open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Stugudalen

**Stugudalen** ligger ved Stuggusjøen i Tydal kommune i Trøndelag.

Tydal har flere fritidshytter enn det er innbyggere i kommunen. De fleste innbyggerne bor i kommunesenteret Ås, mens de fleste hyttene ligger i Stugudalen. 

Det er mange opplevelser og aktiviteter på et forholdsvis lite område i Stugudalen. Mulighetene er spesielt gode innen fiske i vatn og vassdrag, isfiske, snøscooterkjøring, turgåing og besøk på historiske plasser. 

Det er også god anledning til idrettslige aktiviteter som skigåing (både «søndagsturister» og godt trente), løping, ridning, sykling, kanopadling og mye annet. 
I Stugudalen finnes det flere islandshester enn fastboende. Her kan du bli med på en dagstur, eller på turer over flere dager i fjellet.
Stuggusjøens fine strender innbyr til badeliv på solrike dager. Om vinteren finner du et nettverk av preparerte skispor, til sammen ca. 65 km oppkjørte skispor.

Ved Stugudal Landhandel kan du svinge av mot Nesjøen som er Nord-Europas mest røyeinnholdige vann.

## Kilder
*Tydal kommune (som har gitt tillatelse til å bruke stoff fra nettsida).

## Eksterne lenker
* Stugudalen
Highgate

**Highgate** er et område og en forstad i det nordlige London. Det var opprinnelig en egen landsby, i det nordøstlige hjørnet av Hampstead Heath. Området er delt mellom tre bydeler: Camden, Haringey og Islington. Det er et av de mer eksklusive boligområdene i London. Highgate Society arbeider aktivt for å verne stedets egenart. Det ligger 7,2 km nord-nordvest for Charing Cross og ligger på toppen av North Hill, 129 moh.

Fram til viktoriansk tid var Highgate en særskilt landsby utenfor London, beliggende på tvers over hovedveien nordover. Området har mange grønne steder, inkludert den østlige delen av Hampstead Heath, tre oldtidsskoger, Waterlow Park, og de østlige skråningene kjent som Highgate bowl. Highgate er en av de mest kostbare London-forsteder å bo i, og har eksempelvis et av de største husene i London etter Buckingham Palace på West Hill. Området har en aktiv konserverende samfunn, Highgate Society, for å beskytte områdets vesenstrekk.

I sentrum av Highgate er en samling av store georgianske butikker, puber, restauranter og gater med bolighus. Innimellom er det flere landemerker som kirkene St Michael's Church og St. Joseph's Church med dets tårn av grønn kobber. Her ligger også den viktorianske Highgate gravlund, hvor blant annet den kommunistiske filosofen Karl Marx er gravlagt sammen flere andre kjente personer. Highgates skole er fra 1556, Jacksons Lanes kunstsenter har lokaler i en tidligere kirke som listet som kulturminne i klasse II, vertshuset Gatehouse Inn er datert fra 1670 og som har teateret Upstairs i samme bygning. Den russiske emigrantarkitekten Berthold Lubetkins innovative boligblokker Highpoint er også lokalisert her.

## Historie

Historisk tilhørte området biskopen av Londons jaktområde. Biskopen hadde et tollhus på en av veien nordover fra London, og en av de mange pubene som står ved veien er plassert på dette stedet, og heter Gatehouse til minne om tollhuset. Highgate blir også forbundet med den kjente landeveisrøveren Dick Turpin.

På Highgate Hill, mellom Highgate og Archway, gikk fra 1884 til 1909 den første kabeltrukne vognen som ble konstruert i Europa.

Som mye av London ble Highgate hardt angrep av tyske bomber under den andre verdenskrig. Den lokale undergrunnstasjonen ble benyttet som tilfluktsrom.

## Referanser


## Eksterne lenker
* The Highgate Society
* Highgate Cemetery
Stambokregister

:*For å lese om *stambok* i betydningen «[[minnebok]]», se det*

Et **stambokregister** kalles også ofte kun **stambok** og er et register for levende organismer, som regel avlsdyr, der hensikten er å føre kontroll med opphav og utvikling i henhold til en forhåndsdefinert standard.

Et eksempel på et slikt stambokregister er for eksempel Norsk Kennel Klubs (NKK) eller Norges Hunders Landsforbund (NHL) sine nasjonale hunderegistere, som fører stambok over alle hunderaser som registreres i Norge. I stamboken inngår opplysninger om hundens aner (stamtavle), rase, farge, kjønn, fødselsdato m.v, samt opplysninger om oppdretter, eierskap, ID merking og mye mer. En forutsetning for å kunne stambokføre en hundevalp hos NKK er at valpen er av ren rase (begge foreldrene må være av samme hunderase), og rasen som sådan må også være anerkjent av NKK (stambokregisteret).

Av og til kan man i stamboksammenheng møte på uttrykk som *åpen stambok* eller *stamboken er ikke stengt*. Når en ny stambok åpnes må nødvendigvis opplysninger om de individer som skal registreres kunne føres inn, uten at de har en stambok fra før. En ny stambok i NKKs sammenheng er altså i realiteten en anerkjennelse av en ny hunderase, og det er da vanlig at stamboken forblir åpen for registreringer i en periode. For å sikre at kun rasetypiske individer blir registrert er det på forhånd blitt utarbeidet (definert) en rasestandard, slik at man har en mal å forholde seg til i den første tiden. Når stamboken stenges gis det nemlig kun anledning til å registrere avkom etter alt stambokførte foreldre, og da bør det genetiske grunnlaget for hunderasen være bredt nok til at den kan overleve inn i framtiden.

Det finnes tilsvarende stambokregistre for en rekke andre levende organismer, og alle har et lignende krav til opplysninger.

## Se også
* Stamtavle
* Stamtre
* Avl
* Minnebok

## Eksterne lenker
*
Hans Allum

**Hans Allum** (født 1777 i Botne, død 1848 i Arendal) var en norsk lærer og forfatter. Sin skolegang fikk han ved det en kort tid eksisterende lærerseminariet i Tønsberg, under pastor Gunder Langberg. Han var en tid klokker i Skoger, senere privatlærer i Arendal. Sammen med Hans Hanson skrev han en av de første kokebøkene i Norge, for øvrig med alle oppskriftene på vers. Han skrev også viser på vestfolddialekt, og fikk trykt en del vers i «Det norske Nationalblad».

Henrik Wergeland skrev et satirisk dikt om ham, «Den udødelige Hans Allum», som stod på trykk i «Morgenbladet» 24. juli 1834. Første strofe:

:Du var meer rigt, mit Fødeland,
::end Jeg og Mange vidste.
:Thi uden Tab for Dig Du kan
::jo selv en Allum miste.

## Verker
* *Antikritisk Bidrag eller Strøtanker over Hr. Procurator Debes's kritiske Bemærkninger, forsaavidt deri er talt om Bønderfolk, Seminarister, og dermed forbundne Gjenstande* (Christiania, 1809)
* *Gjæringen eller Alvor og Skjemt, et satirisk Digt* (Drammen, 1817)
* *Norsk Huusholdningsbog* (1833)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Informasjon ved Ivar Aasen-tunet
* Visen «Akkedas mellom Mann aa Kjæring»
*
Tydal museum

**Tydal museum** ligger i Tydal kommune i Trøndelag.
Nybygget ble tatt i bruk i 1990. Det ligger rett ved fylkesvei 705, ca. 5 km fra Tydal sentrum. Museet kan by på ulike temautstillinger.

## Karolinerutstilling
Tydal er kjent for den tragiske slutten for Carl Gustaf Armfeldts karolinere. Utstillinga er godt illustrert med lettleste tekster. Her finnes kanonkuler, sverd og diverse feltutstyr som skriver seg fra Karolinertida. Med kart og skisser kan man følge felttoget fra de startet opp i Duved 18. august i 1718. Hæren gikk gjennom mange av trøndelags-kommunene før de ved juletider 1718 tok fatt på retretten tilbake over tydalsfjella, med kurs for Handöl i Sverige. Over 3 000 soldater frøs i hjel i storm og kulde.

## Gamle ferdselsveier
Kommunikasjon har til alle tider vært en sentral og nødvendig del av tilværelsen. Utstillinga viser gjenstander knyttet til samferdsel, bilder og tekster der bygdeveien svinger seg gjennom gårdstun, over smale bruer og tette bjørkelier. Fra Skardøra i øst, som viktig ferdselsåre til og fra Sverige, nedover dalen til nabokommunen Selbu i vest.

## [[Åkle]]utstilling
Tydal er godt kjent for sin vakre og varierte dobbelvev. Museet har ei utstilling om Berit Hilmo (1766&ndash;1859), «Åkle-Berit» som hun også ble kalt, er framholdt som en av Norges store bygdekunstnere, men det har også levd andre flinke veversker i Tydal. Utstillinga omfatter rundt 30 åklær i forskjellige mønstre, materialer og størrelser.

## Temautstilling
I sokkeletasjen finner du ei temautstilling med gjenstander fra dagliglivet i Tydal. Mye fra 1800-tallet og frem til etter siste verdenskrig 1940-45.

Basisutstilling om Tydals historie gjennom tidene, i tekst og bilder. Jordfunn. Mynter fra «Græslifunnet». Dette er et av Norges største myntfunn fra middelalderen. Myntene skriver seg fra Harald Hardrådes og Olav Kyrres tid. Myntene må være lagt på stedet omkring år 1090. Hvem var det som gjemte skatten i steinrøysa ved Jo-Nilsagården i Græslia? Hva skjedde som gjorde at de 2 253 sølvmyntene aldri ble gravd opp igjen? Dette blir for alltid et ubesvart spørsmål, men teoriene er mange om skatten som ble funnet i Græslia under potetopptaking en høstdag i 1878.

## Kilder
*Tydal kommune (som har gitt tillatelse til å bruke stoff fra nettsida).
Vestlandske Luftfartsselskap

**Vestlandske Luftfartsselskap** var et norsk flyselskap som drev flytrafikk mellom byene Bergen, Stavanger og Trondheim 1946&ndash;1957. Trafikken foregikk delvis med sjøfly. Selskapet disponerte en de Havilland DH 114 Heron og flere RC-3 Seabee. 

Selskapets base lå i Sandviken i Bergen.
Vestlandske leide en tid Norsk Flyindustris Finnmark u7
## Eksterne lenker
* Artikkel i Bergens Tidende
Svenska Kennelklubben

**Svenska Kennelklubben (SKK)** er Sveriges nasjonale stambokregister for hunder og ble stiftet i 1889. SKK er en ideell organisasjon, og klubben fungerer som en paraplyorganisasjon for det organiserte hundemiljøet i landet. SKK er tilsluttet Fédération Cynologique Internationale (FCI) og er medlem av Nordisk Kennelunion.

## Se også
* Svenske hunderaser

## Eksterne lenker
*
Græslifunnet

**Græslifunnet** var et myntfunn som ble gjort i 1878 i Græsli i Tydal kommune i Trøndelag. Funnet ble gravd frem i potetåkeren til bonde Arnt Kristoffersen på Utstuggu eller Jo-Nils-gården. 2 253 sølvmynter, noen sølvbiter og en fuglefigur i forgylt sølv, ble funnet. Årsaken til at gjenstandene ble gravd ned er ukjent, men det kan være at en reisende har gravd ned skatten. I 1080-åra var byggingen av Domkirken påbegynt, og kanskje sølvmyntene var tiltenkt kirka eller skulle smeltes om til sølvkisten som ble laget for Helgenkongen. Funnet var, da det ble funnet, det største enkeltfunn av mynter som er gjort i Norge fra middelalderen, og det er reist en minnestein på funnstedet.

## Bakgrunn
På begynnelsen av 1800-tallet observerte Gerhard Schøning, eller fikk høre om, flere gravhauger i  Tydal. Dette tok han som tegn på gammel og tett bosetting. Jens Edvard Kraft førte disse forestillingene videre i sine topografiske beskrivelser fra 1831, og de ble gjentatt av Stuevold Hansen i hans Bygdefortellinger i 1873. I 1878 ble det så funnet et stort myntfunn i Græsli som forsterket troen på at det bodde stormenn i Tydal i middelalderen.

## Funnet
Før funnet ble gjort hadde det ligget ei steinrøys på funnstedet. 

Myntene som ble funnet er vesentlig norske (2201 stk.), fra tida til kong Harald Hardråde. Funnet inneholder også 8 utenlandske mynter, disse var tyske, engelske og danske. 

Myntkabinettet ved Universitetets Oldsakssamling i Oslo overtok alle myntene fra funnet, mens finner og grunneier mottok finnerlønn. Noen mynter havnet etter hvert på private hender eller i andre lands offisielle samlinger siden myntkabinettet byttet bort enkelte dubletter mot andre mynter de manglet. Hoveddelen av myntene fra funnet befinner seg imidlertid fortsatt i kabinettetes samling. Funnet inneholder så mange mynter at ingen andre funn fra tidsperioden inneholder mynttyper som ikke var i dette funnet, det utgjør også mesteparten av myntene fra tidsperioden vi i dag har bevart. Ca. 20 andre funn har gitt ca. 800 andre norske mynter fra perioden.

Den yngste dateringen av myntene er 1070-årene. Det er derfor sannsynlig at skatten ble lagt i steinrøysa i Græsli i 1080-årene. Etter datidens priser var myntene trolig verdt 30–40 kyr.

## Bilder
Noen bilder av gjenstander fra Græslifunnet. Alle bilder av Åge Hojem, NTNU Vitenskapsmuseet 

Mynter fra Græsli-funnet (19865900720).jpg
Græsli-funnet (19431253074).jpg
Græsli-funnet (19865824268).jpg
Græsli-funnet (19865832548).jpg


## Kilder
*Tydal kommune (som har gitt tillatelse til å bruke stoff fra nettsiden).
Svein H. Gullbekk *Pengevesenets fremvekst og fall i Norge i middelalderen*(doktorgradavhandling) unipub AS, Oslo 2003
Ciego de Ávila (provins)

**Ciego de Ávila** ligger omtrent midt på Cuba. Provinsen grenser i vest mot *Sancti Spiritus*, Floridastredet i nord, *Camagüey* i øst og Det karibiske hav i sør. 

Provinsen preges av det flate slettelandet *Júcaro-Morón* som avbrytes av høydedragene *Lomas de Punta Alegre* i nordvest og av *Loma de Cunaguaills* i nordøst. Høyeste punkt er på 332 meter over havet. Kysten i sør og nord domineres av store våtmarker og mange flotte strender. De største elvene i provinsen er *El Majagua* (72 km) og *El Chambas* (68 km) og provinsen har også den største naturlige innsjøen på Cuba, *La Leche* på 67 km² (Se kart http://www.cubamapa.com/province-map-ciego-de-avila-map.htm). 

Provinsen dekker et areal på 6910 km² og er inndelt i 10 kommuner. Provinshovedstaden er byen *Ciego de Avila*, grunnlagt i 1840 og bygd opp etter en rektangulær planløsning som ikke akkurat kjennetegner andre provinshovedsteder på Cuba. Mens Ciego de Avila gir inntrykk av å være planlagt, bærer mange av de andre preg av å ha «vokst seg til» opp gjennom århundrene. 

Provinsen har også en rekke arkeologiske funn fra tida før Columbus, og i *El Museo Moron* i byen *Moron* skal det finnes over 1600 indianske gjenstander.

## Befolkning
Folketallet var 410&nbsp;700 i 2000 og folketettheten var på 59 innbyggere pr. km². Kjønnsfordelingen var på 50,7&nbsp;% menn og 49,3&nbsp;% kvinner, og omtrent 75&nbsp;% av befolkningen bor i byene i provinsen. Dette var det samme som landsgjennomsnittet i 2000.

## Næringsliv
Jordsmonnet er fattig og begrenser landbruksproduksjonen. I likhet med naboprovinsen Camagüey synes produksjon av storfekjøtt å dominere landbruket. 
Mye tyder imidlertid på at provinsen kommer til å utvikle seg sterkt innen turisme med kystperlene *Cayo Guillermo* og *Cayo Coco*. Sistnevnte er den fjerde største øya på Cuba med 22 km med flotte strender. Pr. 2006 planlegges bygd et turistområde med hoteller på i alt 22&nbsp;000 rom. Det er også i dette området at sportsfiske etter sverdfisk er mest hyppig. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Horst-Wessel-Lied

‎
«**Horst-Wessel-Lied**», eller «Horst Wessel-sangen», opprinnelig kalt «**Die Fahne Hoch**», er en tysk, nasjonalsosialistisk kampsang. Sangen var Tysklands andre nasjonalsang sammen med Deutschlandlied i perioden Nazipartiet regjerte fra 1933 til 1945. Etter Tysklands nederlag i andre verdenskrig ble sangen forbudt av de allierte, og det er fremdeles forbud mot å fremføre den i Tyskland og Østerrike.

## Bakgrunn

Den ble skrevet av den unge nasjonalsosialistiske aktivisten Horst Wessel en gang mellom 1927 og 1929 under tittelen *Die Fahne Hoch* («Fanen høyt!»). Sangen romantiserer kampen, volden og kameratskapet i *[[Sturmabteilung]]* (SA), det nasjonalsosialistiske partiets  «gatetropper».

Etter at Wessel ble drept i en krangel med kommunister i 1930, ble han ansett som «nazimartyr». Sangen hans ble da omdøpt til *Horst Wessel Lied* og tatt i bruk som det tyske nazipartiets partisang. Den ble på mange måter en nasjonalsang nummer to i det nasjonalsosialistiske Tyskland etter den tradisjonelle (og dagens) *[[Deutschlandlied]]*.

Melodien er ikke komponert til sangen, og har usikker opprinnelse. Den er antakelig delvis omskrevet fra en tidligere melodi. Blant mulige opphav er det vanlig å nevne både Étienne-Nicolas Méhuls opera *Joseph* fra 1807 og den populære salmen *O store Gud* fra 1890-årene. Andre hevder at melodien stammer fra den gamle matrossangen *Zum letzten Mal wird der Appell geblasen*. Sangen ble utgitt på flere grammofonplater med et kitsjpreget marsj- og korarrangement.

De allierte forbød både teksten og melodien da de tok over makten i Tyskland i april 1945, og sangen er, med noen unntak, fortsatt forbudt å fremføre både der og i Østerrike.

## Sangtekst

Rotfront («Rød Front») henviser til Roter Frontkämpferbund, en paramilitær organisasjon som ofte blir forbundet med Tysklands kommunistiske parti (KPD). Det var vanlig at nasjonalsosialistenes Sturmabteilung og kommunistenes Rød Front angrep hverandre i voldsomme gatesammenstøt som etter 1930 utviklet seg til regulære gatekamper. Reaktion var en henvisning til den konservative og den sosialdemokratiske tyske regjeringen i Weimar-republikken som flere ganger forgjeves prøvde å sette en stopper for SA. Knechtschaft («tjenerskap») henviser til det som nasjonalsosialistene mente var Tysklands «slaveri» under Versaillestraktaten, fredsavtalen etter første verdenskrig som forlangte at Tyskland skulle betale store krigsskadeerstatninger, og der landet måtte avstå store grenseområder og koloniene i utlandet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Internet Modern History Sourcebook - The Horst Wessel Song
International Federation of the Phonographic Industry

**International Federation of the Phonographic Industry** (**IFPI**) er en internasjonal organisasjon som representerer platebransjen. IFPI ble stiftet i 1933 i Italia. I dag er IFPI registrert i Sveits og har sitt hovedkontor i London.

## Organisasjon
IFPI representerer i dag 1450 plateselskaper i 75 land, internasjonalt, regionalt og nasjonalt. Hovedkontoret, som ligger i London, koordinerer organisasjonen og arbeider internasjonalt innen områder som juss, fremføringsrettigheter og teknologi.

På et regionalt plan er IFPI delt i tre organisasjoner som hver representerer platebransjen i Asia, Europa og Latin-Amerika. Føderasjonen består også av 32 nasjonale organisasjoner som representerer og arbeider for IFPI sine medlemmer på et nasjonalt nivå. Organisasjonen samarbeider med en rekke andre organisasjoner i til sammen 48 land, deriblant RIAA.

## Tjenester
IFPI tilbyr en rekke tjenester for sine medlemmer:

* IFPI arbeider for å innføre og utvide opphavsretts- / copyright-lovgivninger, både når det gjelder fysisk- og nett-distribusjon
* Lobbying overfor lovgivende forsamlinger, staters regjeringer og internasjonale organisasjoner
* Koordinering av et internasjonalt arbeid mot piratkopiering
* Markedsundersøkelser av platemarkedet og piratmarkedet
* Informasjon og samfunnskontakt gjennom kampanjer og events
* Utvikling av teknologiske metoder for å beskytte opphavsrett
* Ressurser innen juss, handel og teknologi
* Informasjon og nyheter

## IFPI Norge
I Norge ble **IFPI Norge** stiftet i 1939 som en interesseorganisasjon for norske fonogramprodusenter. IFPI Norge representerer plateselskaper som står for rundt 90 % av norsk platesalg. Foreningen samarbeider med FONO, interesseorganisasjonen for uavhengige norske plateselskaper. Sammen deler de to organisasjonene ut Spellemannprisen og tildeler salgstrofeer i musikkbransjen.

## Eksterne lenker
* IFPI Norges internettsider
* IFPIs internasjonale internettsider
Joacim Heier

**Joacim Lund Heier** (født 1986) er en norsk fotballeder og tidligere fotballspiller som er sportssjef for .

Heier var keeper og spilte i sin aktive karriere for , ,  og . Heier fikk også 17 landskamper for aldersbestemte norske landslag, inklusive kampene i EM-sluttspillet for G19 i Nord-Irland 2005.

Heier ble hentet fra Sarpsborg 08 til Sandefjord i Eliteserien foran 2010-sesongen, men valgte i januar 2011 å be om å løses fra kontrakten for å returnere til den nyopprykkede gamleklubben i Østfold. I 2012 signerte Heier for Kvik Halden.

I januar 2015 ble han ansatt som daglig leder i Kvik Halden, en jobb han kombinerte med å være spiller i klubben.

I desember 2016 ble han ansatt som daglig leder og sportssjef i Fredrikstad Fotballklubb. I september 2022 ble daglig leder- og sportssjef-rollen skilt fra hverandre, og Heier fortsatte som kun sportssjef i klubben.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* NIFS.no – Heiers spillerstatistikk hos Norsk & Internasjonal Fotballstatistikk
Iván Kaviedes

**Jaime Iván Kaviedes Llorenty** (født 24. oktober 1977 i Santo Domingo) er en ecuadoriansk fotballspiller som spiller for klubblaget Macará og på . Han var den første spilleren fra Ecuador som begynte å spille profesjonell fotball for en europeisk klubb og har siden etablert seg som en klubbnomade.

Etter at Kaviedes hadde scoret 43 mål på en sesong for Club Sport Emelec i den ecuadorianske ligaen, gikk han til italienske Perugia. Han lyktes ikke like bra i Italia, og har siden spilt for en rekke klubber i Europa og Sør-Amerika.

Han er en av nøkkelspillerne på landslaget, og har deltatt i både VM 2002 og VM 2006. Han debuterte i landslagsdrakten i oktober 1998 i en kamp mot .

## Klubber
* Celta Vigo, Spania
* Puebla FC, Mexico
* Real Valladolid, Spania
* FC Porto, Portugal
* Barcelona SC, Ecuador
* SD Quito, Ecuador
* Crystal Palace FC, England
* Argentinos Juniors, Argentina

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Erik Edman

**Erik Edman** (født 11. november 1978) er en tidligere svensk fotballspiller.

Før han dro til Frankrike og Rennes, spilte Edman for Helsingborgs IF og AIK i Sverige, Torino i Italia, Karlsruher SC i Tyskland, SC Heerenveen i Nederland  og Tottenham Hotspur i England. Han gikk til Rennes 31. august 2005. I januar 2008 kom han tilbake til Premier League, denne gang til Wigan før han avsluttet karrieren i Helsingborg IF.

Edman har lang internasjonal erfaring, han spilte for Sverige under EM 2004. Han var med i troppen til VM 2002, men fikk ikke spilletid. I VM 2006 spilte han alle Sveriges 4 kamper.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Edmans offisielle hjemmeside (på engelsk)
* Erik Edmans spillerprofil (på svensk)
Turnpike Lane

**Turnpike Lane** er en gate i Hornsey i nordlige London, og et navn for området langs denne veien, spesielt rundt Turnpike Lane undergrunnsstasjon. 

Gaten er omkring en kilometer lang, fra Hornsey stasjon til undergrunnsstasjonen hvor den møter Green Lanes. Tidligere var det en tollport som markerte Londons tollgrense, og området var som resten av Hornsey et populært overnattingssted for reisende. 

På dagtid er den en travel handlegate, normalt med trafikkork. Mange av butikkene er tyrkiske, karibiske, indiske eller pakistanske, og er åpne til sent på kvelden. 

Området var tidligere sterkt plaget gjengrelaterte narkotikaproblemer og annen kriminalitet. Etter at bydelsrådet på slutten av 1900-tallet ga store tilskudd til positive prosjekter endret dette seg kraftig. Lokalmyndighetene har tidvis kommentert det som kalles for «anti-sosial oppførsel» rundt området Turnpike Lane.

## Referanser
Bounds Green

**Bounds Green** er et sted i distriktet Haringey i det nordøstlige London. Deler av området regnes ofte med til New Southgate, som ligger i Enfield. Det er i økende grad et flerkulturelt område.

Stedet var tidligere et populært overnattingssted for reisende da det lå i utkanten av London, rett utenfor tollporten ved Turnpike Lane. Det har i nyere tid utviklet seg til en grønn forstad rett nord for Wood Green. Området har gode kommunikasjonsmuligheter med Bounds Green undergrunnstasjon, Bowes Park stasjon og en rekke busslinjer.

## Historie
Stedsnavnet var først dokumentert som Le Boundes og er antagelig avledet fra en John Le Bounde som eide land her på 1300-tallet. Bounds Green forble en liten grend med gårdsbruk fram til slutten av 1800-tallet med noen få små hus, en kro og et teglverk. Forstadshus begynte å dukke opp og spredte seg utover fra Wood Green, og Bounds Green fikk barne- og ungdomsskoler i 1895. Elektrisk trikk begynte i 1906. I oktober 1940 drepte en bombe fra Luftwaffe 17 mennesker som hadde søkt ly i tunnelen ved Bounds Green stasjon og ytterligere fire andre som ble drept i sine hjem rett ved.

## Referanser


## Eksterne lenker
*Bowes and Bounds Connected, samfunnsnettsted for Bowes Park og Bounds Green
Karavane

En **karavane** er et følge av reisende handelsmenn, som tradisjonelt frakter sine varer på lastedyr. 

## Opprinnelse
Karavanene oppsto der det var snakk om lange reiser i øde områder, og reisende så seg tjent med å reise i følge, for felles beskyttelse mot fiender,  mot uvennlige naturforhold, og for å være hverandres hjelp i ekstremt terreng. På stepper og i ørkener brukes mest kameler, i fjelland muldyr, dessuten esler og hester. Det kan være fra 40-50 opptil 600 eller flere lastedyr i en karavane. 

## Karavaneveier
Karavane er opprinnelig et persisk ord, og karavaner er særlig kjent fra Asia og Nord-Afrika. Berømte karavaneveier førte fra Kina gjennom Sentral-Asia til Bukhara («silkeveien»), og fra Beijing til Irkutsk i Sibir («te-veien»). Gjennom Sahara fører flere kjente karavaneruter. I Australia ble det etablert flere kamel-karavaner etter at europeere kom til landet. Den mest kjent karavaneruten i landet gikk til innlandsbyen Alice Springs.

## Bibliografi
* M'hammad Sabour and Knut S. Vikør (eds), *[https://web.archive.org/web/20061008085939/http://www.hf-fak.uib.no/institutter/smi/paj/Masonen.html Ethnic Encounter and Culture Change]*, Bergen, 1997, http://www.google.co.uk/search?q=cache:5XWSfLiHmtMJ:www.uta.fi/~hipema/trans.htm+trans-Saharan-trade&hl=en Google Cache Last Retrieved Jan.2005.
* The Trans-Saharan Gold Trade 7th-14th Century 
* Kevin Shillington (eds), "Tuareg: Takedda and trans-Saharan trade" i *Encyclopaedia of African History*, Fitzroy Dearborn, 2004, ISBN 1579582451
*Lewicki T., "The Role of the Sahara and Saharians in Relationships between North and South", i *UNESCO General History of Africa: Volume 3*, University of California Press, 1994, ISBN 9236017096
*Fernand Braudel, *The Perspective of the World,* vol III of *Civilization and Capitalism* 1984 (fransk, 1979)
Scott Smith

**Scott B. Smith** (født 13. juli 1965 i Summit i New  Jersey, USA) er en amerikansk forfatter. 

Smith studerte til Master of Arts ved Columbia University. Han har bare utgitt to romaner over 13 år, men hans forfatterskap er likevel en oppsiktsvekkende suksesshistorie som har fått mye omtale i hjemlandet. Hans debut, thrilleren *A Simple Plan* (1993), ble en øyeblikkelig bestselger og oversatt til en rekke språk. Fem år senere, i 1998, ble boken filmatisert av Sam Raimi. Smith fikk selv oppdraget med å skrive dreieboken. Også dette debutarbeidet ble uvanlig vellykket, og Smith ble for sin innsats nominert til Oscar.

Hans andre roman, grøsseren *The Ruins*, kom ikke ut før i 2006. Ifølge egne opplysninger arbeidet Smith i de mellomliggende årene som manusforfatter for film, foruten at han la ned et stort arbeide i en roman som aldri ble fullført.

## Bibliografi
* *A Simple Plan* (1993)
* *The Ruins* (2006)

### Oversettelser til norsk

## Priser og utmerkelser
* The Martin Beck Award 1995, for *En enkel plan* (*A Simple Plan*)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Skjorte

En **skjorte** er et klesplagg som brukes på overkroppen. En skjorte lukkes vanligvis med knapper på forsiden og kan ha både lange og korte ermer. En skjorte kan både brukes i hverdagen til eksempelvis olabukser og i mer formelle anledninger til en dress. En skjorte bruker også sammen med eksempelvis smoking eller kjole og hvitt, men da gjerne i finere tekstil og med en annen snipp (krage), front eller mansjett (enden av skjorteermet). Skjorter kan også ha lommer, skulderklaffer og annet. Skjorter bæres tradisjonelt av menn.


File:BLW Blue Business Shirt.jpg|Engelsk herreskjorte fra 1840-tallet med kalvekryss, høy krage og plisserte ermer. Denne ble båret med vest og kravatt.
Image:Charvet Blue Business Shirt.jpg|Skjorte fra 1930-tallet fra den franske produsenten Charvet Place Vendôme. 
File:Kosovorotkamuz.jpg|Tradisjonell kosovorotka, sid, russisk mannsskjorte med lav ståkrage og kort halsåpning litt på sida.
En skjorte til kjole og hvitt (livkjole) er hvit med høy krave, tidligere hadde den et stivt bryst. Skjorte-mansjettene skal ha mansjettknapper og være synlig 1–2 cm under jakker erme. To eller tre knapper på skjorten skal være synlige, man skal helst benytte løse skjorteknapper her. Knappene kan være enkle perlemor, med gull, perle, eller annen dekorasjon (ikke sølv), som passer til manskjettknappene. Svarte knapper er kun tilbehør til begravelsen og bør ikke brukes ellers.

## Se også
* Trøye
* T-skjorte
* Bluse
* Busserull
* Pikéskjorte
* Brunskjorte, svartskjorte, nazistiske og fascistiske grupperinger i mellomkrigstida
* Krave
* Mansjett
* Mansjettknapp
* Slips

## Norsk skjorteproduksjon
I Norge har det vært tradisjonsrike bedrifter innenfor skjorteproduksjon. En av de med aller lengst historie er Selje Skjortefabrikk som har en historie helt tilbake til 1930-tallet.

## Eksterne lenker
* 
*
Langesundsfjordens indremisjonsselskap

**Langesundsfjordens indremisjonsselskap** var en luthersk misjonsorganisasjon med virkefelt i byer og bygder rundt Langesundsfjorden i Telemark samt Brunlanes i Vestfold og enkelte kystbygder i Aust-Agder. Selskapet hadde hovedkontor i misjonshuset «Hauges Minde» i Skien.

«Foreningen for den indre Mission i Skien» ble dannet i 1853. Den sprang ut fra haugianske kretser, inspirert av byens vekkelsesprest Gustav Adolph Lammers. I 1866 ble virksomheten utvidet til det som ble Langesundsfjordens indremisjonsselskap.

Langesundsfjordens indremisjonsselskap var den minste av de tre misjonsorganisasjonene som den 1. januar 2001 gikk sammen i den misjonsvirksomheten som fikk navnet Normisjon. De andre var Det norske lutherske Indremisjonsselskap og Den norske santalmisjon. Langesundsfjordens indremisjonsselskap ble etter fusjonen tilgodesett med økonomiske ressurser og en egen regionadministrasjon med base i Skien.

## Referanser


## Litteratur
*
*
Indremisjon

**Indremisjon** er et begrep som benyttes om kristent misjonsarbeid i eget land til motsetning av ytremisjon – som handler om (støtte til) misjonsvirksomhet i andre land og verdensdeler.
I Norge finnes det flere indremisjonsorganisasjoner innenfor Den norske kirke: 

* Indremisjonsforbundet (tidligere Det Vestlandske Indremisjonsforbund, DVI)
* Norsk Luthersk Misjonssamband 
* Det norske lutherske Indremisjonsselskap (nå: Normisjon)
* Kirkens Bymisjon (tidligere Oslo Indremisjon)

## Bildegalleri

Fil:Friluftsmøde på Tordenskiolds plass OB.OH495.jpg|«Christiania Indremisjons oppbyggelsesmøte» på den tidligere Tordenskiolds plass i Oslo 1904. 
Fil:IndremisjonsselskapetsHus.JPG|Indremisjonsselskapets Hus i Oslo ble oppført i 1935 for Det norske lutherske Indremisjonsselskap 


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Olsen & Ugelstad

**Olsen & Ugelstad** er et tidligere norsk rederi som ble grunnlagt av Kristoffer Olsen sr. og Rudolf Ugelstad i 1915. Rederiet, som hadde hovedkontor i Oslo, hadde i 1915 fem skip i sin flåte, og drev i hovedsak med laste- og tankfart. De mistet størsteparten av flåten under første verdenskrig.

I 1935 startet rederiet opp rutefarten *Fjell Line*, som i sommersesongen gikk mellom Europa og De store sjøer i USA, og *Jaffa Line*, som på vinteren gikk med frukt mellom Palestina og Nord-Europa. Det ble utviklet egne skip for denne farten, *Lake-skip*, som hadde en dødvekt på  tonn. Olsen & Ugelstad avviklet *Lake-farten* i 1972.

Kristoffer Olsen jr. ble, da hans far døde i 1948, ny partner og direktør i rederiet. Rolf og Trygve Ugelstad overtok etter Rudolf Ugelstad. I 1966 hadde Olsen & Ugelstad 30 skip med en samlet dødvekt på  tonn. I 1970 var antall skip sunket til 18. I 1972 trakk Ugelstad-brødrene seg tilbake, og det ble personlige firmaet ble avviklet. Det ble startet opp ett nytt aksjeselskap med samme navn. Antall skip fortsatte å synke betraktelig i perioden etter 1970, og i 1976 hadde rederiet kun fire gjenværende i sin flåte.

Rederiet Olsen & Ugelstad ble avviklet i 1978.

## Flåteliste
En ufullstendig liste over O&U sine skip fra 1915–1978:

## Referanser
Mattias Jonson

**Mattias Jonson** (født 16. januar 1974 i Kumla) er en svensk tidligere fotballspiller som spilte på midtbanen for flere europeiske klubber. 

Jonson vant det svenske mesterskapet med Helsingborgs IF i 1999 før han gikk til den danske klubben Brøndby IF. I august 2004 gikk han til den nyopprykkede Premier League-klubben Norwich City, før han i 2005 dro hjem til svenske Djurgården.

Jonson spilte for Sverige i VM 2002 og EM 2004, og er også med i VM 2006 i Tyskland.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Charles N’Zogbia

**Charles N'Zogbia** (født 28. mai 1986 i Harfleur) er en fransk tidligere fotballspiller. Han spilte for den engelske klubben Aston Villa til han la opp i 2016.

Han har tidligere spilt for Newcastle United, der han kom fra den franske klubben Le Havre i september 2004, etter stor uenighet. Le Havre mente de hadde rett til å beholde N'Zogbia, men FIFA avgjorde at Newcastle hadde rett til å signere han mot en kompensasjon.

N'Zogbia har denne sesongen utmerket seg som en meget god spiller til tross for sin unge alder, og har vært i søkelyset til bl.a. Arsenal. N'Zogbia spiller på venstre kant, men kan også spille sentral midtbane. Han kjennetegnes av sin fart og evne til å drible seg forbi motspillere. Sesongen 2005/06 spilte han 32 ligakamper for Newcastle og scoret 5 mål.

Den 2. februar 2009 ble N'Zogbia klar for Wigan Athletic i en overgang som, i tillegg til å koste Wigan et ukjent beløp, innebar at Ryan Taylor gikk motsatt vei.

Den 29. juli 2011 signerte N'Zogbia en femårskontrakt med Aston Villa. Etter kontraktens utløp i 2016 la han opp.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sigtrygg Silkeskjegg

**Sigtrygg Olavsson**, mest kjent som **Sigtrygg Silkeskjegg** (norrønt *Sigtryggr Silkiskeggi*) og i irske tekster for *Sitric mac-Aulaffe*, var sønn av kong Olav Kvåran Sigtriggson, eller ved hans irske navn *Amlaíb Cuarán*, og Gormflaith. Sistnevnte gjenkjennes fra *[[Njåls saga]]* som *Kormloð*. Det beskrivende tilnavnet ‘Silkeskjegg’ gir signaler om en mann med selvbevisst utseende og et velfrisert skjegg. Han var vikingenes leder i slaget ved Clontarf i 1014, skjønt flere kilder sier at han selv ikke tok aktivt del.

Olav Kvåran styrte som konge av Dublin fra 945 til han abdiserte etter slaget ved Tara i 980. Han døde i religiøs tilbaketrukkethet på Iona i 981. 

I 989 etterfulgte Sigtrygg Silkeskjegg sin bror, Járnkné Olavsson, eller ved hans irske navn *Glun Iarainn*, som konge av Dublin. Járnkné hadde styrt fra 980 til 989, og i hans tid hadde Dublin, etter nederlaget ved Tara, indirekte akseptert overkongen Máel Sechnaill mac Domnaills overherredømme. Det ser ut som om Sigtrygg prøvde å hevde Dublins selvstendighet straks han overtok, Máel Sechnaill ledet en hær mot byen og beleiret den i tre uker. Sigtrygg ble tvunget til å akseptere vilkår som blant annet en fast avgift i gull til overkongen. (Det er uenighet om når dette skjedde, flere kilder mener det skjedde mens Járnkne fortsatt var hersker. Dublin feiret i 1988 millennium ut fra at byen kom under irsk kontroll i 988).

I 994 ble Sigtrygg Silkeskjegg fordrevet fra Dublin av et opprør ledet av Hymar (av Waterford?), men kom tilbake innen et år og fordrev Hymar.

I 998 gjorde hans onkel, kong Máelmorda av Leinster opprør mot Irlands overkonge, Brian Ború, og allierte seg med Sigtrygg og Dublin.
I 999 ble Sigtrygg og Máelmorda beseiret av Brian i slaget ved Glen Mama. I fredsforhandlingene giftet Brian en av sine døtre til Sigtrygg og tok selv dennes mor, Gormflaith, til hustru. 

I 1012 gjorde Maelmorda igjen opprør mot Brian, og Sigtrygg var igjen alliert med ham. Brian hadde i mellomtiden skilt seg fra Gromflaith, og det fortelles at hun sammensverget seg med sønnen mot Brian Ború. Hun skal blant annet ha vært den som fikk Sigtrygg til å søke støtte fra jarl Sigurd på Orknøyene og Brodir av Man. Konflikten møtte sitt klimaks i slaget ved Clontarf utenfor Dublin. Selv om irene seiret ble den aldrende Brian Ború drept, mens Sigtrygg selv skal ha vært trygt bak murene i Dublin.

Sigtrygg Silkeskjegg giftet seg med Slani ingen Briain O'Brien. De fikk følgende barn:

* Olav (–~1030)
* Harald (irsk *Amlaíb* (–1034)
* Godfrid (eller *Guthfrith*, irsk *Gofraid*) (–1036)

Sigtrygg Silkeskjegg ble etterfulgt av Echmarcach mac Ragnaill (= «Hestemann» Ragnarsson) i 1036. Han døde i 1042.

## Referanser
Tunisias herrelandslag i fotball

**Tunisias herrelandslag i fotball** er det nasjonale fotballaget til Tunisia, og dette landslaget blir administrert av Tunisias fotballforbund. Det tunisiske fotballforbundet ble stiftet i 1956, og de ble medlem av FIFA i 1960. Tunisia har deltatt i seks VM-sluttspill mellom 1978 og 2022, og nasjonalstadion er Stade Olympique El Menzah i Tunis.

## Historie
I 1978 ble Tunisia det første afrikanske landet som vant en kamp i et VM-sluttspill. Det var mot  i Tunisias aller første kamp i et VM-sluttspill, og resultatet ble en 3–1-seier. I 2004 vant Tunisia Afrikamesterskapet etter å ha slått  2–1 i finalen.

## Nåværende tropp
Oppdatert 27. november 2022.
Tunisias tropp til VM i fotball 2022 i Qatar fra 20. november 2022 til 18. desember 2022.

### Andre spillere
Spillere som har vært med i landslagstroppen de siste 12 månedene.

## VM-resultater

## Kamper i VM-sluttspill

## Kilder
* Olsen, Egil Roger (2002): *DRILLOS VERDEN*.  Kagge Forlag AS, OSLO. ISBN 82-489-0244-7
* Rollin, Jack (oversatt av Eirik Newth) (1994): *GUINNESS STORE BOK OM FOTBALL-VM, 1930-1994*.  Ex Libris Forlag AS. ISBN 82-7384-431-5

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Hjemmeside til det tunisiske fotballforbundet
*  FIFAs profil om Tunisia
*  FIFAs VM-2006 profil om Tunisia
Japanlerk

**Japanlerk** (*Larix kaempferi*) er et bartre i lerkeslekta innenfor furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske bredt bartre som kan bli 45 meter høyt. Grenene er vannrette ut fra stammen. De peker gjerne litt opp, ytterst. Grenene henger aldri.

Treet blir inntil 40 m høyt, kronen er meget bred og grenene ustående eller lett nedbøyde. Barken er rødbrun eller purpur gråbrun. Skuddene har mørkt oransje eller brun bark, ofte med små knopper på. Kongler 15-45 mm lange, i alt 30-50 ovale, skjell ganske åpne og litt krumme med tydelig utbøyd spiss. Nålene er mørkegrønne eller mørkt grågrønne, 15–35 mm lange. Undersiden av nålene har lysegrå stomatabånd. Blomstring i mai-juni. Japansk lerk feller nålene om vinteren. Utpå høsten får treet en gyllen gul farge, før nålene faller av. Om våren kommer det nye friske grønne nåler og samtidig blomstrer treet.

Naturlig utbredelse er i sentrale deler av Japan. Treet har blitt plantet i Mellom-Europa som prydtre. Den kan være gjenstående eller frøspredt i Norden.

Japansk lerk krever ikke spesielt næringsrikt jordsmonn, men vokser bare der det er ganske høy luftfuktighet og fuktig jord. Må ha fuktighet og tåler ikke å tørke. Vokser opp til tregrensen.

## Referanser




## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Sibirlerk

**Sibirlerk** (*Larix sibirica*) er et bartre i lerkeslekta innenfor furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske bredt bartre. Grenene er ganske korte og peker gjerne litt opp, ytterst. Grenene henger aldri.

Treet er 5-25 meter høyt, og kronen er bred og konisk, treet tidvis forgrenet. Greinene står ofte litt oppoverbøyd. Skuddene har mellombrun eller grågul bark og lukter sjasmin, unge barnåler er lysgrønne, nålene generelt over 1 mm brede og 25-35 mm lange. Konglene er grønne eller grønnbrune, 25-45 mm lange og lett hårete med 25-50 tette skjell som har innbøyd spiss. Blomstring i juni. Sibirsk lerk feller nålene om vinteren. Utpå høsten får treet en gyllen gul farge, før nålene faller av. Om våren kommer det nye friske grønne nåler og samtidig blomstrer treet.

Naturlig utbredelse er i europeisk Russland øst og nord for en linje fra Onega ved Kvitsjøen sørover til Vologda, sørøstover til Kazan og deretter rett øst til Uralfjellene. Arten vokser også langs hele lengden av Uralfjellene og i Vest-Sibir østover til Jenisej. Herav kommer navnet sibirlerk. Øst for Jenisej overtar mongollerk (*Larix gmelinii*), men det er en bred overgangsone mellom artene med hybrider, som av og til kalles *L. × czekanowski*.

Treet har blitt plantet i Nord-Norge, og er forvillet og naturalisert lengre sør – på indre Østlandet, innerst i Bottenviken, og i sørvestre Finland.

## Fossiler
I nordlige Finland er det funnet både makrofossiler og pollen fra lerk i avsetninger fra forrige mellomistid (eem) og en relativt varm periode tidlig i siste istid (Brørup-interstadialen). Lerk vokste neppe i sentrale og sørlige Finland i mellomistiden, men kan ha vokst ganske langt sør i Norge og Sverige langs den skandinaviske fjellkjeden.

Den svenske forskeren Leif Kullman har funnet makrofossiler i Dalarna i Sverige som viser at sibirlerk var blant de første treslagene som vokste på Den skandinaviske halvøy i tidlig holocen rett etter istidens slutt. Somrene må ha vært tørre og varme, og sibirlerk vokste sammen med vanlig bjørk, gran, sommereik og hassel. Tilsvarende plantesamfunn finnes ikke i nåtiden.

## Referanser




## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Janet McTeer

**Janet McTeer** (født 1961) er en britisk skuespiller. I 2000 ble hun Oscar-nominert i kategorien beste kvinnelige hovedrolle som «Mary Jo Walker» i filmen Tumbleweeds.

McTeer gjorde sin teater-debut i *Half Moon Street*, en film fra 1986 basert på en roman av Paul Theroux. I 1991 opptrådte hun i *The Black Velvet Cape*, med Bob Peck og Geraldine Somerville, som vant en Emmy Award for beste drama. I 2005 spilte McTeer mot Harriet Walter som dronning Elizabeth I ved West End i London, en rolle hun gjentok i 2009 under en oppsetning ved Broadway. I 2009 portretterte hun Clementine Churchill i HBO-serien *Into the Storm*, om Sir Winston Churchills år som statsminister i Storbritannia under den andre verdenskrig. I 2011 spilte McTeer sammen med Glenn Close i Albert Nobbs. Han spilte mot Daniel Radcliffe og Ciarán Hinds i *The Woman in Black*, basert på en roman fra 1983 med samme navn. McTeer ble utnevnt til offiser av Order of the British Empire (OBE) i 2008.

## Filmografi

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lagman av Man

**Lagman av Man** var konge av Man og øyene mellom 1102 og 1104. Han etterfulgt den norske kongen Magnus Berrføtt da denne døde et slag i Ulster i Irland i 1103. 

Det er lite som kjennes om Lagman, men han var sannsynligvis en sønn av Godred Crovan som døde 1095. Lagmans regime ble kort da Man igjen ble direkte knyttet inn under Norgesveldet ved kong Sigurd Magnusson, også kalt for Sigurd Jorsalfare.

Et av de fire husene til Buchan School på Man er navngitt til minne om Lagman, konge av Man.

## Etymologi
Navnet Lagman er avledet fra norrønt *lögmaðr*, *lovmann*. Navnet er altså opprinnelig en tittel, men som ble et personlig navn på Orknøyene og på Hebridene, hvilket irske annaler vitner om, men navnet ble ikke benyttet i Norge. Det er bevitnet også i flertallform (*Lagmainn*) som navnet på en adelsætt på Hebridene i 962 som var med på et vikingangrep på Irland. Den samme Lagmainn er igjen med på et angrep i 974 og navnet må derfor ha kommet i bruk i generasjonen før. Navnet gikk også inn i den skotske kongeslekten via norrønt inngifte med *Ladhmann* mac Domnaill som var en sønnesønn av Malcolm III av Skottland. Det går også igjen på 1100-tallet i Irland blant Uí Duib Dírma som var høvdinger i et småkongerike i nordlige Irland. De skotske etternavnene *Lamont* og *MacLamond* er også avledet av navnet Lagman.

## Litteratur
* Donnchadh Ó Corráin, *Vikings in Irland and Scotland in the Ninth Century*, Peritia 12, 1998

## Se også
* Liste over kongene av Man
Atlasseder

**Atlasseder** (*Cedrus atlantica*) er et bartre i furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske bredt bartre som kan bli opptil 50 meter høyt, dersom vekstvilkårene er gode. Grenene peker gjerne litt opp, ytterst.

Naturlig utbredelse er i Atlasfjellene, i Marokko og Algerie. Treet har blitt plantet i mellom Europa, mest som prydtre i parker.

Vokser helst i fjellet mellom 1500 meter over havet og opp til tregrensen.

## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Himalayaseder

**Himalayaseder** (*Cedrus deodara*) er et bartre i furufamilien (Pinaceae). Det er et ganske bredt bartre som kan bli opptil 60 meter høyt, dersom vekstvilkårene er gode. Grenene er vannrette, men henger gjerne litt ytterst.

Naturlig utbredelse er i det vestlige Himalaya og sørskråningen til Hindu Kush. Treet er blitt plantet i Mellomeuropa, mest som prydtre i parker. Treet er også blitt plantet på vestlandet i Norge.

Vokser helst i fjellet mellom 1400 meter over havet og opp til tregrensen.

## Litteratur
* 
* 
## Eksterne lenker
*
Libanonseder

**Libanonseder** (*Cedrus libani*) er et bartre i furufamilien *(Pinaceae)*. Det er et ganske bredt bartre som kan bli opptil 40 meter høyt, dersom vekstvilkårene er gode. Grenene vokser i grupper og peker litt oppover, men henger gjerne litt ytterst.

Naturlig utbredelse er i fjellstrøk i Libanon, Syria og Tyrkia i en høyde på 1400–2100&nbsp;moh. Her danner den skoger sammen kilikia-edelgran, gresk einer og libanoneik. I Tyrkia finnes libanonseder hovedsakelig i Taurusfjellene, men det er også to små populasjoner i Tokat-provinsen nær Svartehavet.

Noen botanikere skiller ut en underart, subp. *stenocoma*, i sørvestlige Anatolia. Den har en mer pyramide- eller søyleformet vekst enn nominatunderarten. Det er ulike oppfatninger på om kyprosseder skal regnes som egen art, eller som en varietet av libanonseder.

Libanonseder er vanlig plantet i Sør- og Mellom-Europa. Det blir raskt for stort for villahager og brukes mest som prydtre i parker. Libanonseder er vanlig i hageanleggene på engelske herregårder. I Norge er den sjeldent plantet, men finnes noen få steder i sør og vest.

## Referanser


## Litteratur

* 
* 
* 
* 
* 
## Eksterne lenker
*
Altstadt (Dresden)

**Altstadt** er en av Dresdens administrative bydeler (Ortsamtsbereich). Altstadt dekker et areal på 17&nbsp;km² og har 47.625 innbyggere (31. desember 2004). Den omfatter følgende bydeler:
*Innere Altstadt, som er Dresdens historiske sentrum
*Pirnaische Vorstadt
*Seevorstadt med Großer Garten og hovedinnfartsåren Prager Straße 
*Wilsdruffer Vorstadt
*Friedrichstadt
*Johannstadt

## Innere Altstadt

Til indre Altstadt regnes den delen av det sentrale Dresden som ligger innafor byens tidligere murer på sørsida av Elben. Grensa gjenfinnes i dag som et grønt belte fra Zwinger, langs Wallstraße/Marienstraße, Dr.-Wilhelm-Külz-Ring/Waisenhausstraße og Ringstraße/St. Petersburger Straße ned til Carolabrücke.

Etter at det historiske Dresden brøt seg gjennom murene, ble Postplatz anlagt der den tidligere Wilscher Tor lå, og Pirnaische Platz ved den tidligere Pirnaischer Tor. Augustusbrücke og Carolabrücke sørger for forbindelsen over Elben til Neustadt. De fleste av Dresdes berømte byggverk befinner seg i indre Altstadt, som Zwinger, Frauenkirche, Semperoperaen, Dresdner Residenzschloss, Kreuzkirche og Hofkirche.

Viktige torg og plasser for øvrig er Altmarkt, Neumarkt, Theaterplatz og Schlossplatz. Også i indre by framstår Dresden som en grønn by, med Brühlsche Garten og parken ved Zwinger.

Etter ødeleggelsen av Dresden i 1945 opphørte indre Altstadts rolle som sentralt forretningsstrøk. Bydelen er framfor alt turistenes Dresden, men i seinere år merkes en forsiktig gjenoppbygging av en viss forretningsvirksomhet. Det som fantes av boligkvarterer ble også utsletta i bombeangrepet – sammen med beboerne – og i dag bor det kun 1 300 mennesker i Innere Altstadt.
Legeveronika

**Legeveronika** (*Veronica officinalis*) er en flerårig urt i kjempefamilien. Stengelen er krypende og har opprette, blomsterbærende skudd som kan bli 10 cm høye. 

Navnet kommer av at planten er en av de oftest brukte legeplantene. Dens påståtte egenskaper er at den skal lindre ved hoste og forkjølelse, diaré og fordøyelsesproblemer. Det er skuddene på planten som brukes som droge (te). 

Legeveronika vokser på tørre, gjerne kalkfattige steder, som veikanter, skogsbryn og bakker. Blomstringstidspunkt er i juni og juli i mange deler av landet.

Utbredt i Europa, nordlige Asia og nord Amerika. I Norge til Finnmark.

## Eksterne lenker
*