Klagerett

:*Se også: [[Reklamasjonsrett]], for en kjøpers rett til å klage over selgers manglende oppfyllelse av kjøpsavtalen
__NOTOC__

*'Klageretten*' er en rett til å kreve at [[forvaltningen]] behandler en sak på nytt kombinert med en rett til å kreve at organet som behandlet saken i første instans bringer saken inn for sitt overordnede organ.

Som prinsipp følger klageadgangen av forvaltningens hierarkiske oppbygning, og implisitt i dette prinsippet ligger at et overordnet organ har rett til å instruere sine underordnede og omgjøre deres avgjørelser. [[Departement]]ene er underlagt [[Kongen i statsråd|Kongen]], [[direktorat]]ene er underlagt et departement. Følgelig vil det alltid, helt opp til Kongen, finnes et overordnet organ man kan klage til.

En alminnelig klagerett kom ikke før [[forvaltningsloven]] ble vedtatt på 1960-tallet, men allerede fra tidlig 1900-tall ser man at lovgivningen begynner å ta inn bestemmelser om klagerett. Tidlige eksempler på dette er vergemålslovgivningen og skattelovgivningen. Departementenes avgjørelser kunne også klages inn for Kongen, men dette var en lite kjent og lite brukt ordning.

I dag følger den alminnelige klagerett av [[forvaltningsloven]]s kapittel VI, men enkelte områder har beholdt særpreg de hadde fra før. Som eksempel kan nevnes at [[Skatteetaten]]s saksbehandling i skattesaker følger ligningsloven, mens [[Arbeids- og velferdsetaten]] følger de mer domstolslignende reglene i trygderettsloven.

==Nærmere om vilkårene for å utøve klageretten==
Vilkårene for klagerett følger nokså direkte av forvaltningsloven kapittel VI. Forvaltningslovens regler om enkeltvedtak fastslår at klager skal informeres om klageretten, klagefrist, klageinstans, og fremgangsmåte.

===Hva kan klages over===
:*Se også: Enkeltvedtak

Forvaltningslovens ordning er at det kan klages over enkeltvedtak. Begrepet enkeltvedtak, i dagligtale gjerne misvisende kalt vedtak, er definert i lovens kapittel I som "en avgjørelse som treffes under utøving av offentlig myndighet, og som er bestemmende for rettigheter eller plikter til en eller flere bestemte personer". En avgjørelse om at man nekter å ta stilling til en sak (avvisning) regnes også som et vedtak, selv om det ikke bestemmer noens rettigheter eller plikter. Det samme gjelder avgjørelser om bruk av særskilte tvangsmidler som for eksempel dagbøter for å få gjennomført et vedtak, selv om rettighetene og pliktene er fastslått ved det vedtaket som allerede er truffet.

I tillegg gir forvaltningsloven klagerett over en del avgjørelser som ikke regnes som vedtak, men som likevel har stor betydning for de det gjelder. Dette gjelder avgjørelser om at opplysninger skal innhentes, avgjørelse om granskning av privat eiendom, og avslag på krav om å få se sakens dokumenter.

En avgjørelse om å utsette eller ikke utsette gjennomføringen av et vedtak når dette ikke innebærer tvang kan ikke påklages.

### Fremgangsmåten ved klage
Klagen skal først sendes til underinstans (forvaltningen som fattet vedtaket en klaget på), som deretter vurderer om selv skal vurdere vedtaket på nytt, jf. fvl §33. Om ny behandling i underinstansen avvises, sendes klagen videre til klageinstansen. Når klagen sendes videre til klageinstansen, har underinstansen et ansvar for at alle sakens dokumenter (inkludert kopi av innhold, hvis en refererer til noe) sendes til klageinstansen. 

Hvis underinstansen velger å ta saken opp til ny behandling, skal de ulike motpartene (f.eks personer som har kommet med anklager) få varsel om dette (samt frist til å uttale seg)

Klagen skal også fremsettes innen en viss frist, vanligvis tre uker regnet fra mottak av avgjørelsen. Klagefristen avbrytes ved at klagen sendes inn.

### Hvem er klageinstans
Forvaltningsloven nøyer seg med å gi generelle retningslinjer om klageinstans, hovedregelen er derfor at man kan klageinstansen er "det forvaltningsorgan som er nærmest overordnet det forvaltningsorgan som har truffet vedtaket".
For statsorganer vil dette være enkelt å fastslå, man må se "ett trinn opp" på stigen.
Departementene ligger under Kongen, fylkesmennene og direktoratene ligger under departementene, og så videre. For et direktorat med sin egen ytre etat vil direktoratet være klageinstans i kraft av sitt overordningsforhold. Særlovgivningen på det enkelte område kan fastsette en annen løsning, for eksempel er den uavhengige Utlendingsnemnda klageinstans for Utlendingsdirektoratet
selv om Utlendingsdirektoratet administrativt er underlagt Justisdepartementet.
Et annet eksempel er Arbeids- og velferdsetaten, der Arbeids- og velferdsdirektoratet er gitt stor frihet til selv å avgjøre hvilken instans i etaten som skal være klageinstans.

For kommunen er det fastsatt en særlig instansordning. Her er klageinstans kommunestyret eller den instans kommunestyret bestemmer,
med det fagdepartement som er ansvarlig for loven det treffes vedtak etter som klageinstans hvis kommunestyret selv treffer vedtak. Slik klageordning må lovfestes særskilt fordi kommunen normalt ikke er underordnet staten på generelt grunnlag.

## Referanser