open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Forsvarssjefens dekorasjonsråd

**Forsvarssjefens dekorasjonsråd** (forkortet **FDR**) er et rådgivende utvalg i det norske Forsvaret opprettet i januar 2008. Rådet behandler spørsmål om dekorering av militært personell med norske ordener og medaljer, heraldiske spørsmål og uniformssaker. Forsvarssjefens dekorasjonsråd er underlagt forsvarssjefen og viderefører virksomheten til det tidligere Forsvarssjefens medaljeråd.

## Dekorasjonssaker
Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler saker som gjelder tildeling og dekorering av både militært og sivilt personell i Forsvaret. Rådet behandler tildelingssaker som gjelder utmerkelser for fortjeneste og ferdighetsmerker, herunder Forsvarsmedaljen med laurbærgren, men også saker som gjelder Forsvarets medalje for sårede i strid, Forsvarets medalje for falne i strid og Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner med laurbærgren (i sølv). I særlige tilfeller kan rådet også behandle saker som gjelder Forsvarets operasjonsmedalje. Det behandler ikke saker som gjelder tildeling av stridsekorasjoner for innsats etter andreverdenskrig. Disse sakene er overlatt Forsvarssjefens stridsdekorasjonsråd. Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler derimot saker som gjelder tildeling av noen av utmerkelsene for innsats i andre verdenskrig, nærmere bestemt Krigsmedaljen og Deltagermedaljen.

Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler innstilling av Forsvarets personell til sivile utmerkelser som St. Olavs Orden, Den Kongelige Norske Fortjenstorden, Medaljen for edel dåd, Medaljen for redningsdåd til sjøs, St. Olavsmedaljen og Kongens fortjenstmedalje.

Forsvarssjefens dekorasjonsråd avgir råd om tildeling til forsvarssjefen. I tildelingssaker der Forsvarssjefens dekorasjonsråd ikke kommer til enighet er Forsvarssjefens stridsdekorasjonsråd overordnet organ.

Rådet behandler saker som gjelder statutter og andre bestemmelser vedrørende Forsvarets medaljer og uttaler seg om saker som gjelder rangering av utmerkelser.  Spørsmål om bæretillatelser faller også inn under rådets virkefelt.  Forslag om etablering av nye utmerkelser i Forsvaret skal også forelegges Forsvarssjefens dekorasjonsråd.  Tilrådninger oversendes forsvarssjefen for avgjørelse.

## Heraldikk og uniformer
Forsvarssjefens dekorasjonsråd behandler også spørsmål knyttet til heraldikk i Forsvaret.  Rådet fastsetter overordnede retningslinjer for Forsvarets emblemer. Det uttaler seg også i uniformsspørsmål.

## Sammensetning
Forsvarssjefens dekorasjonsråd består av en leder, som er sjefen for Forsvarets Veteranadministrasjon, og representanter for Hæren, Sjøforsvaret, Luftforsvaret og Heimevernet.  Rådet har en sekretær som samtidig arbeider som rådgiver for dekorasjonsspørsmål i Forsvaret.

## Se også
* Forsvarsdepartementets dekorasjonsråd

## Referanser


## Eksterne lenker
* Forsvarets dekorasjonsråd, Forsvaret.no 
* ''Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge'', bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum*/Forsvarets Veterantjeneste, 2012
Kirkju kirkja

**Kirkju kirkja** er en kirke bygd i stein og tre på Kirkja på Færøyene. Som bygdenavnet antyder, har Kirkja vært kirkested på Fugloy i mange hundre år. Dagens kirkebygning ble reist i 1933.

## Historie
I 1818 druknet alle arbeidsføre menn på Kirkja på havet. Dette med unntak av bonden på Mittún, men han og ektefellen døde få år senere av tyfus. Midt oppe i all sorgen bygda var påført avgjorde amtmannen at bygdas kirke skulle flyttes til Hattarvík, med den begrunnelse at «der ikke boer nogen Mand som kan betroes at være værge for Kirken». Den nåværende Hattarvíkar kirkja er oppført senere.

Rundt 100 år etter kirkeflyttingen kom det forslag om å reise en ny kirke på Kirkja, og støtten var bred i bygda. For å lage fundamentet var Petur Pauli Poulsen arbeidsformann, mens leder for snekkerarbeidet var Jóannis Kristensen på Mittún. Mye av arbeidet var gjort gratis. Louis Zachariasen tegnet kirken, og som forbilde brukte han de gamle, tradisjonelle trekirkene på Færøyene. Også dette arbeidet ble gjort gratis.

Den nye kirken ble innviet 28. mai 1933 av prost Jákup Dahl.

## Eksterne lenker
* Fólkakirkjan
Senftenberg

**Senftenberg** er en by i den tyske delstaten Brandenburg med rundt 27&nbsp;000 innbyggere. Byen er administasjonssenter for Landkreis Oberspreewald-Lausitz i Lausitz. Senftenberg ligger ved bredden av elven Schwarze Elster.

Byen ble først nevnt i 1279 (Senftenberc).

6 bydeler: Brieske, Großkoschen, Hosena, Niemtsch, Peickwitz, Sedlitz.

## Vennskapsbyer
*  Püttlingen i Tyskland (Saarland) 1989
*  Nowa Sól (tysk Neusalz an der Oder) i Polen 1992
*  Senftenberg i Østerrike 1993
*  Saint-Michel-sur-Orge i Frankrike 1996
*  Veszprém i Ungarn 1996
*  Žamberk (tysk Senftenberg i Böhmen) i Tsjekkia 1996
*  Fresagrandinaria i Italia 2003

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Marshall Rosenbluth

**Marshall Nicholas Rosenbluth** (født 5. februar 1927 i Albany, New York, død 28. september 2003 i San Diego, California) var en amerikansk plasmafysiker og medlem av National Academy of Sciences. 

I 1997 ble han tildelt National Medal of Science for funn i kontrollerte termonukleære fusjoner, bidrag til plasmafysikk og arbeidet med beregningsorientert statistisk mekanikk. Han var også en mottaker av E.O. Lawrences pris (1964), Albert Einstein pris (1967), James Clerk Maxwells pris i plasmafysikk (1976) og Enrico Fermis pris (1985).

## Referanser
Borchs Kollegium

**Borchs Kollegium** (opprinnelig latinsk navn: *Collegium Mediceum*) ble grunnlagt den 29. mai 1691 av Ole Borch for å huse 16 fattige, gudfryktige og lærde *studiosi.* Det er et av Københavns Universitets gamle kollegier og ligger i Store Kannikestræde 12.

## Bygningen
Det opprinnelige huset, inklusiv Borchs bibliotek og kjemiske laboratorier, ble ødelagt sammen med resten av byen under brannen i København i 1728. Huset ble bygget opp igjen på restene av det gamle. 5500 riksdaler  og tre år senere sto det klart for innflytting igjen i 1731. 

Under Københavns bombardement i 1807 brant kollegiet enda en gang ned til grunnen.  Ifølge kildene deltok studenter fra kollegiet i flere trefninger. Bombardementet av byen endte imidlertid med at store deler av  området rundt Frue Plads ble ødelagt, og på tredjedagen den 4. september brøt ilden ut og bygningen gikk opp i flammer.

Den tredje bygningen – huset som det står i dag – ble bygget i 1824&ndash;1825 under arkitekt Peder Mallings ledelse. Det ble innviet 28. mai 1825. Bygningen er fredet.

## Referanser

## Kilder
*Johannes Pedersen, *Borchs Kollegiums Historie 1728-1823.* København: Gad 1916.
André Bjørge Paulsen

**André Bjørge Paulsen** (født 14. februar 1983) er en norsk ishockeyspiller som spiller for Storhamar YA. Han er opprinnelig fra Furnes, og tilbrakte ungdomstiden i Storhamar Dragons.

Han har også spilt for klubbene Lillehammer IK, Gjøvik Hockey, Kongsvinger Knights, Stjernen, Charlottenberg (Div 3 Sverige) og Arvika (Div 2 Sverige). Han er Elite- og Norgesmester som eldre- og yngre jr i Storhamar Dragons, samt sølvvinner på seniornivå for samme klubb. Han har også flere kamper på aldersbestemte landslag, U18 i 2000–01 og U20 i 2002–03.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Ingrid Elisabeth Johansen

**Ingrid Elisabeth Johansen** (født **Ingrid Elisabeth Olsen**; 1954) er en norsk vokalist, revyartist og tekstforfatter.

Johansen har medvirket i en rekke  norske og europeiske kulturprosjekter.

## Sangkarriere
Hun opptrådte første gang offentlig i Hammerfest Metodistkirke, der hennes far Roy Terje Olsen var organist. Hun var vokalist i popgruppen Albatross i perioden 1973–1976, og turnerte i Norge, Sverige og Sveits. Hun vant den landsomfattende talentkonkurransen «Stjerne 75» på Momarkedet 1975. Hun var også vokalist i dansebandet Catalina i årene 1976–1982. Hun ble nominert til Spellemannprisen i 1977 med LP-utgivelsen *Ingrid Elisabeth*.

I 1978 ble hun vokalist i Terje Fjærns orkester. Samme år var hun deltaker i Melodi Grand Prix, der hun fikk en syvendeplass. med sangen *[[Den danseglade fruen]]*. I Melodi Grand Prix 1979 fikk hun en fjerdeplass med sangen *[[Boogie Bill]]*. Hun har medvirket i fjernsynsproduksjoner i NRK og i tysk TV NDR. Hun utga flere plater i Tyskland under navnet «Inger Johanson». Senere var hun vokalist ved restaurant- og revy-etablissementet Oslo Cabaret, der orkesteret var ledet av Bjørn Jørgensen. Hun ble senere vokalist i R&B-gruppen The Original Bullshit Band. 

Johansen var vokalist i den Oslo-baserte jazzrockgruppen Walking Tall i årene 1984–1994, og i perioden 1992–1994 vokalist i den kvinnelige jazzgruppen Girl Talk, som for øvrig bestod av Bodil Niska (saxofon), Elisabeth Walker (piano) og Tine Asmundsen (bass). I 1988 var hun vokalist i popgruppen Coco, som hadde hitsangen «(You Are My) Summer Love». Hun var medlem av vokaljazzgruppen Four You i perioden 1980–1984. I årene 1994–2004 sang hun med Hammerfest Storband, før hun ble vokalist i Torungen Storband i Arendal fra 2005 til 2009. Hun var også solist i gospelkoret Good Gospel på Gjøvik i årene 2008-2009.

## Diskografi

### Album
* 1978: *[[Ingrid Elisabeth]]*, utgitt på Arne Bendiksens plateselskap

### Singler
* 1975: *Soloppgangens hus / Ha det bra*, EMI
* 1976: *Hey Paula* – solist med dansebandet Ole Ivars
* 1978: *Du er ensom / Summertime*, Sonet
* 1979: *Boogie Bill / Pearl kan synge*, Triola
* 1979: *Will The Circle Be Unbroken / Three Times A Winner*, Polydor
* 1980: *Hjelp / Jeg ber deg om tilgivelse*, Triola
## Skuespillerkarriere

Johansen var revyskuespiller ved Friedrichstadt-Palast, Øst-Berlin fra 1978 til 1979. Hun benyttet da kunstnernavnet «Inger Johanson». Hun medvirket som skuespiller i Chat Noir-revyen «Brød og sirkus» sesongen 1978-1979, med Dag Frøland som regissør. Deretter spilte hun i ABC-teaterets revy «Det våres for Norge», som ble regissert av Tom Sterri og Dag Vågsås. I farsen Den spanske flue på ABC-teateret i 1990 spilte hun rollen som stuepiken *Marie*. Forestillingen ble filmet av NRK, som satte den på programmet hver nyttårsaften frem til 2008.

## Referanser


## Kilder
* Opplysninger gitt ved intervju av Ingrid Elisabeth Rebbestad. Fall i Søndre Land, 8. nov. 2009
Johan Kallsoy

**Johan Kallsoy** (født 12. august 1892 på Eiði, død 19. mars 1973 samme sted) var en færøysk lærer og politiker (Sj.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget for Eysturoy 1928–1940 og 1950–1954.

Han vokste opp på Eiði. Faren Herman Mørkøre var kommunepolitiker. Moren Katarina kom fra Mikladalur på Kalsoy, derav slektsnavnet. Han gikk Føroya Læraraskúli i Tórshavn, der han tok eksamen som 25-åring, og arbeidet så ett år som folkehøyskolelærer ved Føroya Fólkaháskúli. I 1919 fikk han en stilling som folkeskolelærer ved Gjógv. I 1944 ble han lærer i hjembygda. Han avgikk med pensjon i 1962, 70 år gammel.

Han var redaktør for tidsskriftet *Føroya Skúlablað* og styremedlem i Føroya Lærarafelag i mange år. Han var medlem av Færøyenes skolestyre 1928–1932 og 1936–1940.

Johan Kallsoy var formann i sognestyret (kommunestyret) i Funnings sókn 1922–1930, mens sognet ennå omfattet Gjógv.

## Referanser
Jákup Lamhauge

**Jákup Eli Frits Lamhauge** (født 7. juli 1939 på Glyvrar) er en tidligere, færøysk havnefogd og politiker (Sb.).

Etter folkeskolen dro han til sjøs i 1954, gikk styrmannsskole 1960–1963, og seilte deretter for DFDS i noen år. Lamhauge var havnefogd ved de kommunale havnene i Runavík fra 1966 til han avgikk med alderspensjon.

Lamhauge var medlem av kommunestyret i Runavík 1970–1974, 1976–1988 og 1993–2000, den siste perioden som Runavíks borgermester (ordfører). Han var den første formannen i Kommunusamskipan Føroya 1999–2000. Lamhauge møtte fast på Lagtinget for Eysturoy 1989–1990, så lenge Jógvan I. Olsen satt i regjeringen.

## Referanser
Gammel Strand (København)

**Gammel Strand** er en gate og et torg i Indre By i København. Den strekker seg langs Slotsholmskanalen fra Højbro Plads og utvider seg til en plass ved Nybrogade/Naboløs, like ved Kulturministeriet. Dette er Københavns eldste havn og var en del av kystlinjen, helt til oppfylninger førte til at Gammel Strand oppstod som gate og plass på 1670-tallet. Navnet er kjent fra 1716. Før det hadde stedet hett **Strandgaden, ved Stranden, ved Canalen, Riveren** og **Revieren**.  Hele gaten brant ned i bybrannen i 1795.

## Historie

Gammel Strand er kjent tilbake fra tidlig middelalder som naturhavn for landsbyen Havn som en gang lå der. Her lå starten til *Køpmannæhafn* (København) i ly bak holmen der biskop Absalon reiste borgen sin rundt 1167. Under flere av dagens bygninger er det funnet skipsdeler og bolverk som viser at strandlinjen tidligere lå lenger inne enn kanalens kant i dag. Nylige arkeologiske funn under arbeidet med Københavns metro har avdekket spor etter båtbroer ved Gammel Strand, som dateres tilbake til rundt år 700.

Senere vokste det her et travelt fisketorg frem under 1400–1500-tallets rike sildefiske i Østersjøen. I 1958 flyttet Københavns fisketorg til Sydhavnen og siden til Nordhavnen.

I 1940 ble granittstatuen «Den sidste fiskerkone», et arbeid av Charles Svejstrup Madsen, satt opp i gaten til minne om fiskerkonene. Men først 13. mars 2008 la den siste fiskerkonen ned. Doris Marx hadde da passet boden siden nyttår 1963, og brukte i alle år «skovserkonenes» tradisjonelle klær som arbeidsantrekk. I 2011 måtte statuen flyttes pga anleggsarbeid (Gammel Strand stasjon på metro-linjen ''Cityringen''). I 2015-2016 stod den i stedet ved Sydhavn stasjon.

## Bygninger
Gaten med sin rekke av eldre eiendommer betraktes som ett av Københavns vakreste byrom. De opprinnelige husene brant for en stor del ned under brannen i 1795, men mange ble senere restaurert. I dag fremstår husrekken som spennende og harmonisk med sammensetningen av hus fra slutten av 1700-, 1800- og 1900-tallet. Flesteparten av husene på Gammel Strand er i dag fredet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Robert Bacher

**Robert Fox Bacher** (1905–2004) var en amerikansk kjernefysiker, og en av de ledende personene i Manhattanprosjektet. 

Han tok eksamen ved University of Michigan, og i 1943 ble han medlem av Manhattanprosjektet, hvor han var leder for avdelingen for bombefysikk i perioden 1944&ndash;1945. Etter andre verdenskrig gikk han inn i USAs atomenergikomité mellom 1946 og 1949. Han ble deretter professor ved California Institute of Technology.

## Referanser
Senftenberg (andre betydninger)

**Senftenberg** kan referere til:
*Senftenberg, en by i søndre Brandenburg i Tyskland
*Senftenberg (Østerrike)
*Žamberk, en by i regionen Pardubice i Tsjekkia, kjent som Senftenberg på tysk
Sveits under Vinter-OL 1956

**Sveits under Vinter-OL 1956**. Femtini sportsutøvere, femtien menn og åtte kvinner, fra Sveits deltok i sju sporter under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Sveits kom på fjerdeplass med tre gull-, to sølv- og en bronsemedalje. 

## Medaljer

## Medaljevinnerne
Kenneth Bainbridge

**Kenneth Tompkins Bainbridge** (født 27. juli 1904 i Cooperstown, New York, død 14. juli 1996) var en fysiker ved Harvard University som jobbet med forskning på syklotroner.

Hans presise målinger av masseforskjeller mellom kjernekraftisotoper tillot ham å bekrefte Albert Einsteins masseenergilov. Han var direktør for Trinityprøvesprengningen under Manhattanprosjektet, som fant sted 16. juli 1945. Bainbridge kalte prøvesprengingen et «stygt og fryktinngytende syn» og sier til J. Robert Oppenheimer umiddelbart etter testen; «Nå er vi alle drittsekker». Dette markerte begynnelsen på hans engasjement for å få slutt på testing av kjernefysiske våpen og til innsats for å opprettholde sivil kontroll over fremtidig utvikling i dette feltet.

## Referanser
Pörtom

**Pörtom** (finsk: *Pirttikylä*) er en tidligere kommune i landskapet Österbotten i Finland. Kommunen hadde  innbyggere i 1970. Kommunen var enspråklig svensk med 93&nbsp;% svensktalende i 1960.

Pörtom ligger i den øvre delen av Närpes ådal.

Den 1. januar 1973 ble Pörtom og nabokommunen Övermark slått sammen med Närpes. Den nordlige grissgrendte delen av Pörtom ble imidlertid overført fra Närpes kommune til Malax i 1975.

## Referanser
Manson Benedict

**Manson Benedict** (født 9. oktober 1907 i Lake Linden i Michigan, død 18. september 2006 i Naples i Florida) var en professor i kjerneteknikk ved Massachusetts Institute of Technology (MIT). Fra 1958 til 1968 var han formann for den rådgivende komiteen til US Atomic Energy Commission. Benedict mottok en B.S. fra Cornell University i kjemi, og em ph.d. fra MIT i fysikalsk kjemi. Det var ved MIT at han traff sin kone, Marjorie, som også mottok Ph.D. i kjemi.

## Priser og utmerkelser (utvalg)
* 1966 – Perkinmedaljen

## Referanser
Sverige under Vinter-OL 1956

**Sverige under Vinter-OL 1956**. Femtiåtte sportsutøvere, 50 menn og åtte kvinner, fra Sverige deltok i åtte grener, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, kombinert, skøyter, skihopping og ishockey, under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Sverige kom på femteplass på den uoffisielle medaljestatistikken med to gull-, fire sølv-, og fire bronsemedaljer.  

## Medaljer

## Medaljevinnerne
Jacob Beser

**Jacob Beser** (født 15. mars 1921, død 17. juni 1992) var en amerikansk løytnant i United States Army Air Force. Han tjenestegjorde under andre verdenskrig. Beser var radarspesialist ombord i Enola Gay den 6. august 1945, da *[[Little Boy]]* ble sluppet over Hiroshima. Tre dager senere var Beser ombord i Bockscar da *[[Fat Man]]* ble sluppet over Nagasaki. Han var den eneste som fungerte som angrepsmannskap på begge oppdragene.

## Referanser
Karin Kjølbro

**Karin Rannvá Kjølbro** (født 27. mars 1944 i Klaksvík) er en tidligere, færøysk sosionom og politiker (Tj.). Hun har særlig arbeidet for å utvide det offentliges ansvar for velferdsoppgaver, og for kvinners deltagelse i offentligheten på Færøyene. I 1978 ble Kjølbro og Jona Henriksen de første kvinnene som ble innvalgt på Lagtinget.

## Liv og virke
Hun er datter av direktør Poul Nolsøe (Nølli) Kjølbro og hustru Turið Thomsen. Kjølbro-familien drev på 1900-tallet Færøyenes største handels-, industri- og rederivirksomhet i Klaksvík. Grunnleggeren Joen Frederik Kjølbro var hennes farfar. I 1966 giftet hun seg med Høgni Debes Joensen, senere landslege på Færøyene, men de ble skilt i 1985. Deres datter Bergtóra Høgnadóttir Joensen har også vært medlem av Lagtinget. I 1999 giftet hun seg på nytt med kaptein Ørvur Thomassen.

Etter Føroya Studentaskúli i 1963 utdannet hun seg til sosionom (socialrådgiver) i Danmark. Hun ble ansatt i Statens Åndssvageforsorg og organiserte hjemreisen for 120 færøyske utviklingshemmede som bodde på institusjon i Danmark. Med dette introduserte hun sin profesjon på Færøyene. De færøyske myndighetene ønsket i liten grad å påta seg omsorgsoppgaver som hittil hadde ligget hos familiene, så Kjølbro tok initiativ til den første interesseorganisasjonen for funksjonshemmede og deres pårørende på Færøyene. I 1970 ble hun valgt til varamedlem av Lagtinget for Tjóðveldisflokkurin, og møtte i 1971 som «høygravid og eneste kvinnelige lagtingsmedlem».

I 1972 flyttet hun til Danmark for en periode, da ektemannen tok spesialistutdannelse, og ble sosionom ved amtssykehuset i Glostrup. I 1977 kom hun tilbake til Færøyene som leder for kriminalomsorgen. Året etter ble Kjølbro innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy. Jona Henriksen ble valgt for Javnaðarflokkurin fra samme krets, og de var Lagtingets første fast innvalgte kvinner. Kjølbro ble gjenvalgt frem til 1990, da hun ikke søkte renominasjon. I løpet av disse årene var hun formann i helse- og sosialkomiteen, lovkomiteen og utenrikskomiteen, nestformann i Lagtinget og medlem av Lagtingets delegasjon til Nordisk råd. Fra 1983 til 1984 var hun redaktør for partiorganet *[[14. september (avis)|14. september]]*. Hun bidrog til å organisere kvinnepolitiske nettverk for å involvere flere i politikk, og ledet fra 1990 til 1993 sammenslutningen av færøyske kvinneforeninger. Allerede i 1979 fremla Kjølbro et forslag om en færøysk likestillingslov, men en slik lov ble ikke vedtatt før i 1996.

Kjølbro har senere vært styreleder for den færøyske arbeidsledighetsforsikringen (ALS).

## Referanser
Makarios Ⅲ

**Makarios &#8546;** (gresk: *Μακάριος Γʹ*, egentlig navn *Μιχαήλ Χριστοδούλου Μούσκος*, *Mikhail Khristodoulou Mouskos*, født 13. august 1913 i Pano Panagia i Britisk Kypros, død 3. august 1977 i Nikosia) var en kypriotisk erkebiskop, nasjonal leder og politiker. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Michael Christodoulou Mouskos ble i 1926 som 13-åring opptatt som novise i Kykkos-klosteret. Som 20-åring ble han sendt til Det pankypriotiske gymnasium i Nikosia der han fullførte sin videregående utdannelse i 1936. 

Da han ble viet til diakon i 1938 tok han navnet Makarios. Han dro så fra Kypros til Hellas og studerte i de vanskelige krigsårene teologi og rettsvitenskap i Athen, med eksamen i 1942.

### Prest
I 1946 ble han ordinert til prest og fikk stipend fra Kirkenes Verdensråd til høyere teologiske studier ved University of Massachusetts i Boston i USA.

### Biskop
Makarios vendte hjem til Kypros da han i 1948 ble valgt til biskop av Kition. Han ble dermed også en del av den nasjonale bevegelse som kjempet for at Kypros skulle slutte seg til Hellas (*[[enosis]]*). 

### Erkebiskop
I 1950 ble han erkebiskop og primas av den autokefale ortodokse kirke på Kypros, en posisjon han beholdt livet ut. Han benyttet sin stilling til å fremme Kypros' sak overfor den britiske kolonimakten og appellerte om at FN måtte ta opp Kyprosspørsmålet.

I 1955 støttet han  EOKAs sabotasjekampanje mot britene, under forutsetning av at aksjonene ikke var rettet mot mennesker. Konflikten på Kypros ble forverret og britene forviste ham i mars 1956 til Seychellene. Året etter ble han satt fri, men fikk ikke lov til å dra tilbake til Kypros. Makarios fortsatte derfor kampen fra Aten.

Etter at britene søkte en løsning som ville gi Tyrkia en direkte rolle i Kypros forlot Makarios målet om tilslutning til Hellas og valgte i stedet å kreve selvstendighet for Kypros. Den 19. februar 1959 ble Zürich og London-avtalen inngått mellom Storbritannia, Hellas, Tyrkia og Makarios som representant for gresk-kypriotene og Fazıl Küçük som representant for tyrkisk-kypriotene. Avtalen åpnet for utarbeidelsen av en grunnlov for et selvstendig Kypros.

### President
Makarios ble 13. desember 1959 valgt til president for det selvstendige Kypros, og kunne tiltre da Kypros ble selvstendig 16. august 1960. Han fikk en tyrkisk-kypriotisk visepresident. Konflikten  mellom de to folkegruppene på Kypros vedvarte imidlertid og Makarios' situasjon var vanskelig, også fordi han aldri helt ga opp håpet om tilslutning til Hellas. Han vant gjenvalg til presidentembetet i 1968 og 1973. 

I 1974 ble han avsatt i et statskupp, som hadde forbindelse til den greske militærjuntaens forsøk på å oppnå forening mellom Hellas og Kypros og som også ledet til at Tyrkia invaderte Kypros og okkuperte den nordlige delen av øyen. Makarios kom imidlertid tilbake som president i desember 1974 og beholdt presidentembetet til han avgikk ved døden i 1977.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Makarios III», *Encyclopædia Britannica*
Sør-Korea under Vinter-OL 1956

**Sør-Korea under Vinter-OL 1956**. Fire sportsutøvere, alle menn, fra Sør-Korea deltok i en sport, hurtigløp på skøyter, under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Sør-Korea, som deltok i et vinter-OL for andre gang (deltok ikke i Oslo i 1952), vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en tjuetredjeplass på 5 000 meter skøyter.  

## Medaljer
Tjöck

**Tjöck** (finsk: *Tiukka*) er en tidligere kommune i landskapet Österbotten i Finland. Kommunen hadde  innbyggere i 1970. Flertallet av innbyggerne var svensktalende (90 % svenskspråklige i 1960).

Sammen med kommunene Lappfjärd og Sideby ble Tjöck slått sammen med Kristinestad 1. januar 1973.

## Referanser
Tsjekkoslovakia under Vinter-OL 1956

**Tsjekkoslovakia under Vinter-OL 1956**. Førtien sportsutøvere, trettifem menn og seks kvinner, fra Tsjekkoslovakia deltok i sju sporter, alpint, kunstløp, ishockey, langrenn, kombinert, skøyter og skihopping under Vinter-OL 1956 i Cortina. Tsjekkoslovakia vant ikke noen medaljer, beste plassering var to femteplasser, i ishockey og kunstløp. 

## Medaljer

## Eksterne lenker
* Resultater og profilside  på sports-reference.com
Tyrkia under Vinter-OL 1956

**Tyrkia under Vinter-OL 1956**. Fire sportsutøvere fra Tyrkia, alle menn, deltok i en sport, alpint, under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Tyrkia, som deltok for tredje gang i et vinter-OL, vant ikke noen medaljer. Beste plassering var en 33.-plass i utfor.

## Medaljer
Tyskland under Vinter-OL 1956

**Tyskland under Vinter-OL 1956**. Sekstitre sportsutøvere fra Tyskland, femtito menn og elleve kvinner, deltok i åtte sporter under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. De deltok i alpint, bobsleigh, langrenn, kunstløp, skihopping, skøyter, ishockey og kombinert. Tyskland, som stilte med utøvere fra både Øst- og Vest-Tyskland, kom på niendeplass med en gull- og en bronsemedalje. Bobkjøreren Andreas Ostler var Tysklands flaggbærer under åpningsseremonien.

## Medaljer

## Medaljevinnerne
Det Kongelige Vajsenhus

**Det Kongelige Vajsenhus**, beliggende på Nørre Farimagsgade i København, er en privat grunnskole med særlige opptaksvilkår. Det Kongelige Vajsenhus ble opprinnelig grunnlagt som en stiftelse som fungerte som barnehjem for foreldreløse barn, et såkalt waisenhus.

## Historie
I 1727 beordret Frederik IV ved reskript av 21. juli og 29. september, og forordning av 21. juli samme år, at Missionskollegiet skulle bidra med midler til opprettelsen av et waisenhus i København. Han skjenket det tidligere ridderlige akademis bygninger på Nytorv til formålet, hvor Domhuset står nå.

Den 11. oktober 1727 åpnet Vajsenhuset. Kongen hadde også gitt det en hel rekke privilegier, blant annet anlegg av fabrikkdrift, apotek, boktrykkeri, bokhandel m.m.

Hundre barn skulle oppdras til krstne samfunnsnyttige mennesker. Alle fikk lære å lese, skrive og regne, jentene ble dessuten opplært i husarbeid, og guttene i historie, geografi, «mekanikk» og lignende. Snart ble Vajsenhuset sentrum for en pietistisk vekkelse, som en stund beveget seg bort fra statskirken. Vajsenhuset fikk i 1728 også i oppgave å omvende Københavns jøder til kristendommen, basert på Philipp Jacob Speners tanke om at Kristi gjenkomst ville inntreffe straks hedninger og jøder ble kristne. Tidsånden talte imot bruk av tvang, så kong Frederik beordret derfor at «*aleneste af kristelig omsorg*» skulle byens jøder stille til gudstjeneste i Vajsenhusets kirke hver søndag. Etterpå fikk de diskutere kristendommen med presten. Dette håpet kong Frederik ville overbevise jødene om deres «villfarelse»; men i stedet brant bygningen ned samme året, i Københavns brann i 1728. En ny bygning ble oppført, og denne ble igjen bygget om i 1765.

På slutten av 1720- og starten av 1730-årene var Enevold Ewald, dikteren Johannes Ewalds far, ansatt som prest ved Vajsenhuset. Han var grepet av pietismen, særlig som den ble utformet av den herrnhutiske grenen, og Vajsenhuset ble rammen rundt mange bønnemøter.

I 1795 brant Vajsenhuset igjen da det ble offer for Københavns brann i 1795. Vajsenhusets aktiviteter ble deretter spredd til flere forskjellige steder, hvor det ble drevet skole og boktrykkeri etc. Skolen flyttet i 1875 til sin nåværende beliggenhet i Nørre Farimagsgade i en bygning oppført 1874&ndash;75 av Carl Ferdinand Rasmussen, som vant 1. premie i en konkurranse. Bygningen imiterer florentisk renessanse.

Et av privilegiene for stiftelsen var trykkingen av bibler og salmebøker, og fra 1740 fikk den enerett på trykking av disse. Det er fremdeles samme stiftelse som står for trykkingen av dem.

Forhenværende statsminister Anker Jørgensen (1922-2016) ble som foreldreløs gutt fra Christianshavn elev ved Vajsenhuset.

## Noter


## Kilder
*Chr. Ottesen, *Det kgl. Vajsenhus gennem 200 Aar*, P Haase og søns forlag, 1927.
*http://www.vajsenhuset.dk/
Ungarn under Vinter-OL 1956

**Ungarn under Vinter-OL 1956**. To sportsutøvere, en mann og en kvinne, fra Ungarn deltok i kunstløp under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Ungarn kom på en delt tolvteplass med en bronsemedalje.

## Medaljer

## Medaljevinnerne
Liste over borgermestre i Sandur

**Liste over borgermestre i Sandur**. Sandur på Færøyene ble utskilt som egen kommune i 1928.

## Fotnoter


## Referanser
Haraldrud gjenbruksstasjon

**Haraldrud gjenbruksstasjon og hageavfallsmottak** (tidligere *Brobekk gjenbruksstasjon*) er Norges største gjenbruksstasjon beliggende mot sør på Brobekk i bydel Bjerke i Oslo. Anlegget ble tatt i bruk i 1967.

Bruk av stasjonen er gratis for private husholdninger, og anlegget tar i mot alle typer avfall, med unntak av organisk avfall. Anlegget er betjent og betjeningen henviser avfallslevering til riktig sortering. Haraldrud gjenbruksstasjon har adresse Haraldrudveien 18, med innkjøring fra Brobekkveien 87.

Navneendringen kom etter et forslag fra kulturminnegruppen i bydel Bjerke. De påpekte at anlegget ligger på middelaldergården Haraldrud gård, som hadde gårdhusene rett bak dagens anlegg.

Anlegget har vært gjennom en rekke ombygginger. I perioden 1983 til 1986, 1988 til 1990 og fra 2002 ble det installert et avansert renseanlegg ved stasjonen.

## Se også
* Haraldrud energigjenvinningsanlegg

## Eksterne lenker
* om Haraldrud gjenbruksstasjon
Østerrike under Vinter-OL 1956

**Østerrike under Vinter-OL 1956**. Seksti sportsutøvere, femti menn og ti kvinner, fra Østerrike deltok i åtte sporter, alpint, bobsleigh, kunstløp, langrenn, kombinert, hurtigløp på skøyter, skihopping og ishockey under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo i Italia. Østerrike ble nest beste nasjon, bak Sovjetunionen, med fire gull-, tre sølv- og fire bronsemedaljer. Alpinisten Toni Sailer, som vant tre gullmedaljer, var Østerrikes flaggbærer under åpningsseremonien.

## Medaljer

## Medaljevinnerne
Jona Henriksen

**Jona Elisabeth Frida Henriksen** (født 4. januar 1924 i Tórshavn, død 4. september 2006 samme sted) var en færøysk sosialdemokratisk politiker (Jv.). Hun var blant de første kvinnelige politikerne på Færøyene, som viseborgermester i Tórshavn og fast møtende medlem på Lagtinget i 1970-årene.

## Liv og virke
Hun vokste opp i Tórshavn som datter av bokholder Johan Pauli Henriksen og hustru Elisabeth Mouritsen. Familien var politisk interessert. Faren var sosialdemokratisk borgermester og lagtingsmann i 1940- og 1950-årene, mens moren hadde vært med på å etablere den nasjonale ungdomsforeningen Merkið.

Jona Henriksen kom tidlig med i den sosialdemokratiske velgerforeningen i Tórshavn. I 1968 ble hun medlem av kommunestyret i Tórshavn og formann i skole- og sosialutvalget. Med tiden ble hun også medlem av finans- og byplanutvalget og formann i teknisk utvalg. I 1970 var hun Tórshavns viseborgermester.

I 1975 ble hun den første kvinnen som møtte fast på Lagtinget, da hun trådte inn som vara for Jacob Lindenskov, som var medlem av Færøyenes regjering. Hun representerte valgkretsen Suðurstreymoy. I 1978 ble både Jona Henriksen og Karin Kjølbro valgt inn på eget mandat, som de første to kvinnene. Hun ble ikke gjenvalgt i 1980, men møtte tidvis som varamedlem frem til 1988. Sammen med Karin Kjølbro og Ingrið Sondum reiste Henriksen forslag om et likestillingsutvalg, som ble nedsatt i 1982, men den færøyske likestillingsloven kom først 12 år senere.

Henriksen var også medlem av Færøyenes kirkestyre, skolestyre og kringkastningsråd samt styret for Landssjúkrahúsið.

Jona Henriksen arbeidet først i bank, men hadde det meste av sitt yrkesliv innen kristelig barne- og ungdomsarbeid, som lønnet sekretær for KFUK på Færøyene i 30 år.

## Referanser
Roland Dumas

**Roland Dumas** (1922–2024) var en advokat og fransk sosialistisk politiker som tjenestegjorde som fransk utenriksminister under president François Mitterrand og i regjeringene til statsministrene Michel Rocard, Édith Cresson og Pierre Bérégovoy fra 1984 til 1986 og fra 1988 til 1993. Han var også president i Conseil Constitutionnel fra 1995 til 1999.

Roland Dumas er også kjent for å ha blitt stilt for retten under korrupsjonsskandalene i Elf Aquitaine, der også Frankrikes tidligere president François Mitterrand skal ha spilt en viktig rolle. Han ble domfelt i første rettsinstans i 2001, men frikjent i høyere instans i 2003.

Skandalen gjaldt blant annet ulovlig millionstøtte til det konservative partiet CDU i Tyskland. Etterforskningen ble ledet av den norsk-franske juristen og forhørsdommeren Eva Joly.

## Politisk karriere
### Offentlige tjenester
* President av Conseil Constitutionnel: 1995–2000

### Politiske funksjoner
* Minister de Relations Exterieure: 1984–1986 
* Regjeringens talsmann: Juni–desember 1984
* Ministre d'Affairs Europeenne: 1983–1986
* Utenriksminister: 1988–1993

### Valgmandater
* Medlem av Frankrikes nasjonalforsamling for Haute-Vienne: 1956–1958
* Medlem av Frankrikes nasjonalforsamling for Corrèze: 1967–1968
* Medlem av Frankrikes nasjonalforsamling for Dordogne: 1981–1983 (ble minister i 1983) / 1986–1988 (Ble minister i 1988) / Han taper valget i 1993

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ola H. Strand

**Ola H. Strand** (født 1957) er en norsk bedriftsleder. 

Strand har vært administrerende direktør for Global Fresh Food Inc, Coop Norge SA,  SAS Norge AS, SAS Braathens og SAS Ground Services, han har vært distriktssjef for SAS Midt-Norge og hatt ansvaret for SAS’ norske linjestasjoner. Han har også hatt stillinger i Esso og Forsvaret.
Han sitter i dag i styrer for en rekke norske selskap.

Strand er utdannet fra Norges Handelshøyskole, Krigsskolen og Trondheim Økonomiske Høgskole.

## Eksterne lenker
* Pressemelding fra COOP
* Profil hos boarding.no
Brandur Sandoy

**Brandur Sandoy** (født 23. april 1973 på Sandur) er en færøysk politiker, entreprenør og gårdbruker.

Han var borgermester i Sands kommuna fra 2009 til 2019. Han har møtt fast på Lagtinget som varamann for utenriksminister Jørgen Niclasen fra 2011 til 2015 og på nytt for Elsebeth Mercedis Gunnleygsdóttur fra 2019 til 2021. Sandoy representerte Fólkaflokkurin, men meldte seg ut som følge av regjeringskrisen i 2021.

Han vokste opp på Skemmugarður på Sandur, gikk videregående skole på Suðuroy og tok høyere forberedelseseksamen (HF) i 1993. Han vurderte å studere ved Den Kongelige Veterinær- og Landbohøjskole, men flyttet tilbake til Sandur og drog til sjøs. I 1997 overtok han farsgården med sauedrift. Etter 2004 har Sandoy også hatt andre jobber i tillegg til gårdsdriften. Han driver entreprenørfirmaet BS-SMÍÐ.

Brandur Sandoy har vært fotballspiller. I 1990-årene var han forsvarsspiller for B71 Sandoy, og i 1996 spilte han to internasjonale kamper mot APOEL FC i UEFA Intertoto Cup.

## Referanser
Jules Barthélemy-Saint-Hilaire

**Jules Barthélemy-Saint-Hilaire** (født 9. august 1805, død 24. november 1895) var en fransk filosof, journalist og politiker. Ifølge en bok av Marie Lowndes fra 1943 skal han ha vært Napoléon Bonapartes uekte sønn.

## Referanser
Dagmar Blix

**Dagmar Blix** (1900–1984) var lærer, forfatter, folkeminnesamler og kulturarbeider fra Storfjord ved Stamsund, Vestvågøy kommune.

Hun var utdannet lærer fra Tromsø lærerskole i 1922, og arbeidet som lærer ved Storfjord skole.

Forfatterskapet består i hovedsak av barne- og ungdomsbøker, men hun samlet og publisere også historier og sagn fra Lofoten, med i bok i serien Norsk Folkeminnelags skrifter. Hennes engasjement ga seg utslag i en rekke radiokåseri. I tillegg var hun aktiv informant for Norsk Målførearkiv og skrev kulturhistoriske artikler i blant annet Håløygminne. Hun skrev og leste ofte egne prologer og festtaler til forskjellige anledninger. Hennes engasjement for målsaken var blant annet tuftet i argumentet om at nynorsk ligger nærmere mange norske dialekter enn bokmål. Hun skrev selv på et nordnorskpreget nynorsk.

Blix var i 1976 den første som ble tildelt Vestvågøy kommunes kulturpris. I 1979 fikk hun Blixprisen «for mangfoldig kulturarbeid». 

## Bibliografi
* 1948: *Prinsesse Gullhjarte og andre eventyrspel*, 1, Samling for born. Bøstad : Evjeberg 
* 1954: *Skomakar-Jonas : eventyrspel i 5 akter : for vaksne og born*. Bøstad : Evjeberg 
* 1957: *Dei tre mostrene og andre eventyrspel*. Bøstad : Evjeberg 
* 1959: *Sylvelin og andre eventyrspel*. Bøstad : Evjeberg 
* 1961: *Vargtid : dikt frå krigsåra*. Bøstad : Evjeberg 
* 1965: *Draugen skreik : tradisjon frå Lofoten*. Norsk Folkeminnelags skrifter. Oslo : Universitetsforlaget 
* 1966: *I fjell og fjære*. Trondheim : Rune 
* 1971: *Ante frå vidda*. Trondheim : Rune
* 1974: *Marit*. Trondheim : Rune 
* 1975: *Gamle Lofoten*. Orkanger : Rune 
* 1975: *Skatten i Bjønnhaugen*. Trondheim : Rune
* 1976: *Eg elskar livet : dikt*. Trondheim : Rune 
* 1976: *Hanen og reven og andre eventyrspel*. Dramatisert av Dagmar Blix. Halsøy i Vefsn : Midnattsol
* 1976: *Turid og Bjørg*. Trondheim : Rune 
* 1977: *Dyra på Harteigen*. Trondheim : Rune 
* 1978: *Henning på Holmen* Trondheim : Rune 
* 1978: *Vanja*. Trondheim : Rune 
* 1979: *Landgluntar* tegninger av Anders Moe-Rognhaug. Trondheim : Rune 
* 1980: *Heim til Fagertun* ; tegninger av Anders Moe-Rognhaug 
* 1981: *Prins Dyregod og prinsesse Rosalind : eventyrforteljing* tegninger av Aashild Havåg Bergseth. Larvik : Norsk barneblad 
* 1983: *Heksedansen*, ungdomsroman med handling fra første verdenskrig
## Referanser
USA under Vinter-OL 1956

**USA under Vinter-OL 1956**. Sekstisju sportsutøvere, femtisju menn og ti kvinner, fra USA deltok i åtte sporter under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. De deltok i alpint, bobsleigh, langrenn, kunstløp, skihopping, hurtigløp på skøyter, ishockey og kombinert. USA kom på sjetteplass med to gull-, tre sølv- og to bronsemedaljer. 
 
## Medaljer

 
## Medaljevinnerne

## Eksterne lenker
*  United States at the 1956 Cortina d'Ampezzo Winter Games  på Sports-reference.com/olympics
Elidor

***Elidor*** er en engelsk fantasyroman for barn og ungdom skrevet i 1965 av Alan Garner. Romanen ble gitt ut på norsk i 1985 som del av Luna-bøkene. En norsk hørespillversjon ble sendt på NRK radio allerede i 1981.

## Handling i romanen
De fire Manchester-barna Nick, Roland, David og Helen driver gatelangs i byen mens foreldrene deres pakker for flytting. Ved en tilsynelatende tilfeldighet havner de i Torsdagsgaten der så godt som alle bygningene er revet. De støter på en gammel spillemann som lokker dem inn i en gammel kirke med sitt spill. Kirken viser seg å være en portal til en annen verden; Elidor. Spillemannen er ingen ringere enn denne verdenens konge; Malebron. Han trenger barna til å ta vare på Elidors fire umistelige skatter; et sverd, et spyd, en sten og en skål fylt med lys. Landet ligger nå mørkt og øde, men hvis barna kan ta med seg de fire skattene kan Malebron lete etter Findhorn. Et gammelt kvad sier at hvis Findhorns sang lyder så vil mørket vike fra Elidor.

Barna tar med seg skattene hjem til sin verden. Der gjemmer de dem og ganske snart begynner de å glemme det som har skjedd. Alle, unntatt Roland, tror etter et års tid at Elidor bare var innbildning. Imidlertid skjer det snart ting som gjør det klart for dem at selv om de anser seg som ferdige med Elidor, så er ikke Elidor ferdige med dem.

## Referanser
Poul Engberg-Pedersen

**Poul Engberg-Pedersen** (født 20. november 1953) er en dansk statstjenestemann. Han var fra 2005 til 2010 direktør for Norad, det norske Direktoratet for utviklingssamarbeid.

Engberg-Pedersen er utdannet med doktorgrad i økonomisk planlegging og statsvitenskap fra Roskilde Universitet. 

Han har vært administrerende direktør for Centre for Development Research i København og har arbeidet i FN, FNs høykommissær for flyktninger i Addis Abeba og for Verdensbanken. Engberg-Pedersen har også medvirket i evalueringskomitéer for UNICEF, FNs utviklingsprogram, FNs organisasjon for industriell utvikling, Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen, DANIDA og Southern African Development Coordination Committee. I Norge har han også sittet i programstyrer i Norges forskningsråd.

## Referanser
Andris Bērziņš (statsminister)

:*For politikeren med samme navn som er valgt til Latvias president, se [[Andris Bērziņš (president)|Andris Bērziņš]]*

**Andris Bērziņš** (født 4. august 1951 i Riga) er en latvisk politiker for partiet Latvijas Ceļš. Han var Latvias statsminister fra 5. mai 2000 til 7. november 2002. Fra 1993 til 1994 var han arbeidsminister, deretter visestatsminister og velferdsminister til 1995. Han var ordfører i Riga i årene 1997 to 2000.

## Referanser
Jan Erik Rekdal

**Jan Erik Rekdal** (født 1951) er en norsk lyriker og litteraturviter. Han er professor i keltiske språk og kultur ved Institutt for lingvistiske og nordiske studium, Universitetet i Oslo og har oversatt irsk litteratur til norsk.

Rekdal er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

## Bibliografi

### Egne publikasjoner
* Vandring på verdens vestkyst. Dikt. Oslo 1975. (Inneholder også noen oversatte dikt)
* Linedanseren. Dikt. Oslo 1976.
* Med sentrum i periferien. Dikt. Oslo 1978.
* Månens vikariat. Dikt. Oslo 1981.
* Oppstandelse nærvær. Dikt. Oslo 1985.
* *Interaction of pagan and Christian traditions in mediaeval Irish narratives* Collegium Medievale 3, 5-18. 1990.
* *The Irish Ideal of Pilgrimage* i Härdelin A. (ed.) In Quest of the Kingdom - Ten Papers on Medieval Monastic Spirituality Bibliotheca Theologiae Practicae 48, 9-26. Stockholm 1991.
* From profile to face : an analysis of the portrayal of Colum Cille in his sixteenth-century Life by Maghnus Ó Domhnaill – Betha ColuimbChille. Avhandling. Oslo 1995.
* I Rumis skygge. Dikt. Oslo 1997.
* *Parallels between the Norwegian Legend of St Sunniva and Irish Voyage Tales* H.B. Clarke, M. Ní Mhaonaigh & R. Ó Floinn (red.)Ireland and Scandinavia in the Early Viking Age, 277-287. Four Courts Press, Dublin 1998.
* Irland forteller. Redaktør, innledning. Oslo 2000.
* Masker. Redaktør, med Andreas Sveen. Oslo 2000.
* Sunnivalegenden – irsk rekved mellom norrøne fjæresteiner? Artikkel. Oslo 2004.
* Hotellvertens bedrøvelse og andre samtaler. Dikt. Oslo 2007

### Oversettelser
* Irsk lyrikk. Dikt. Oslo 1985.
* Poesi i margen. Dikt. Oslo 1997.
* Ó Cadhain, Máirtín: Kirkegårdsjord. Med etterord. Oslo 1995. 

## Priser
*  – Hartvig Kirans minnepris

## Referanser


## Eksterne lenker
Herbert York

**Herbert Frank York** (født 24. november 1921 i Rochester, New York, død 19. mai 2009 i San Diego) var en amerikansk kjernefysiker. Han hadde en rekke forsknings-og administrative stillinger på ulike utdanningsinstitusjoner for USAs myndigheter. Han oppnådde B.S. og M.S. fra University of Rochester i 1943, og reiste for å ta Ph.D. ved University of California, Berkeley i 1949. Under andre verdenskrig jobbet han som fysiker ved Lawrence Berkeley National Laboratory og ved Los Alamos National Laboratory i Oak Ridge, Tennessee, som en del av Manhattanprosjektet. Han var også den første direktøren ved Lawrence Livermore National Laboratory i 1952 til 1958.

## Referanser
Máirtín Ó Cadhain

**Máirtín Ó Cadhain** (født 1906 i An Spidéal i County Galway i Irland, død 18. oktober 1970 i Dublin) var en av de mest fremstående irskspråklige forfatterne i det tyvende århundre.

Han var fra Connemara, var irsk nasjonalist med forbindelser til IRA og språkaktivist. Han ble internert av politiske årsaker fra 1942 til 1949.

I sin diktergjerning var han modernist og benyttet et vidt spekter av dialekter (til og med skotsk gælisk). Han skrev utelukkende på irsk, i motsetning til andre forfattere fra de irskspråklige områdene, for eksempel Liam Ó Flaithearta som skiftet navn til O'Flaherty og språk til engelsk etter han slo i gjennom. 

Ó Cadhain skrev mange noveller, dessuten tre romaner. Bare en av romanene ble utgitt mens han levde; *Cré na Cille* i 1949. Boka er samtaler mellom gravlagde på en kirkegård og er et absurd bilde på livet på den irske landsbygda. Til tross for at den er kjent som et sentralt verk i irsk litteratur, kom den første oversettelse til et annet språk først i 1995. Det var til norsk (*Kirkegårdsjord*) ved Jan Erik Rekdal.

Flere skrifter er blitt utgitt posthumt. Han var utdannet lærer og ble æresprofessor i irsk ved Trinity College i Dublin året han døde.

## Referanser
Karl-Arne Johannessen

**Karl-Arne Johannessen** (født 30. juni 1952 i Bergen) er en norsk idrettsleder, lege og lokalpolitiker (H). I 2023 ble han valgt til ordfører i Gjerdrum kommune. Han er tidligere president i Norges Håndballforbund og virket i to perioder (1999–2004 og 2009–2015), og i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité (2004–2007) der han tok over etter Kjell O. Kran. Han trakk seg fra jobben som president i NIF av helsemessige årsaker ett år før tiden. Johannessen representerte først Tertnes IL (1999–2003) og deretter Askøy HK (2003–2004) i sin første presidentperiode i håndballforbundet, men i siste håndballpresidentperiode var det Gjerdrum Idrettslag han representerte.

Han var administrator også innen helsevesenet, og var adm. direktør ved Ullevål universitetssykehus fra 1997–2000.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
J.Th. Lundbye

**Johan Thomas Lundbye** (født 1. september 1818 i Kalundborg, død 25. el. 26. april 1848) var en dansk kunstmaler. Bror av krigsminister C.C. Lundbye.

Lundbye startet sin utdannelse som 14-åring i lære hos maleren J.L. Lund. Han fikk også privatundervisning av dyremaleren Chr. Holm. Han ble elev på Kunstakademiet i 1835, men sluttet etter relativt kort tid for å utdanne seg på egen hånd. Han var på reiser i Europa i store deler av 1845–1846 for å studere og få inspirasjon. Lundbye hadde vært sykelig i store 
deler av oppveksten og dro dette med seg inn i voksen alder, hvor han var plaget av kronisk depresjon. Da hans samtidige kunstnerkolleger samlet seg i København, dro han seg tilbake og bosatte seg på landet.

Da Første slesvigske krig tok til i 1848, meldte han seg frivillig til hæren. Omstendighetene tyder på at han ikke planla å vende hjem igjen. Han ble funnet skutt ved Bedsted i Tønder, og det er et åpent spørsmål om han ble drept av et vådeskudd eller om han tok sitt eget liv. Lundbye var 29 år gammel da han døde. 

Lundbye etterlot seg ca.1500 tegninger og akvareller, de fleste er nå i Den Hirschsprungske Samling. Ved museet finnes også skisseboken hans «Trolddom og huletanker» som ble utgitt i faksimileutgave i 1953. 

Lundbye var forlovet med Georgia, datter av J.F. Schouw. Hun giftet seg senere med Lundbyes venn P.C. Skovgaard.

## Referanser




## Kilder
* 
* Guide til dansk guldalder
* Dansk biografisk Lexikon Lundbye

## Eksterne lenker
*
Rulleblad

**Rulleblad** er et begrep som har sin opprinnelse i militær språkbruk og som betegner et løst papirark, arkivkort eller en datafil som påføres alle nødvendige opplysninger om hver enkelt av de mannskaper som er innført i de militære ruller, et register over alle vernepliktige eller alle tjenestegjørende mannskaper. 

Rulleføreren hadde ansvaret for å innkalle personer i et gitt årskull til sesjon hvor de fremmøtte ble målt, veid, gjennomgikk medisinsk undersøkelse og ble klassifisert og tildelt militært nummer. For alle som ble funnet vernedyktige, dvs. arbeids- eller stridsdyktige, ble det opprettet et rulleblad som ved innkallelse til militærtjeneste ble oversendt fra rulleførende avdeling til den avdeling mannskapene skulle gjøre tjeneste ved. Rullebladet fulgte mannskapene gjennom alle tjenesteperioder og ved eventuelle repetisjonsøvelser og ble kontinuerlig oppdatert med informasjon om tjeneste, utdannelse, erfaring, forfremmelser og andre relevante forhold, også brudd på reglement og refselser. Ved dimisjon ble rullebladet oppdatert, kvittert ut og sendt tilbake fra avdelingen mannskapet hadde gjort tjeneste ved til rulleførende avdeling hvor også rullene ble oppdatert tilsvarende på grunnlag av rullebladet.

*Rent rulleblad* innebærer at en person har et rulleblad uten spesielle påtegninger om regelbrudd og refselser og brukes i dag i overført betydning i forhold til arbeidsliv og også i forhold til politi og rettsvesen.

I det sivile liv finnes et strafferegister som føres sentralt av Kripos. Her registreres dommer som medfører samfunnsstraff, fengselsstraff og enkelte andre avgjørelser i straffesaker. Opplysninger fra strafferegisteret benyttes av domstolen i behandling av alle straffesaker og kan etter nærmere regler brukes ved utstedelse av politiattest. Dersom ingen saker er registrert på en person, sier man at vedkommende har *rent rulleblad*, men noe rulleblad i ordets opprinnelige og egentlige betydning føres ikke av sivile myndigheter. Ileggelse av bøter registreres i Bøteregisteret som føres av Statens innkrevingssentral.

## Se også
*Politiattest