Tenby

**Tenby** (walisisk: *Dinbych-y-pysgod*, «Fiskeborgen») er en kystby og et samfunn i grevskapet Pembrokeshire, sørvest i Wales. Den ligger ved Carmarthenbukten. I henhold til folketellingen i 2021 hadde stedet 4090 innbyggere.

Blant de kjente attraksjonene finnes fem kilometer med sandstrender og Pembrokeshire Coast Path, som er en utpekt nasjonal  299 km lang tursti, hovedsakelig på klippetoppnivå; de middelalderske bymurene fra 1200-tallet, herunder inngangen i bymurene med et porttårn kalt «Five Arches»; Tenbys museum og kunstgalleri; kirken St. Mary's Church fra 1400-tallet og Tudor Merchant's House, et handelshus fra tudortiden som er administrert av National Trusts.

Tidligere var Tenby først og fremst en havneby, men det er nå turisme som er viktigste næringsvei. Det går ferge fra Tenbys havn til den offshore monastiske Caldey Island. St Catherine's Island er tidevannsøy og har fastlandsforbindelse med Tenby ved lavvann. Den er befestet med et ikkeaktivt Palmerston Fort fra 1800-tallet. Byen har en jernbanestasjon i drift. Vei A478 fra Cardigan forbinder Tenby med M4 via A477, A40 og A48 på omtrent 60 kilometer.

## Historie
### Middelalderen

Med sin strategiske beliggenhet på den ytterste vestkysten av Storbritannia, og en naturlig skjermet havn fra både Atlanterhavet og Irskesjøen, var Tenby et naturlig bosetningspunkt, sannsynligvis var det en bygdeborg på en høyde, der bosetningens handelsnatur muligens utviklet seg under irsk-norrøn innflytelse. Den eldste referansen til en bosetning i Tenby er i *Etmic Dinbych* («Til Denbys lovprisning»), et dikt sannsynligvis fra 800-tallet.

Tenby ble inntatt av normannerne da de invaderte vestlige Wales tidlig på 1100-tallet. Byens første festning bygget i steinmur var på Castle Hill. Tenbys handel vokste etter hvert som byen utviklet seg som en viktig havneby i det normannisk-kontrollerte «Lille England utenfor Wales», en betegnelse gitt til et område i sørlige Pembrokeshire og sørvestlige Carmarthenshire i Wales, som har hatt engelsk snarere enn walisisk språk og kultur i mange århundrer til tross for sin avstand fra England.

Flamske nybyggere fra Tenby forsøkte å myrde Cadell ap Gruffydd, den walisiske fyrsten av Deheubarth, hvoretter bosetningen og festningen ble angrepet og plyndret av hans brødrene Maredudd og Rhys i 1150, noe som understreket behovet for ytterligere forsvar. Plyndringen av byen ble gjentatt i 1187 og igjen av Llywelyn ap Gruffudd i 1260.

Etter angrepet i 1260 beordret den daværende jarlen av Pembroke, William de Valence, ferdigstillelsen av Tenbys bymurer. Steinmuren, tårnene og portene omsluttet en stor del av bosetningen – nå kjent som «gamlebyen». I senmiddelalderen ble Tenby tildelt kongelige tilskudd for å finansiere vedlikehold og forbedring av forsvaret og inngjerdingen av havnen. Med byggingen av bymurene ble Tenby Castle foreldet og hadde blitt forlatt innen slutten av 1300-tallet. William de Valence ga Tenby et charter i 1290.

### Rosekrigene

I 1452 ga kong Henrik VI markherredømmet (og det tilhørende jarledømmet) til sin halvbror Jasper Tudor, og onkel til den framtidige Henrik Tudor. I 1457 gikk Tudor med på å dele kostnadene ved å pusse opp og forbedre Tenbys forsvar med byens kjøpmenn på grunn av byens økonomiske betydning for denne delen av Wales. Forbedringene omfattet utvidelse av tørrgropen langs utsiden av bymurene til 9,1 meter, heving av murens høyde for å omfatte et andre nivå med høyere sprekker for bueskytterne bak en ny brystverngang og tillegg av turelltårn i endene av murene der de støttet opp mot klippekantene.

Handelsmenn seilte langs kysten til Bristol og Irland, og videre til Frankrike, Spania og Portugal. Eksporten omfattet ull, skinn, lerret, kull, jern og olje. Det var i denne perioden at byen var så travel og viktig at den ble ansett som en nasjonalhavn. Under rosekrigene søkte Henrik Tudor, den fremtidige kong Henrik VII av England, ly i Tenby før han seilte i eksil i 1471.

### Tudorene og borgerkrigen

På midten av 1500-tallet ble det store D-formede tårnet, tidligere kjent som «Five Arches Tavern», bygget grunnet frykt for en andre spansk armada. Tenby ble formelt innlemmet som en bydel av Elizabeth I i 1581.

To viktige hendelser førte til at byen gjennomgikk en rask og permanent nedgang i betydning. For det første erklærte Tenby seg for parlamentet og ikke monarkiet i den engelske borgerkrigen. Byen motsto to forsøk fra rojaliststyrkene til Charles Gerard, som erobret det meste av resten av Sør-Wales. I den andre engelske borgerkrigen erklærte imidlertid kommandanten for Tenby Castle seg for kongen i 1648, selv om den ødelagte byen ti uker senere ble overgitt til parlamentarikeren oberst Thomas Horton, som ønsket Oliver Cromwell velkommen kort tid etter. For det andre førte et pestutbrudd til at rundt halvparten av byens gjenværende befolkning døde i 1650.

Med begrenset infrastruktur, ressurser og folk gikk byens økonomi kraftig tilbake. Mesteparten av handels- og forretningsklassen forlot byen, noe som resulterte i ytterligere forfall og ruin for byen. Ved slutten av 1700-tallet bemerket presten John Wesley under sitt besøk hvordan: «To tredjedeler av gamlebyen er i ruiner eller har forsvunnet helt. Griser streifer rundt blant de forlatte husene, og Tenby presenterer et dystert skue.»

### Paxton-vekkelsen
Nok en krig førte til en gjenoppblomstring av Tenbys skjebne. Siden 1798 hadde den franske generalen Napoleon Bonaparte begynt å erobre Europa og hindret den rike britiske overklassen i å foreta sine Grand Tours til kontinentale spabyer. I 1802 kjøpte den lokale innbyggeren, handelsbankmannen og politikeren William Paxton sin første eiendom i gamlebyen. Fra dette tidspunktet investerte han tungt i området med full godkjenning fra bystyret.

Med veksten i saltvannsbading av helsemessige årsaker, engasjerte Paxton ingeniør James Grier og arkitekt Samuel Pepys Cockerell (det samme teamet som hadde bygget hjemmet hans i Middleton Hall, som i dag er Wales' nasjonale botaniske hage)) for å skape et «fasjonabelt badested egnet for de høyeste samfunnslag». Hans sjøbadesteder ble tatt i bruk i juli 1806, og etter å ha kjøpt Globe Inn, forvandlet han det til «en svært opphøyd, elegant og praktisk stil» for å huse de mer elegante besøkende i badene hans. Hytter ble reist ved siden av badene med tilstøtende staller og vognskjul.

En vei ble bygget på hvelvinger  med utsikt over havnen på Paxtons fulle regning i 1814. Han fikk  føre ferskvann gjennom byen i rør. Til tross for disse prestasjonene ble teateret hans fra 1809 stengt i 1818 på grunn av manglende publikum. Markedshallen ble ferdigstilt i 1829 og ombygd for å tjene som Tenby rådhus i 1860.

Paxton tok også med seg «tour»-utviklingen i området, etter behov fra rike viktorianske turister. Dette omfattet oppdagelsen av en kalksteinskilde i sin egen park ved Middleton Hall, og vertshus fra Swansea til Narberth. Han bygde Paxton's Tower, en nygotisk liksom-borg (på engelsk er denne arkitekturen kalt *folly*, «dårskap», grunnet at slike bygninger var konstruert primært for dekorasjon, for å skape en emosjonell eller fantasifull effekt snarere enn for praktisk nytte). Tårnet var ment å være et minne om Horatio Nelson, som han hadde møtt i 1802 da han var ordfører i Carmarthen. Paxtons forsøk på å gjenopplive byen lyktes, og etter slaget ved Trafalgar var veksten av det viktorianske Tenby uunngåelig.

### Fasjonabelt feriested
Borough ble omdannet til en kommunal borough i 1836.

Gjennom både georgiansk og viktoriansk tid var Tenby kjent som et kursted og et senter for botaniske og geologiske studier. Mange av byens trekk ble konstruert for å gi områder for sunne spaserturer langs sjøen, og på grunn av gangveiene som ble bygget for å imøtekomme viktorianske barnepiker som trillet barnevogner, har mange av strendene i dag fortsatt god tilgang for funksjonshemmede. I 1856 fulgte forfatteren Mary Ann Evans (som skrev under det mannlige pseudonymet George Eliot) litteraten og filosofen George Henry Lewes til Tenby for å samle materialer til verket sitt *Seaside Studies*, som ble publisert i 1858.

I 1852 satte veldedighetsforeningen Shipwrecked Mariners Society ut en livbåt til byen, som ble overtatt i 1854 av Royal National Lifeboat Institution. I 1905 ble det bygget en livbåtstasjon med slipp på Castle Hill. Den ble erstattet av en moderne stasjon i 2008.

Tenby jernbanestasjon og jernbanelinjen Pembroke and Tenby Railway ble åpnet så langt som til Pembroke 30. juli 1863. Den forlengede linjen til Pembroke Dock åpnet 8. august 1864. I 1866 ble linjen koblet til Whitland jernbanestasjon. I 1867 startet arbeidet med byggingen av Palmerston Fort på St Catherine's Island. Hæren hadde kontroll over fortet i perioden 1887–1895.

### 1900-tallet
Fra 1860 til 1947 var bystyret basert i Tenby rådhus på High Street. I 1947 flyttet bystyret til Croft House på The Norton, og omdøpte det senere til Guildhall. Tenby bystyre ble avskaffet under Loven om lokalt selvstyre av 1972, med et mindre mektig Tenby bystyre som overtok. Bystyret ble innlemmet i et nytt distrikt i South Pembrokeshire i det bevarte grevskapet Dyfed 1. april 1974, selv om både grevskapet og distriktet ble avskaffet i 1996, og Tenby ble en del av et gjenopprettet grevskapet Pembrokeshire. Bystyret forlot Guildhall for nye kontorer på midten av 1980-tallet.

Deler av de gamle bymurene har overlevd, i likhet med den viktorianske arkitekturen i pastellfarger. Økonomien er basert på turisme, støttet av en rekke håndverks-, kunst- og andre butikker. Per april 2017 er det 372 verneverdige bygninger og andre strukturer i og rundt Tenby.

## Turisme

Attraksjoner i Tenby omfatter de to lune sandstrendene og kystbåtturene til Caldey Island. St. Catherine's Island er tidevannsøy, og her ligger St. Catherine's Fort, et Palmerston Fort fra 1800-tallet. Tenby har butikker, puber og restauranter som serverer besøkende. Avisen *Sunday Times* kåret Tenbys Castle Beach til den beste stranden i Storbritannia i 2019.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ytterligere historisk informasjon og kilder, *GENUKI*
* Tenby Memorial Committee