Nikolaj Gogol

**Nikolaj Vasiljevitsj Gogol** (russisk Николай Васильевич Гоголь, ukrainsk Микола Васильович Гоголь – *Mykola Vasiljovytsj Hohol*, født  i  Velikije Sorotsjinsky nær Poltava, død  i Moskva) var en russisk forfatter og dramatiker av ukrainsk herkomst.. Blant hans mest kjente verk er romanen *[[Døde sjeler]]*, novellen *[[Kappen]],* teaterstykket *[[Revisoren]]* og samlingen *[[Julenatt]] (med senere musikk av komponisten [[Mykola Lysenko]]).

== Liv og virke ==
=== Bakgrunn ===
Nikolaj Gogol var et av fem barn av godseieren Vassilij Afanassjevitsj og Marija Iwanovna Gogol-Janovski i Velikije Sorotsjinskij i [[guvernementet Poltava]], 300 kilometer sydøst for [[Kiev|Kyiv]], i det som i dag tilhører [[Ukraina]]. Han kom fra en slekt med røtter såvel i polsk [[adel]] som til [[hetman]]tidens kosakkleder [[Ostap Gogol]]. Hans oldefar var Ivan Jakovytsj. I familiens hus stod det polske familievåpenet i entreen.

Nikolaj Gogol var ti år gammel da hans lillebror døde, og seksten da faren døde. Han gikk på gymnas i [[Nizjyn]].

Han flyttet 19 år gammel til [[St. Petersburg]] i [[Russland]] hvor han siden bodde og først forsøkte å gjøre karriere som embetsmann og historielærer.

=== Forfatter ===
Da Gogol vokste opp var [[Aleksandr Pusjkin]] den store russiske dikter, og Gogols første litterære forsøk var sterkt påvirket av ham. Gogol ville også bli poet, og gav ut noen små verk under pseudonymet V. Alov («Blodrød»); det sies at han siden brente disse verkene på grunn av kritikken de ble utsatt for. 

Selv om han står i en russisk forfattertradisjon og må regnes blant russerne, er det mulig å spore elementer fra ukrainsk folkediktning og ukrainske tradisjoner i noen av verkene hans. 

Prosadebuten kom med novellesamlingen *Aftener på en gård ved Dikanka*, med undertittel «Fortellinger utgitt av birøkteren Rudyj Panko». Også her brukte Gogol pseudonym som et forsvar mot samtidens konservative kritikere, som ikke vek tilbake for å slakte en debutant. Men frykten var ubegrunnet, og samlingen ble godt mottatt. Gogols fortellinger representerte noe nytt i russisk litteratur. 1820-årene var poesiens tiår i Russland, og det lille som fantes av russiskspråklig prosa var inspirert av fransk litteratur, der knapphet og presisjon var viktigst. Gogol brøt med alt dette; hans betraktninger var omstendelige og snirklete, ordbruken var utradisjonell med et folkelig russisk språk, også iblandet ukrainske ord og uttrykk. Denne stilen skulle Gogol utvikle i sine senere verker.

I 1840-årene styrtet Gogols religiøse grublerier ham inn i en tung krise hva gjaldt forfatterskapet. Mellom 1836 og 1848 foretok han reiser gjennom Tyskland, Sveits, Østerrike, Frankrike og Italia, men skrivesperren var vanskelig å overvinne. Dessuten begynte en paranoid-hallusinatorisk psykose å gjøre seg gjeldende, en form for [[schizofreni]].

Gogol begav seg på en valfart til Palestina. Etter hjemkomsten kom han under innflytelse av en prest som mente at hans verker var fordervet. Han brant derfor – muligens i et anfall galskap – manuskriptet til annen del av *Døde sjeler'', men kalte dette etter kort tid for en stor feil.

Psykosen ødela litteraten fullstendig. Gogol døde som følge av en streng religiøs faste i en alder av 42 år.

## Bøker

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*