Louis Paulhan

**Isidore Auguste Marie Louis Paulhan**, kjent som **Louis Paulhan** (; født 19. juli 1883, død 10. februar 1963) var en banebrytende fransk flyger. Han er kjent for å ha vunnet den første *[[Daily Mail]]*s pris «for å fly mellom London og Manchester i 1910».

## Biografi
Paulhan ble født i Pézenas, Hérault i Frankrike, og hans flykarriere begynte med at han laget modellfly. Han ble stasjonert på St. Cyr som ballongfører under sin militærtjeneste i 1905, da han vant en konkurranse for bygging av modellfly. Etter sin militærtjenesten ble han ansatt av ballongprodusenten Édouard Surcouf som ingeniør. De arbeidet da med bygging av luftskipet «La Ville de Paris», og han foretok mange flyvninger i det i 1907 som mekaniker. Det samme året vant han en konkurranse for bygging av modellfly. Førstepremien var en full-størrelse av den vinnende konstruksjonen. Hans konstruksjon var så komplisert at han i stedet fikk et Voisin-skrog. Med hjelp av familie og venner fikk han en motor og lærte seg å fly i 1909. 

Han etablerte seg raskt som en dyktig flyver. Han deltok i mange flyshow, inkludert et i La Brayelle Airfield, Douai, i juli 1909, hvor han satte nye rekorder for høyde (150 meter / 490 fot) og varighet (1 t 7 m), som dekket 47 km. Han var også med i et flyshow Grande Semaine d'Aviation i Rheims hvor han havarerte. I Lyon fløy han en Farman III og satte tre rekorder: høyde (920 m), hastighet 20 km/t i 19 minutter) og nyttelast, en passasjer på 73 kg.

Den 29. oktober 1909 gjennomførte Paulhan den første offisielle flyvningen på Brooklands i Surrey, England med sin dobbeltdekker lavet av Farman Aviation Works. Dette var også den første offentlige flyoppvisning på Brooklandsbanen, og rundt 20&nbsp;000 tilskuere så ham fly i en høyde av 720 meter.

### Touring America

I januar 1910 ble Paulhan invitert til Amerika for å delta i flyoppvisning og konkurranser i Los Angeles International Air Meet. Han kom med to Blériot endekkere og to Farman dobbeltdekkere. Brødrene Wright deltok ikke i arrangementet, men kom med sine advokater for å hindre Paulhan og Glenn Curtiss fra å fly. Wrights hevdet at balanserorene var et brudd på deres patenter. Paulhan fløy uansett, vant alle premiene og 19&nbsp;000 dollar i rene penger. Han satte ny høyderekord på 1&nbsp;269 m (4&nbsp;164 fot), slo sin egen tidligere rekord på 580 m og vant utholdenhetspremien med en flyvning som varte 1 t 49 m 40 s, hvoretter Louis Paulhan ga William Randolph Hearst sin første flyopplevelse. Men han så ut til å ha sviktet William Boeing som hadde blitt begeistret av denne nye oppfinnelsen, flyet:

Mens han gikk til sitt første amerikanske Air Meet i Los Angeles, spurte Boeing nesten alle flygere om en tur, men ingen sa ja, bortsett fra Paulhan. I tre dager ventet Boeing, men den fjerde dagen oppdaget han at Paulhan allerede hadde forlatt stedet. Kanskje en av de største tapte mulighetene i Paulhans liv var turen han aldri ga Boeing. Fra Los Angeles flyttet Paulhan for å gi oppvisninger i Salt Lake City, Utah, hvor *Deseret News* i sin overskrift annonsert at «*Air-King is Here to Fly*». Han dukket også opp i New Orleans med den første flyoppvisningen i Texas.

Brødrene Wrights sak ble berammet til 17. februar, hvor enføderal dommer avsa en dom som gikk ut på at Paulhan måtte betale 25&nbsp;000 for hver flyoppvisning. Rasende kansellerte han sine amerikanske oppvisninger og dro til New York City for å utfordre brødrene Wright, ved å gi en offentlig demonstrasjon og gratis flyturer. Tvisten fortsatte og i mars ble en avtale oppnådd hvor han kunne fortsette å gi flyoppvisninger med sin Farman dobbeltdekker,  
på betingelse av at han betalte 6&nbsp;000 per uke i depositum i påvente av utfallet av saken. Saken truet et planlagt internasjonalt flystevne i regi av Aero Club of America, hvor det skulle konkurreres om Gordon Bennett Cup. I henhold til Courtlandt Field Bishop, president i Aero Club of America, hadde alle de ledende utenlandske flygere forsikret ham om at de ikke ville vise seg i landet før saken var avgjort. Hvis Paulhan vant, ville de konkurrere, hvis han tapte ville de «ikke bry seg om å sette sine ben innenfor jurisdiksjonen til amerikanske domstoler». Paulhan forlot til slutt USA i all stillhet og dro til Frankrike.

Brødrene Wrights' patentsak dro ut i mange år og involverte Curtiss og mange andre piloter og produsenter.

### Tilbake i Europa
Tilbake til Europa fortsatte Paulhan sine flyvninger. I april 1910 vant han vant en premie på 10&nbsp;000 pund i konkurransen London til Manchester, en avstand på 195 km. Denne premien hadde blitt satt opp i 1906 av *[[Daily Mail]]* for første pilot som kunne fly fra London til Manchester i løpet av 24 timer. Flyet måtte starte og avslutte innen åtte kilometer fra *Daily Mails* kontor i hver by, men kunne ikke ha mer enn to landinger hver vei. I 1906 dette virket som et umulig krav — de beste europeiske pilotene på den tiden kunne bare holde seg til værs i noen minutter. Paulhan kom til Manchester 12 timer etter start fra London, etter å ha tilbrakt 4 timer og 12 minutter i luften, med en overnatting i Lichfield, 117 km fra utgangspunktet. Han slo dermed den britiske kandidaten, Claude Graham-White. (Det er en blå plakett på et hus i Paulhan Road, Burnage, Manchester hvor han landet på sin vinnende tur.)

I 1910 var Paulhan var en av de første flygerne til å fly med sjøfly, et «Hydravion» konstruert av Henri Fabre, og vant 10&nbsp;000 pund i premie for de fleste gjennomførte flygninger det året. Han vendte også oppmerksomheten mot flydesign, og produserte en Paulhan-dobbeltdekker i samarbeid med Fabre. Det skulle konverteres til en stor tredekker som ble fløyet av franske militære flyvere i konkurransen i 1911, og Aéro-Torpille i samarbeid med Victor Tatin. 

I februar 1912, åpnet han en flyskole for sjøfly i Villefranche-sur-Mer før han flyttet til Arcachon.

### Første verdenskrig
I første verdenskrig ble Paulhan mobilisert som pilot med rang av løytnant den 15. september 1914, og tjenestegjorde først  i det nordlige Frankrike i nærheten av Amiens. Han ble overført til den serbiske fronten i 1915, hvor han var, ikke bare den mest erfarne, men også den eldste flyveren. I Serbia hadde han kommandoen over en skvadron bestående av 10 Maurice Farman-fly. På noen turer hadde han med en skytter, eller enda viktigere en mekaniker, som kunne utføre reparasjoner i flukten. Den serbiske operasjonen var mislykket, men Paulhan ble kreditert med verdens første "medevac" (medical evacuation) da han fløy en alvorlig syk Milano Stefanik til sikkerhet. Etter å ha fått *[[Croix de guerre 1914–1918|Croix de guerre,]]* vendte han tilbake til Frankrike og fløy ikke flere oppdrag, men vendte tilbake til konstruksjon, særlig av propeller, for de franske militære. Etter krigen fikk han *[[Æreslegionen|Æreslegionen.]]*

### Etter 1918

Etter demobilisering bygget Paulhan sjøfly, bygget maskiner på lisens fra Curtiss. Han jobbet med flykonstruksjon sammen med ingeniør Pillard ved Société Provençale de Constructions Aéronautiques. I 1928 bygde han det første sjøflyet i helmetall i Frankrike, SPCA Paulhan-Pillard T3. Han forlot jobben den dagen da hans eneste sønn René, døde 10. mai 1937, under en demonstrasjon av et jagerfly. Han bidro til produksjonen av Dewoitine-fly, men trakk seg tilbake til Saint-Jean-de-Luz, som han sjelden forlot før sin død. I 1960 ble Paulhan invitert av Air France for å være en av passasjerene på den første non-stop flyvning fra Paris til Los Angeles.

Paulhan døde den 10. februar 1963 i Saint-Jean-de-Luz. Han ble begravet i sin hjemby Pézenas der et monument er reist til hans minne, en veggplakett i Rue Conti i Pézenas.

## Noter og referanser


## Eksterne lenker
* 
* ''Les hydro aéroplanes Paulhan-Curtiss'' Biografi, vannfly-utvikling, foto (fransk)