i kamp i Nederweert i  Nederland 3. april 1943.

Han var gift med Patricia Katherine Grace Sandbach. De hadde to sønner sammen.

## Kilder
* CA Charles Robert Cecil Augustine Allberry (1911-43), Egyptologist, Faculty of Oriental Studies, University of Cambridge
* Cambridge Universities Libraries Information Bulletin 47, 2000
* Mani and Manichaeism in the BPH, Bibliotheca Philosophica Hermetica, J.R. Ritman Library
* Snow P (2006) C. P. Snow *Christ's College Magazine* 231, 67–9
Sverre Kolltveit

**Sverre Kolltveit** (født 2. oktober 1903 i Strandebarm, død 19. mars 1943 i 
Sachsenhausen i Tyskland) var en norsk advokat, NKP-politiker og motstandsmann.

Kolltveit var på slutten av 1920-tallet aktiv i Mot Dag, og var en nær venn av Viggo Hansteen. Som Mot Dag-medlem deltok han i 1927 også i redigeringen av NKPs sentralorgan *[[Norges Kommunistblad]]*.

Han var blant de intellektuelle som forble i NKP etter bruddet mellom Mot Dag og partiet, og var på 1930-tallet redaktør for NKPs avis *[[Vestkysten (1933–1934)|Vestkysten]]*, et organ spesielt myntet på Vestlandets bonde- og fiskerbefolkning.

Som advokat hadde Kolltveit et bredt kontaktnett, og var i forkant av krigen en viktig mann i NKP i Bergen og en av Peder Furubotns nærmeste medarbeidere. Han hadde også gode kontakter innen DnA, blant annet med formannen i Arbeiderpartiet i Bergen, Nils Langhelle. 
Kolltveit var en sentral mann da Furubotn og NKP innkalte til den såkalte «Vestlandskonferansen» i 
1940.

Det illegale arbeidet under krigen gjorde at Kolltveit var til forhør hos Gestapo hele ni ganger, og han ble arrestert to ganger. Han ble først fengslet i Bergen. Den 10. november 1942 ble han plassert på Grini, før han 19. november ble sendt til Sachsenhausen. Der døde han 19. mars året 
etter. Kolltveit var aktiv nynorskforkjemper og leder av studentmållaget i Oslo i studietiden.

## Referanser
Peter Molyneux

**Peter Douglas Molyneux** (født 5. mai 1959) er en britisk spilldesigner. Han har vært involvert i flere salgssuksesser, som *[[Populous]]*, *[[The Movies]]*, *[[Black & White (videospill)|Black & White]]*, *[[Fable (spill)|Fable 1]]*, *[[Fable II|2]]* og *[[Fable III|3]]* og *[[Dungeon Keeper]]*. Molyneux er grunnlegger av spillutviklerselskapet Lionhead Studios. Det gode ryktet han hadde opparbeidet seg som spilldesigner ble utsatt for kritikk etter utgivelsen av *Fable,* fordi spillet ikke leverte det som hadde blitt lovet før lanseringen. Dette førte til at han i etterkant gikk ut med en offentlig beklagelse til fansen. Molyneux utga siden spillene *[[Godus]]* (2014) , en åndelig oppfølger til *Populous,* *Godus Wars* (2016) og *The Trail: Frontier Challenge* (2017).

Molyneux er offiser (OBE) av Order of the British Empire.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Namdalen fogderi

**Namdalen fogderi** *(Numedalens Fogderie)* var et fogderi i Nordre Trondhjems amt. Det grenset til Søndre Helgelands fogderi i nord, og til Fosen fogderi og Inderøen fogderi i sør. Fogderiets geografiske utbredelse tilsvarer i hovedtrekk det nåværende distriktet Namdalen.

Fra 1917 benevnt *Namdal fogderi*.

I 1910 omfattet fogderiet landkommunene:
* Lierne
* Grong
* Høylandet
* Overhalla
* Vemundvik
* Klinga
* Fosnes
* Flatanger
* Vikna
* Nærøy
* Kolvereid
* Foldereid
* Gravvik
* Leka

## Referanser
Carl Stiehl

**Carl Johann Christian Stiehl** (1826–1911) var en tysk musikkpedagog, musikkviter, dirigent og musikkbibliotekar.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Carl Stiehl var sønn av Johann Diedrich Stiehl som var organist og *Werkmeister* i Lübecks Jakobikirke. Carl Stiehs yngre bror Heinrich ble komponist og musiker. 

Carl Stiehl studerte i Weimar hos Johann Christian Lobe, og fulgte med ham til det som i dag er *[[Hochschule für Musik und Theater Leipzig|Hochschule für Musik und Theater]]* i Leipzig.

### Karriere
Fra 1848 til 1858 var Stiehl organist og sang-/orgellærer i Jever. I 1858 ble han organist i St.-Michaelis-Kirche i Eutin og fra 1860 i tillegg hoffkapellmester ved slottet i Eutin. Han vendte tilbake til Lübeck  i 1877. I hjembyen gav han sangundervisning, ledet byens *Singakademie*  og dirigerte musikkforeningen. Som en bijobb ledet han musikkavdelingen i byens bibliotek. Storhertugen av Oldenburg gav i 1891 Stiehl tittelen *professor* som en påskjønning for hans arbeid med fyrstedømmet Lübecks musikkhistorie. 

Stiehls betydning ligger på det musikkhistoriske området. Han utforsket og beskrev Lübecks musikk- og teaterhistorie, og under en studiereise til Sverige i 1888 oppdaget han Dübensamlingen og forsto den betydningen samlingen har for overleveringen av Dietrich Buxtehudes verk.

## Verk
* *Die Organisten an der St. Marienkirche und die Abendmusiken zu Lübeck.* Leipzig: Breitkopf & Härtel 1886
* *Lübeckisches Tonkünstlerlexikon.* Leipzig: Hesse 1887
* *Musikgeschichte der Stadt Lübeck : nebst einem Anhang: Geschichte der Musik im Fürstenthum Lübeck.* Lübeck: Lübcke & Hartmann 1891
* *Katalog der Musik-Sammlung auf der Stadtbibliothek zu Lübeck.* Lübeck: Borchers 1893
* *Geschichte des Theaters in Lübeck.* Lübeck: Borchers 1902 (Digitalisat)
* (Hrg.) *Dietrich Buxtehudes Instrumentalwerke [Teils.] Sonaten für Violine, Gambe und Cembalo.* Leipzig: Breitkopf & Härtel 1903 (Denkmäler deutscher Tonkunst. Folge 1; 11)

## Litteratur
* Johann Hennings: *Musikgeschichte Lübecks I: Die weltliche Musik.* Kassel und Basel: Bärenreiter 1951, s. 185f
* Wilhelm Stahl: *Musikgeschichte Lübecks. Band II: Geistliche Musik.* Kassel und Basel: Bärenreiter 1952
* Gaynor G. Jones: *Stiehl, Carl [Karl] (Johann Christian)*, i *Grove Dictionary of Music and Musicians* online

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bernhard A. Steen

**Bernhard Ankar Steen** (født 19. desember 1961) er en norsk medieleder. Han grunnla DinSide i 1997 og lanserte tjenesten 15. april 1998. Han var ansvarlig redaktør og administrerende direktør i DinSide til han forlot tjenesten i 2006.

Våren 2000 solgte Steen og hans medinvestorer DinSide til Scandinavia Online, men da dette selskapet ble overtatt av Eniro i 2002, ønsket de ikke DinSide med videre. Våren 2002 startet Steen Katalysator Media, som bestod av de sammenslåtte DinSide, Digi, Propaganda og iMarkedet, sammen med blant annet Telenor og Harald A. Møller. Katalysator Media ble solgt til Aller og omdøpt til Aller Internett i 2004, og Steen -- som var administrerende direktør og ansvarlig redaktør -- forlot selskapet høsten 2006, umiddelbart etter at bindingstiden tok slutt.. Etter dette har han vært sjef i Opplysningen Digitale Medier Opplysningen 1881 og administrerende direktør og ansvarlig redaktør i SBS Discovery Radio Norge.

Bernhard Steen jobbet i TV Norge og Discovery Networks fra 2011 til 2017, her satt han i ledergruppen og hadde hovedansvaret for å bygge Dplay, som i dag er Discovery Networks online-plattform i hele verden. 

Steen har arbeidet i norsk presse siden 1978, og har blant annet vært ansvarlig redaktør i PC World i ni år. Han har også sittet i styret i en rekke større selskaper, og arbeider i dag som teknologidirektør i MyGame, startet av Harald Strømme og Edvard Tveten, i tillegg til at han er investor i selskapet.
Friidrett under Sommer-OL 1924 – Sleggekast menn

**Sleggekast** for menn var en av fire kastøvelser i friidrett under Sommer-OL 1924 i Paris. Femten deltakere fra ti nasjoner deltok i sleggekastkonkurransen som ble avviklet 10. juli 1924. Fred Tootell fra USA ble olympisk mester med et kast på 53,285 meter.

## Rekorder
Gjeldende rekorder før lekene i 1924:

## Resultat
### Kvalifisering

### Finale
Finalen ble avviklet samme dag som kvalifiseringen, utøverne tok med seg resultatet fra kvalifiseringen til finalen.

## Eksterne lenker
* Resultater  på sports-reference.com
Pitsunda

**Pitsunda** (abkhasisk: Пиҵунда; russisk: Пицунда; georgisk: ბიჭვინთა, *Bitjvinta*) er en kurby i distriktet Gagra i utbryterrepublikken Abkhasia i nordvestre Georgia. Småbyen ligger ved Svartehavets kyst, 25 kilometer sør for Gagra. Den hadde 11&nbsp;000 innbyggere ifølge folketellingen i 1989, men dette tallet har sannsynligvis falt sterkt som følge av krigen på 1990-tallet.

Byen ble grunnlagt av grekerne på 400-tallet f.Kr. som en handelskoloni (Πιτυος; *Pityous* eller *Pitiunt*). Utgravninger i området har avdekket rester etter tre 300-tallskirker og et badehus med enestående mosaikkgulv. Av den tidligere havnen i den antikke byen gjenstår nå bare en innsjø inne i byen. Metropolitten av Pitsunda var til stede under kirkemøtet i Nikea i år 325. Sankt Johannes Chrysostomos ble landsforvist til byen og døde rett utenfor dens kyst i 407. På 500-tallet var byen et av de fremste politiske og religiøse senter i kongedømmet Egrisi (Lazica). Byen ble sete for en erkebiskop i 541. 

Byen ble på 700-tallet del av kongedømmet Abkhasia, og på 900-tallet av Georgia. På slutten av 900-tallet bygde kong Bagrat III en anselig katedral i byen, og i den finnes det i dag spor av murmalinger fra 1200- og 1500-tallene. 

Byen var også sete for det georgisk-ortodokse katolikatet i Abkhasia til sent 1500-tall da området kom under osmansk overhøyhet. Fra 1200- til 1400-tallet fantes det der en genovesisk handelskoloni kalt *Pezonda*. 

I begynnelsen av 1800-tallet tilfalt byen Russland. Under Krimkrigen stod den 9. november 1853 utenfor dens kyster slaget ved Pitsunda.

Byen er i dag et turistby, gjerne besøkt av russere om sommeren.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
SARA

**Search And Rescue Application** (**SARA**) er utviklet av Christian Michelsens Institutt i Bergen. Programmet er utviklet på vegne av Hovedredningssentralen og Justis- og beredskapsdepartementet. Kystradiostasjon og Medico-tjenesten bruker også dette programmet, og alle er koblet sammen i programmet.

Programmet er basert på hendelser, og har en loggdel og en kartdel. Loggdelen består av vanlig loggføring i tillegg til faktapunkter for hendelsen og en sjekkliste over anbefalte tiltak. Medico-tjenesten har også en egen del for journalføring av pasienter. Det er også en administrativ del for endre parametere og for å ta ut statistikker, m.m.
Medico

**Medico** (Telemedical Maritime Assistance Services - TMAS) er en maritim tjeneste for formidling av legeråd som alle skipsfartsnasjoner gjennom ILO er pålagt å drifte.

Den norske tjenesten heter Radio Medico Norway (RMN) og er en del av den operative virksomheten ved Norsk Senter for Maritim Medisin (NSMM).

## Referanser
Stjør- og Verdal fogderi

**Stjør- og Verdal fogderi**, opprinnelig **Stjørdal fogderi**, var et fogderi i Nordre Trondhjems amt. Fogderiet omfattet iallfall fra 1600-tallet prestegjeldene Verdal, Skogn, Frosta, Leksvik, Stjørdal og Selbu, der de enkelte bygdene utgjorde sine egne tinglag.

I 1720 ble Selbu overført fra Stjør- og Verdal fogderi til Strinda fogderi.

Fogden hadde Værnes gård i Stjørdal som embetsgård fra 1592 til 1669. Gjennom store deler av 1700-tallet var Stor-Gjemble på Levangernesset fogdegård. Staup på Levangernesset ble valgt som embetsgård for fogden i 1805, men først tatt i bruk i 1817.

Da Levanger fikk kjøpstadsrettigheter i 1836, ble fogden også byens magistrat, byfogd og politimester. Fogden holdt fortsatt til på Staup, men fikk kontor og embetsbolig inne i byen i 1888.

I 1910 ble fogderiene i Nordre Trondhjems amt avviklet til fordel for et felles amtskassererkontor.

## Referanser


## Litteratur
*
Romsdal fogderi

**Romsdal fogderi** *(Romsdals Fogderie)* var et fogderi i Romsdals amt (nå Møre og Romsdal fylke). Nordmøre fogderi og Søndmøre fogderi utgjorde sammen med Romsdal fogderi Romsdals amt fra 1704. Stortinget vedtok i 1894 å legge ned fogderiene som egne embeter for å forenkle embetsverket, i Romsdals amt var fogderiene helt avviklet som administrativ enhet i 1916. Fogderiets geografiske utbredelse tilsvarer i hovedtrekk distriktet Romsdal og fogderiene finnes som skillelinjer i folks bevissthet lenge etter at det administrative nivået var avviklet. Enkelte administrative inndelinger for eksempel domssogn har fulgt grensen for det gamle fogderiet.

Romsdal fogderi grenset til Nordmøre fogderi i nordøst, Søndmøre fogderi i sørvest og Nordre Gudbrandsdalen fogderi i sørøst. 

## Herreder mot slutten av 1800-tallet
* Vestnes
* Voll
* Eid
* Grytten
* Veøy
* Eresfjord og Vistdal
* Nesset
* Bolsøy (med Molde)
* Akerøy
* Sandøy
* Fræna
* Bud
## Referanser
Nordmøre fogderi

**Nordmøre fogderi** *(Nordmørs Fogderie)* var et fogderi i Romsdals amt (nå Møre og Romsdal fylke). Tidligere ble området kalt len og fra rundt 1620 ble betegnelsen fogderi tatt i bruk. Kristiansund by ble tildels ikke regnet med i fogderiet. Det tilsvarte tidligere Edøy syssel og Nordmøre len Nordmørafylke.  Det grenset til Fosen fogderi og Orkedalen fogderi i øst, til Nordre Gudbrandsdalen fogderi i sør og til Romsdal fogderi i sør/vest. Fogderiets geografiske utbredelse tilsvarer i hovedtrekk dagens distrikt Nordmøre.

Romsdal fogderi og Søndmøre fogderi utgjorde sammen med Nordmøre fogderi Romsdals amt fra 1704. Stortinget vedtok i 1894 å legge ned fogderiene som egne embeter for å forenkle embetsverket, i Romsdals amt var fogderiene helt avviklet som administrativ enhet i 1916.

## [[Tinglag]] på 1600-tallet
* Mek tinglag
* Gjemnes tinglag
* Gagnat tinglag
* Sundal tinglag
* Brøske tinglag
* Surendal tinglag
* Halse tinglag
* Vik tinglag
* Edøy tinglag

## [[Herred]]er mot slutten av 1800-tallet
* Kvernes
* Frei og Grip
* Gjemnes
* Øre
* Strømsneset
* Tingvoll
* Øksendal
* Sunndal
* Stangvik
* Surnadal
* Rindal
* Aure
* Valsøyfjord
* Halsa
* Tustna
* Edøy
## Referanser
Vestfinmarken fogderi

**Vestfinmarken fogderi** eller **Altens fogderie** var en administrativ enhet (fogderi) i Norge fra 1668 til slutten av 1600-tallet, og fra 1816 til 1853, som i geografisk utbredelse tilsvarer dagens Vest-Finnmark.

Fra etableringen av Vardøhus amt i 1668 var amtet delt i Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier, men disse ble mot slutten av 1600-tallet slått sammen til Vardøhus fogderi (senere *Finmarkens fogderi*), slik at hele amtet var kun ét fogderi.

Ved kgl. resolusjon ble Finmarkens fogderi i 1816 atter delt i to, og Vestfinmarkens og Østfinmarkens ble igjen etablert som egne fogderier. Grensen mellom disse gikk ved Sværholthalvøya. Etter delingen fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter.

Denne inndelingen vedvarte til 1853 da begge fogderiene ble splittet opp ytterligere, Vestfinmarkens til Alten og Hammerfest fogderier, Østfinmarkens til Tanen og Varanger fogderier. Karasjok som tidligere lå under Vestfinmarkens ble samtidig overført til Tanen.

Fra 1917 benevnt *Alta fogderi*.

## Herreder mot slutten av 1800-tallet
**Alten fogderi**:
*Kautokeino
*Alta
*Talvik
*Loppa
**Hammerfest fogderi**:
*Hasvik
*Sørøysund (Hammerfest landsogn)
*Kvalsund
*Måsøy
*Kjelvik
*Kistrand

Karasjok ble utskilt fra Kistrand herred i 1873 og innlemmet i Tanen fogderi.
Rohit Shetty

**Rohit Shetty** (født 14. mars 1973 i Mumbai i Maharashtra i India) er en indisk regissør og fotograf. Hans arbeid som regissør *[[Golmaal]]*, *[[Golmaal Returns]]*, *[[All The Best: Fun Begins]]*, *[[Golmaal 3]]*, *[[Singham]]*, *[[Bol Bachchan]]* og *[[Chennai Express]]* som har blitt mest kjente filmer i hans karrier. 

## Filmer regissert

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Lefka Ori

**Lefka Ori** (gresk: Λευκά Όρη, «De hvite fjell») eller **Madares** (Μαδάρες, fra kretisk gresk μαδαρός i betydningen «uten dekke, skallet, bart for vegetasjon i høyt i fjellene») er en fjellkjede i vestlige Kreta i den regionale enheten Khaniá. Lefka Ori eller De hvite fjellene utgjør en stor del av vestlige Kreta og preger derfor dette området i stor grad. Fjellene består hovedsakelig av kalkstein som strekker seg fra lys grå til blåaktig eller svart farge. Navnet «De hvite fjellene» er avledet fra den varige hvite fargen på fjelltoppene og de hvite bergartene i kalksteinen om somrene.

Den høyeste toppen er Pachnes som er 2 453 meter høy og det er over 30 topper som er over 2 000 meter. Lefka Ori har rundt 50 kløfter, raviner eller trange daler, den mest kjente er Samariaravinen. Andre karakteristiske trekk er et antall platåer som finnes på høyder av 500 til 1&nbsp;100 meter, slik som Askifou, Impros, Kallikratis, Anopolis og Omalos som alle er omgitt av fjell.

Pachnes (fra gresk πάχνη som betyr «morgendugg», men på kretisk gresk i betydningen «tåke») er den nest høyeste fjelltoppen på Kreta, etter Idafjellet (fra Ίδη som i gresk mytologi var datter av Melisseas, mytisk konge av Kreta), men også kjent som Psilorítis (fra gresk Ψηλός i betydningen «høy», men også fra greske όρος, det vil si «høyt fjell»), og den tiende i Hellas.

Det er kun noen få hovedveier som fører til De hvite fjellene. Fra nord går det veier til Omalos og til adkomsten til Samariaravinen, og veien til Khora Sfakion gjennom Askifouplatået i øst. Det er andre adkomster fra vest fra Sougia og Paleochora som fører til Omalos, foruten også adkomst fra nordøst fra Argyroupoli-Asi Ghonia og fra Plakias-Frangokastello langs sørkysten i øst. Det er også noen få mindre veier som fører oppover til høyere nivå.

Den sentrale og sørlige delen av Lefka Ori ligger på 1&nbsp;800 meter og minner om et månelandskap. Det er teknisk sett kalt for en høydeørken. Det er unikt for den nordlige halvkule.

Det er fire hytter hvor man kan oppholde seg i Lefka Ori. Volikas ble bygd i 1958 og ligger over landsbyen Kampi Keramion på 1&nbsp;450 meters høyde. Den kan ta imot opp til 30 personer. Kallergi ble bygget i 1970 og ligger på 1&nbsp;650 meter og ta imot 45 personer. Den er lokalisert rundt 5 km fra Omalos. Tavris ble bygget i 1992 og er lokalisert i nærheten av Ammoudari, 7,5 km fra Askyfou, på en høyde av 1&nbsp;200 meter, og kan ta imot opp til 45 personer. Siste, Svourichti, ble bygget i 1994 og er lokalisert rundt sju timer fra Anopolis på en høyde av  1&nbsp;980 meter og kan ta imot 20 personer.

Lefka Ori har en rik historie som skjulested for opprørere og greske motstandsmenn under kreternes opprør og motstandskamp mot både venetiansk og senere osmansk undertrykkelse, og ikke minst under okkupasjonen av det nasjonalsosialistiske Tyskland under den andre verdenskrig (1941–1945).

I Lefka Ori er det også flere av Hellas' grotter som har en dybde på mer enn 1 km, eksempelvis Gourgouthakas- og Løvegrotten. De er også blant de dypeste grotter i hele verden.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Greek Mountaineering Club of Chania
Johannes Sponland

**Johannes Sponland** (født 27. april 1881 i Hemne, død 5. mai 1962 i Ålesund) var en norsk fotograf. Han etablerte seg i Ålesund etter bybrannen i 1904. Han videreførte arkivet etter fotograf Ekroll Stamsvig (1877-1958). Sponland ble en dyktig, populær og svært produktiv fotograf. Hele 14 ansatte arbeidet i firmaet i en tid da varesortimentet var heller lite. Aktiviteten på fagoppdrag, framkalling og kopiering av amatørfilm var derimot omfattende. I årene 1917–1920 hadde han over 5 000 oppdrag årlig. (Fotografene i dag har knapt 500).

Aalesunds Museum eier Sponlandarkivet. FylkesFOTOarkivet i Møre og Romsdal har digitalisert  Sponlandbilder som er søkbare på nett under arkivnr. AM-95003.

Sponland var den yngste og ble snart den ledende av sine samtidige kollegaer Sigvald Moa (1879–1938), Enok O. Simonnæs (1856–1947) og Herman Julius Haagensen (1855–1937)

## Referanser

## Litteratur
* Kjell Skorgevik: *Fotografer i Ålesund i glassplatenes tid*', 1985,  Aalesunds Museum skrift nr. 15.
## Eksterne lenker
* FylkesFOTOarkivet
Østfinmarken fogderi

**Østfinnmarken fogderi** eller **Tanens fogderie** var et fogderi i Vardøhus amt frem til 1680, da det ble slått sammen med Vestfinnmarken fogderi til *Finnmarken fogderi*. Vardøhus amt endret navn til Finnmarkens amt i 1787. I 1816 ble Finnmarkens fogderi igjen delt i Østfinnmarken og Vestfinnmarken fogderier. Grensen mellom disse gikk ved Sværholthalvøya. Etter delingen fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter.

Østfinnmarken fogderi tilsvarte i hovedtrekk det nåværende distriktet Øst-Finnmark. I 1853 ble Østfinnmarken fogderi delt opp i *Tanen fogderi* og *Varanger fogderi*. Karasjok ble utskilt fra Kistrand herred og overført fra Vestfinnmarken fogderi til Tanen fogderi. Fra Varanger ble til sist også *Vardø fogderi* utskilt i 1868.

Fra 1917 benevnt *Tana fogderi*.

## Herreder mot slutten av 1800-tallet
**Tanen fogderi**:
*Karasjok
*Lebesby
*Tana
*Nesseby
**Varanger fogderi**:
*Nord-Varanger (Vadsø landsogn)
*Sør-Varanger
**Vardø fogderi**:
*Båtsfjord (Vardø landsogn).
Philip Barker

**Philip Barker** eller **Phillip Barker** er navnet til flere personer:

* Philip Barker Webb (1793–1854), engelsk botaniker
* Philip A. Barker (1920–2001), britisk arkeolog
* M. A. R. Barker (Phillip Barker, 1929–2012), amerikansk professor i urdu og sørøstasiatiske studier
* Phil Barker (født 1932), britisk krigsspilldesinger og pioner, medgrunnlegger av Wargames Research Group
* Phillip Barker (filmregissør) (født 1955), canadisk filmregissør
Philip A. Barker

**Philip Arthur Barker** (født 22. august 1920, død 2001) var en engelsk arkeolog som er mest kjent for sitt arbeid med utgravningsmetodikk.

Barker forlot skolen uten noe vitnemål, og tjenestegjorde i Royal Air Force under andre verdenskrig før han startet på lærerstudiene. Han ble interessert i arkeologi og ble senere en akademiker ved University of Birmingham. I mange år var han arkeolog ved Worcester Cathedral.

I løpet av 1970- og 1980-tallet var Philip Barker med på å etablere Rescue, the British Archaeological Trust og Institute of Field Archaeologists samt påtok han seg utgravningsarbeider i Wroxeter og Hen Domen.

Barker skrev en utførlig guide til feltarkeologi, *Techniques of Archaeological Excavation* i 1977 og den trykkes fortsatt opp.

## Referanser


## Kilder
* Chris Musson and Charles Hill. *Philip Barker 1920&ndash;2001.* Council for British Archaeology, Wales. Online Information for Archaeology in Wales, Newsletter No. 21, Spring 2001. (Via Wayback.)
* Philip Barker: An archaeologist inspired by art av Robert Higham.

## Eksterne lenker
*
Graeme Barker

**Graeme W. W. Barker**, FBA (født 23. oktober 1946) er en britisk arkeolog kjent for sitt arbeide innen italiensk bronsealder, Romerrikets okkupasjon av Libya og landskapsarkeologi.

Barker ble utdannet ved St John's College, Cambridge. Han begynte å undervise i arkeologi ved University of Sheffield i 1972, før han ble sjef for British School at Rome i 1984.

Graeme Barker ble i 1988 utnevnt til Arkeologiprofessor i *Department of Archaeology* ved University of Leicester, som ble til *School of Archaeological Studies* i 1990 og deretter til *School of Archaeology and Ancient History* i 2001. Barker ble valgt til Disney Professor of Archaeology ved University of Cambridge i 2004.

I 2005 vant Barker, sammen med Israel Finkelstein, Dan David-prisen. Han er også Fellow of the British Academy.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Graeme Barker's home page
* 2005 Dan David Prize laureate
* University of Cambridge press release
Soumagne

**Soumagne** er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av seks delkommuner: Soumagne, Ayeneux, Micheroux, Évegnée-Tignée, Cerexhe-Heuseux og Melen. Soumagnetunnelen (en del av Belgias høyhastighetsbane (HSL 3)) er Belgias lengste jernbanetunnel, på  6505 meter, forbinner den Ayeneux i øst med Vaux-sous-Chèvremont (Vesdre) i vest.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Byer og kommuner i Belgia
Karl W. Butzer

**Karl W. Butzer** (født 19. august 1934 i Mülheim an der Ruhr i Tyskland, død 4. mai 2016 i Austin i USA) var en amerikansk geograf, kulturell økologiker og miljøarkeolog. Han ble født i Tyskland 19. august 1934. Mens han enda var et barn emigrerte hans familie først til England, og senere til Canada. Han fikk en mastergrad innen meteorologi og geografi ved McGill Universitetet, og en doktorgrad i fysikalsk geografi fra Universitetet i Bonn i Tyskland.

Fra 1959 til 1966 underviste han ved Universitetet i Wisconsin-Madinson. Dette ble etterfulgt av en periode i ETH i Zürich, Sveits. Etterpå begynte han å undervise ved Universitetet i Chicago helt til 1984. Etter det begynte han å jobbe ved Miljø- og geografidepartementet ved Universitetet i Austin, Texas.

## Merknader
* 2009: Melvin G. Marcus Distinguished Career Award - Geomorphology Speciality Group of the Assocation of American Geographers
* Busk Medal of the Royal Geographical Society
* Fryxell Medal of the Society of American Archaeology
* 1986: Archaeological Geology Award
* 2002: Preston E. James Eminent Latin Americanist Career Award
* 1996: medlem av, National Academy of Sciences
* Medlem av, American Academy of Arts and Sciences

## Publikasjoner (utvalg)
* *Environment and Archaeology: An Ecological Approach to Prehistory* (1964)
* *Early Hydraulic Civilization in Egypt: A Study in Cultural Ecology* (1976)
* *Dimensions of Human Geography: Essays on Some Familiar and Neglected Themes* (1978)
* *Archaeology as Human Ecology: Method and Theory for a Contextual Approach* (1982)
* "Cattle and Sheep from Old to New Spain: Historical Antecendets," *Annals of the Association of American Geographers* 78: 29-56. (1988)
* "The Classical Tradition of Agronomic Science: Perspectives on Carolingian Agriculture and Agronomy," In: P.L. Butzer D. Lohrmann (red.), ''Science in Western and eastern Civilization in Carolingian Times, pp.&nbsp;539–596

## Referanser
Den lille hvite hesten

***Den lille hvite hesten*** (engelsk: *The Little White Horse*) er en barnebok fra   av den britiske forfatteren Elizabeth Goudge. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Den handler om Maria Merryweather som blir foreldreløs i en alder av 13, og flytter til sin voksne fetter på Moonacre Manor.

Handlingen er lagt til 1842. Maria oppdager at herregården er hjemsøkt av gamle forbannelser, og at det er hennes oppgave, som «Måneprinsessen», å lege disse sårene. Her oppdager hun en magisk verden, med en løve, en enhjørning og andre fabeldyr.

Boka nevnes ofte som en favorittbok, blant annet av J.K. Rowling.

Boka utkom på norsk i 1949, oversatt av Anders Hagerup. Den er filmet to ganger, som BBC-serien *Moonacre* i 1994 og som *[[The Secret of Moonacre]]* i 2009. Dakota Blue Richards spilte hovedrollen i 2009-filmen.

## Referanser
Saint-Nicolas (Belgia)

**Saint-Nicolas** er en kommune i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av tre delkommuner: Saint-Nicolas, Montegnée og Tilleur. Saint-Nicolas er med sine 6,84 km³ den minste kommunen i Vallonia, men også den tettest befolkede. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Byer og kommuner i Belgia
Visé

**Visé** (nederlandsk: Wezet) er en kommune og by i provinsen Liège i Belgia. Kommunen består av seks delkommuner: Visé (Wezet), Lanaye (Ternaaien), Lixhe (Lieze), Richelle, Argenteau og Cheratte. Kommunen ligger langs begge sidene av elva Meuse (Maas) mellom Maastricht i Nederland og Liège i Belgia. I 2012 gikk den 2. etappen av sykkelrittet Tour de France fra Visé.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Byer og kommuner i Belgia
John Howard Marsden

**John Howard Marsden** (født 7. mai 1803, død 24. januar 1891) var en engelsk antikvar, sogneprest og den første Disney Professor of Archaeology ved University of Cambridge.

Marsden ble utdannet ved Manchester Grammar School og St John's College, Cambridge, uteksaminert med en *første-klasse* i klassike «tripos» i 1826. Han ble prest. I 1851 ble han valgt som den første Disney Professor of Archaeology, og innehadde denne posten inntil 1865.

## Referanser
John Marsden

**John Marsden** er navnet til flere personer:

* John Marsden (fotballspiller) (født 1992), engelsk fotballspiller
* John Marsden (advokat) (1942–2006), australsk advokat
* John Marsden (roer) (1915–2004), engelsk roer, etterretningsoffiser og lærer
* John Marsden (forfatter) (født 1950), australsk forfatter av barne- og ungdomsbøker
* John Howard Marsden (1803–1870), engelsk sogneprest og arkeolog
* Dr. John Marsden, programleder for *[[Body Hits]]*
Lånerne

***Lånerne*** (engelsk: *The Borrowers*) er en barnebok fra   av den britiske forfatteren Mary Norton. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Den er den første i en serie av fire bøker som utkom fra 1952 til 1961 og en femte bok i 1982.

Hovedpersonene er de tre lånerne i Familien Clock: far Pod, mor Homily og datteren Arietty/Arietta. De er små menneskelignende vesen som lever i sprekkene i huset. De baserer sin tilværelse på å *låne* små ting som blir borte for menneskene. Slike ting som er små for menneskene, kan være store for Lånerne. Historien bygger på den måten ut et munnhell om hvor det blir av stoppenåler, løse sokker og knapper. Bøkene er beskrevet som en blanding av realisme, humor og fantasy, som «typiske eksempler på 1950-ernes engelske underfundige børnelitteratur.» Bøkenes suksess forklares både med sjarmen ved lilleputtverdenen, og med de gjenkjennelige pubertetsfrustrasjonene som Arrietty gjennomgår. Familien Clock/Klokkerne har fått sitt navn fordi de bor under klokka i forstua. Tidligere bodde det flere familier i huset, men de har flyttet etterhvert som de har blitt sett av menneskene. Også familien Clock må flytte, og den første boka ender med at de blir jaget hjemmefra. I den fjerde av bøkene finner familien endelig et trygt hjem.. Hovedpersonen Arietty er ei jente på 13–14 år, og bryter mønster når hun, som jente, ber om å få følge med faren på innsamling. Hennes vennskap med den 10 år gamle, navnløse menneskegutten er først en trussel mot lånernes leveform, men viser seg etterhvert å komme til nytte. 

Boka utkom på norsk i 1961, oversatt av Eugenie Winther, og i ny oversettelse i 1981 av Siri Ness. Fortsettelsene *Lånerne flytter ut*, *Lånerne til sjøs* og *Lånerne til værs* utkom 1982–1984, også oversatt av Siri Ness. Den femte boka *The Borrowers Avenged* er ikke oversatt.

Bøkene er filmet flere ganger, både for kino og som tv-serie.. En av de siste filmatiseringene er *[[Arriettas hemmelige verden]]* (2010), hvor Hayao Miyazaki sto for manus. Fortellingene er også dramatisert for scenen. Fortellingen er også dramatisert som hørespill for Lørdagsbarnetimen i NRK; Helge Andersens dramatisering vant EBUs *Prix Eks. Aequo* i 2004.

## Referanser
Baugeid Dagsdatter

**Baugeid** (på latin, **Begeda**, født på 1100-tallet, formentlig på Bratsberg gård) var en av de tidlige abbedisser i Gimsøy kloster i Skien.Baugeid var datter av høvding i Grenland Dag Eilivsson og Ragnhild Skoftesdatter Giske. Da Dag vendte tilbake etter tokt på Vesterøyene og Jorsalferd, lot han oppføre Kryptkirken på Kapitelberget. Han grunnla også et benediktinerkloster for nonner, hvor datteren Baugeid omsider ble abbedisse. Klosteret ble snart en dominerende faktor i Skiensområdet, og abbedissen kan ha fått god hjelp til driften fra sin familie, ikke minst fra sin mektige bror Gregorius Dagsson, som senere også ble gravlagt her.

Tre kirker hørte til klosteret: Kryptkirken, Hakastein kirke på Faret samt selve Klosterkirken, hvilket gjorde at nonneklosteret også ble et senter for kirkelig virksomhet og kulturell påvirkning. På 1500-tallet ble klosteret bortforlent, og etter reformasjonen ble det nedlagt.

## Ettermæle
Baugeid er tradisjonelt blitt kreditert for å være Gimsøys første abbedisse, hvilket det ikke er belegg for i kildene. 
Hun har fått oppkalt *Baugeids gate* etter seg i Gjemsøområdet i Skien, samt logen *Baugeid Dagsdatter*. Hans Cappelen som eide Gjemsø kloster  hadde et skip som var oppkalt etter den latiniserte form av Baugeid; *Begeda*.

## Referanser
Léonard de Hodémont

**Léonard (Collet) de Hodémont** (ca. 1575 – 1636) var en komponist fra Fyrstbispedømmet Liège.

## Liv og virke
Léonard de Hodémont fikk musikkutdanning ved hjembyens *Cathédrale Notre-Dame-et-Saint-Lambert* og fra 1595 ved universitetet i Leuven. I 1612 ble han kannik ved Lambertuskatedralen, fra 26. oktober 1616 korleder (*Maître de chant*), en post han hadde til 25. februar 1633.

Hodémont skrev hovedsakelig kirkemusikk, men også en del verdslig musikk. Stilen hans viser av han var åpen for den nye barokke musikkstilen som var i sin emning i Italia. Hodémont fikk en pregende innflytelse på Fyrstbispedømmet Lièges musikk tidlig på 1600-tallet, spesielt på yngre komponister i miljøet rundt katedralen, som Lambert Pietkin og Henri Dumont, som senere ble kapellmester hos kong Ludvig XIV av Frankrike.

## Verk i utvalg
* Armonica recreatione (trestemmige villaneller),  (Antwerpen, 1625)
* Sacri concentus, en- til femstemmige motetter,  (Liège, 1630)
* Salve regina, i «Grand livre de choeur de Saint-Lambert»
* 3 Ecce panis angelorum, bevart Lambertuskatedralens 2. korbok 
* 14 librorum antiphonarium de Sancti Lamberti, 1629

## Referanser
Kanefart

**Kanefart** er lystkjøring med hest og slede vinterstid, ofte med flere hester og sleder etter hverandre.

## Eksterne lenker
* 
* Kanefart oppslag i Bokmålsordboka
* Kanefart fra Store norske leksikon
Clio (Alabama)

**Clio** er en småby i Alabama i USA. Clio ligger sørvest i Barbour County, og omfatter et areal på 26,1&nbsp;km². Clio ligger 11&nbsp;km vest for Blue Springs State Park, 48&nbsp;km vest for Eufaula og 120&nbsp;km sørvest for Colombus i Georgia.

## Historisk befolkning

Ved folketellingen i 2010 hadde Clio 1&nbsp;399 innbyggere, en nedgang fra 2&nbsp;206 innbyggere i 2000. I 2000 levde ca. 30 % av familiene og 40,5 % av innbyggerne i Clio under fattigdomsgrensen. Innbyggerne var overveiende av afroamerikansk (57 %), europeisk (37 %) og latinamerikansk (3 %) opprinnelse. Tradisjonelt har jordbruket vært fremste næringsvei. På 2000-tallet er flesteparten sysselsatt innen industri, varehandel, transport og offentlig tjenesteyting.

## Kjente personer fra Clio
*Elton Bryson Stephens, gründer i EBSCO Industries
*Don Sutton, baseballspiller
*George Wallace, politiker

## Referanser
Det mystiske ugle-mønsteret

***Det mystiske ugle-mønsteret*** (engelsk: *The Owl Service*) er en barnebok fra   av den britiske forfatteren Alan Garner. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Boka er en fantasyroman hvor tre barn gjenopplever en historie fra ''De fire greiner av Mabinogi'', fra walisisk mytologi. 

I myten er Blodeuwedd en kvinne skapt av blomster, som hustru til Lleu; hun svikter ham og lokker Gronw til å drepe Lleu. Som straff forvandles hun til en ugle. Barna vekker myten til live når de kommer over et middagsservise med uglemønster (derav boktittelen). Forfatteren lar legenden danne rammeverket for konflikter i nåtidsfortellingen; «The power of this extraordinary book lies in the precise and concrete social realism of the modern setting in which the ancient tragic legend is replayed.» Boka omtales ofte som skummel eller skremmende.

Stesøskene Roger og Alison er på ferie i Wales for å bygge nyfamilien. De befinner seg på en herregård som har tilhørt Alisons avdøde far. Her blir de kjent med Gwyn, husholderskens sønn.  Alison fordyper seg i myten som blir avdekket gjennom serviset de finner på loftet; hun lager papirugler som blir til virkelig ugler og forsvinner, mens mønsteret blir visket bort fra serviset. Samtidig blir klassemotsetninger og motsetninger mellom by og land og mellom walisere og engelskmenn, avdekket i flere relasjoner i husholdningen, både i nåtid og nær fortid. 

Boka utkom på norsk i 1973, oversatt av Inger-Sophie Manthey. Boka var grunnlag for en tv-serie med 8 episoder i 1969, produsert av Granada Television.

## Referanser


## Eksterne lenker
*