Christa Päffgen

:*For den amerikanske actionfilmen fra 1988 med Steven Seagal, se [[Nico (film)]]*

**Christa Päffgen**, mest kjent under pseudonymet **Nico** (født 16. oktober 1938 i Köln, Nordrhein-Westfalen, død 18. juli 1988 på Ibiza, Spania) var en tysk sangerinne og låtskriver, modell og skuespillerinne.

## Karriere i musikk
I 1965 spilte Nico inn sin første singel, «I'm Not Sayin» på Andrew Loof Oldhams plateselskap Immediate. I New York ble hun kjent med Andy Warhol, og hun fikk en rolle i hans film *The Chelsea Girls.* Gjennom Warhol fikk hun også kontakt med bandet The Velvet Underground, og dets debutalbum *The Velvet Underground and Nico* fra 1967 bærer preg av Nicos karakteristiske dype alt-stemme og tyske aksent. Under samarbeidet med Velvet Underground, hvor hun aldri var offisielt medlem, fikk hun også kontakt med John Cale, som sammen med Lou Reed utgjorde stambesetningen. Cale fikk betydelig innflytelse på hennes karriere. Begge forlot bandet i 1968, og Cale produserte hennes debutalbum *Chelsea Girl*, som ble innspilt i 1967 og inneholdt låter av blant annet Bob Dylan, Tim Hardin, Lou Reed, Jackson Browne og John Cale selv. Cale fortsatte som produsent på LP-en *The Marble Index* året etter, hvor Nico fjernet seg fra den mer romantiske pop-stemningen i det første albumet. Også *Desertshore* og *The End* ble produsert av Cale.

Under innflytelse av frontfiguren Jim Morrison i Doors, som bidro til sangmaterialet hennes ble Nicos musikk stadig mindre konvensjonell, men samtidig ble den kommersielle suksessen også mindre. Hun spilte blant annet på et indisk tråorgel. «Det er et kunstprodukt. Man kan ikke pakke inn selvmord,» var Cales kommentar til *The Marble Index' *mangel på kommersiell suksess.

I 1974 ga hun ut albumet *The End...*, der tittelsporet er en dyster versjon av en av Morrisons sanger. Heller ikke denne LP-en fikk større kommersiell suksess. Ikke desto mindre har Nico fått en betydelig innflytelse etter sin død, også fordi en rekke kjente musikere – deriblant Brian Eno og Phil Manzanera fra Roxy Music – hadde gjesteopptredener på albumene hennes. Denne innflytelsen er merkbar blant annet i goth-kulturen og -musikken.

## Karriere som modell

Nico ble først kjent som modell for ulike internasjonale moteblader. Som ung jente flyttet hun til Paris hvor hun traff den kjente fotografen Tobias, som gav henne kallenavnet Nico etter sin tidligere venn, filmskaperen Nikos Papatakis. Nico arbeidet for magasinene *[[Vogue (magasin)|Vogue]]*, *[[Tempo (magasin)|Tempo]]*, *[[Vie Nuove]]*, *[[Mascotte Spettacolo]]*, *[[Camera (magasin)|Camera]]*, *[[Elle (magasin)|ELLE]]* og andre motemagasiner som eksisterte på slutten av 1950-tallet.

## Dødsfall

Den 19. juli 1988 ble hun skadet på en sykkeltur mens hun var på ferie på Ibiza. Hun fikk et slag mot hodet og ble bragt til sykehus, hvor de konstaterte at hun hadde fått en kraftig hjerneblødning. Hun døde samme dag.

## Diskografi

* 1967 *The Velvet Underground and Nico*
* 1968 *Chelsea Girl*
* 1969 *The Marble Index*
* 1970 *Desertshore*
* 1973 *The End*
* 1974 *[[June 1, 1974]]*
* 1981 *Drama of Exile*
* 1982 *Do or Die: Nico in Europe*
* 1985 *Nico Live in Pécs*
* 1985 *Camera Obscura*
* 1986 *Live Heroes*
* 1986 *Behind the Iron Curtai*
* 1987 *Nico in Tokyo*
* 1988 *Fata Morgana* (hennes siste konsert)
* 1989 *Hanging Gardens*
* 1994 *Heroine*
* 2002 *Innocent & Vain*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*