open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Prättigau

**Prättigau** (**Partenz** eller **Purtenza** på retoromansk) er et landskap i den sveitsiske kantonen Graubünden. Det består av den 40&nbsp;km lange dalen til elven Landquart mellom fjellkjeden Rätikon i nord og Plessur-Alpene i syd. Dalen strekker seg fra sydøst til nordvest. Krysser man Wolfgangpasset (1631&nbsp;moh.) øverst i Prättigau, kommer man sydover til Davos. Flüelapasset (2383&nbsp;moh.) i øst danner forbindelsen til Engadin. Via fotstier, f.eks. over Schlappinpasset (2203&nbsp;moh.), består det også kontakt til den østerrikske dalen Montafon i nord.

Sammen med kommunen Davos utgjør Prättigau (under navnet *Bezirk Prättigau/Davos* på tysk og Il district dal Partenz/Tavau på retoromansk) et forvaltningsdistrikt i Graubünden. Distriktet dekker et areal på 823&nbsp;km² og har 25&nbsp;200&nbsp;innbyggere. Området er nesten rent tysktalende (90 %). I&nbsp;de to høyest beliggende kommunene (Davos og Klosters) tales walsertyske dialekter.

Prättigau/Davos' nabodistrikter er Landquart og Plessur i vest, Albula og Maloja i syd, og Inn i øst. Dessuten grenser det til Vorarlberg (Østerrike) i nord. Det fins ingen direkte veiforbindelser til distriktet Maloja eller til Østerrike.

Distriktene i Graubünden er rent administrative enheter. Prättigau/Davos består av sju kretser (*Kreise*) og 15 kommuner (*Gemeinden*), som har stor grad av politisk selvstyre. Disse er:

Alle befolkningstall og språkandeler bygger på folketellingen fra 2005.
Åboland

**Åboland** (finsk: *Turunmaa*) er en finsk økonomisk region i landskapet Egentliga Finland. Regionens areal er &nbsp;km², og antall innbyggere var  (hvorav 61,3 % svensktalende) i 2011. Åboland utgjør skjærgården sørvest for byen Åbo og består av to kommuner: 
*Kimitoön 
*Pargas 

## Eksterne lenker
* Region Åboland 
* Åbo skärgård
Francisco Taveira

**Francisco Taveira** (født 1575 i Macao i Kina, død 9. februar 1652) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han ble født av portugisiske foreldre i Macao trådte inn i ordenen der og ble presteviet 29. september 1621.

## Litteratur
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Thomas Wharton, 1. baron Wharton

**Thomas Wharton, 1. baron Wharton** (født 1495, død 23. august 1568) ble født i Kirkby Stephen, Westmorland, England, som den eldste sønnen av Thomas Wharton av Wharton Hall og hans hustru Agnes Warcup. I 1518 giftet han seg med Eleanor Stapleton, datter av Bryan Stapleton av Wighill. I 1531 kjøpte han herregården Healaugh hvor han bodde i den siste delen av livet sitt.

Han ble gjort til ridder ved Windsor i 1527 og var medlem av parlamentet for Appleby i årene 1529–1536 og for Cumberland 1542–1544. Han var sheriff av Cumberland (1529), utpekt som vokter av de nordlige områdene mot Skottland i 1537, og i 1541 ble han kaptein for festningen Carlisle Castle. Han fikk en del positiv omtale for sin krigføring mot skottene i 1542, spesielt for hans seier i slaget ved Solway Moss, noe han ble belønnet med et baroni av kong Henrik VIII av England i 1544, og han tok sitt sete i Overhuset i 1545.

Han er, for øvrig, fortsatt omtalt i negative vendinger i området rundt Kirkby Stephen for å ha ødelagt og fjernet byen Wharton ettersom den lå i vegen for hans utsikt over dalen. Han er beskrevet som en bestemt mann og en tyrannisk herre. Han var konstant i krangle med folk i sitt nabolag. Senere i livet flyttet han fra Wharton Hall til Healough i Yorkshire ettersom han var konstant i frykt for at noen av hans fiender ville drepe ham. Han døde ved Healaugh i 1568.

Han giftet seg første gang med Eleanor Stapleton i 1518 og fikk følgende barn med henne:
* Feorina Wharton
* Thomas Wharton, 2. baron Wharton
* Henry Wharton
* Joan Wharton

Han giftet seg andre gang med Anne Talbot den 18. november 1561 i Sheffield. Ekteskapet synes å ha vært barnløst.

## Referanser


## Litteratur
* Wharton, Edward Ross (1898): *The Whartons of Wharton Hall*. Oxford: Oxford University Press. 
* Wharton, Nathan Earl (1949): *The Wharton Sleeve*. San Marino, Calif.: privately published manuscript. 
* Dale, Bryan (1906): *Good Lord Wharton*. London: The Congregational Union of England and Wales.
Michel Trigault

**Michel Trigault** (født 1602 i Douai i Frankrike, død 30. september 1667 i Kanton i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han var nevø til pater Nicolas Trigault, som også var kinamisjonær.

Han kom til Kina i 1630 og virket først i Xian og fra 1660 i Jiangzhou. Der ble han arrestert sammen med pater Christian Herdtrich i 1665 under forfølgelsen av de kristne som tok til da, og først ført til Beijing og deretter i eksil til Kanton.

## Se også
* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

## Litteratur
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
Svenska språkbyrån

**Svenska språkbyrån** er avdelingen for svenskspråklig språkbeskyttelse innen Institutet för de inhemska språken i Finland. Svenska språkbyrån har ansvaret for å ivareta det svenske språket i Finland og kan regnes som Finlands offisielle språkmyndighet for svensk.

Den viktigste oppgaven til Svenska språkbyrån er å gi støtte til de som bruker svensk i sitt arbeide i Finland og trenger råd. Som del av sitt rådgivende arbeid gis Svenska språkbyrån ut ordbøker, ordlister og håndbøker. De gir også råd til publikum pr telefon og e-post. 

Svenska språkbyrån gir ut tidsskriftet *Språkbruk*. Den inneholder artikler informasjon om språkrelatert litteratur og råd og anbefalinger i språkspørsmål.
 
## Eksterne lenker
* 
* Institutet för de inhemska språken i Finland
Bord na Móna

**Bord na Móna** er et delvis offentlig selskap i Irland. Det ble opprettet i 1946 som en videreføring av *Turf Development Board, Ltd.* som hadde vært virksomt siden 1933.

Selskapet er ansvarlig for mekanisert innhøsting av torv fra de store myrområdene sentralt på øya Irland, først og fremst i grevskapene Offaly, Longford og Westmeath og da særlig fra Bog of Allen. Torven brukes i dag i hovedsak til energiproduksjon.

Selskapet har hovedkvarter i Newbridge i grevskapet Kildare.

Den mekaniserte innhøstingen av torv har ført til at store myrområder nå er ødelagt eller truet av ødeleggelse. Bord na Móna koordinerer de irske myndighetenes kampanje for bevaring av gammelt torv- og myrlandskap.
## Eksterne lenker
*
.re

**.re** er Réunions nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for internett. Det administreres av AFNIC, i likhet med .fr og .tf.

## Registrering
I tillegg til direkte andrenivå registrering, kan registrering gjøres på tredje nivå under disse kategoriene på andre nivå:

* **.asso.re**: Organisasjoner
* **.nom.re**: Etternavn
* **.com.re**: Kommersielt (registrering uten restriksjoner)

AFNIC tillater ikke *.re*-registrering fra organisasjoner eller personer utenfor Réunion.

## Se også
* Domenenavn
* Landskoder (internett)
* Toppnivådomene

## Eksterne lenker
* IANA .re whois informasjon 
* AFNIC
Individual Thought Patterns

***Individual Thought Patterns*** er det femte albumet av det amerikanske death metal bandet Death, utgitt i 1993. Svenske Andy LaRoque, kjent fra King Diamond, var gitarist ved siden av Chuck Schuldiner i studio.

## Sporliste
# «Overactive Imagination» (3:28)  
# «In Human Form» (3:55)
# «Jealousy» (3:39)
# «Trapped in a Corner» (4:11) 
# «Nothing Is Everything» (3:16) 
# «Mentally Blind» (4:45)
# «Individual Thought Patterns» (4:00)  
# «Destiny» (4:04)
# «Out of Touch» (4:19)   
# «The Philosopher» (4:10)

## Besetning
*Chuck Schuldiner – Gitar og vokal
*Andy LaRocque – Gitar
*Steve DiGiorgio – Bass
*Gene Hoglan – Trommer

## Eksterne lenker
*
.gd

**.gd** er Grenadas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett.

## Registrering
Registrering av domenenavn foregår direkte på andre nivå.

## Se også
* Domenenavn
* Landskoder (internett)
* Toppnivådomene

## Eksterne lenker
* IANA .gd whois information
.gy

**.gy** er Guyanas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Det administreres og styres av Universitetet i Guyanas nettsted.

## Se også
* Domenenavn
* Landskoder (internett)
* Toppnivådomene

## Referanser


## Eksterne lenker
* IANA .gy whois informasjon
F-34

**F-34** er et drivstoff som brukes av Forsvaret. Navnet F-34 kommer fra NATO-koden til drivstoffet. Det er standard drivstoff for alle fly og helikopter med jetmotorer, og består hovedsakelig av parafin. Drivstoffet er også kjent som JP-8 (Jet Propellant 8). Det ligner på Jet A-1 som benyttes i sivile fly, men inneholder noen flere tilsetningsstoffer. 

Forsvaret benytter også F-34 i sine kjøretøyer med dieselmotorer. Motorene vil gi noe lavere effekt, men dette er til liten grad noen ulempe for Forsvarets bruk, hvor drivstoffet har flere fordeler. F-34 er for eksempel mer lagringsstabil enn diesel, og endrer ikke egenskaper like mye ved kulde. F-34 benyttes også i varmeovner og på primuser av Forsvaret. Fordelen ved å benytte F-34 til alt dette er at det gjør logistikken enklere, da man trenger langt færre drivstofftyper. Forsvaret benytter F-34 til stort sett alt. Bare en liten del av det som brukes er F-67 bensin, ettersom kjøretøyer som går på bensin nå for det meste er faset ut. Unntak fra dette er lette terrengkjøretøy som sekshjuling og snøskuter. Bensin blir nå stort sett bare brukt på småmaskiner som gressklippere etc.
Kreasjonismemuseet

**Kreasjonismemuseet**, på engelsk **Creation Museum**, er et utstillingsenter og «museum» i Petersburg i Kentucky i USA. Det ble åpnet for publikum 28. mai 2007. Det seks mål store senteret tar sikte på å fremme kreasjonisme ved å presentere historien om verden og universet slik de amerikanske ungjord-kreasjonistene tolker skapelsesberetningene i Bibelen. En stor andel amerikanske kristne støtter en bokstavelig fortolkning av Bibelen. De tror at jorda er ung, bare 6000 år gammel, og at den kristne guden skapte alt som beskrevet i fortellingene i 1. Mosebok i løpet av seks dager. 
## Bakgrunn og utstilling

Uten å medregne dugnadstimer, kostet kreasjonismemuseet 27 millioner dollar å bygge. Prosjektet har fått støtte fra flere kristne miljøer. I Kreasjonismemuseet er dette innarbeidet i den kristne skapelsesberetningen. Her kan man se iscenesettelser av dinosaurer og barn som leker sammen. Dette er ment å vise hvordan livet på jorda var før syndefallet, og at mennesker og dinosaurer har eksistert samtidig.

Ifølge en omtale i det amerikanske månedsmagasinet *[[Vanity Fair]]* står kreasjonismemuseet i motsetning til både geologi, antropologi, paleontologi, historie, kjemi, astronomi, zoologi, biologi og «god smak»..

## Liknende utstillinger
Også i Glen Rose i Somervell County i Texas er det et lite senter for å fremme ungjordkreasjonisme; The Creation Evidence Museum åpnet der i 1984. I perioden 2001-2009 fantes det dessuten en liten temapark med samme budskap i Pensacola i Florida; Dinosaur Adventure Land (DAL) ble etablert av kreasjonisme-forkynneren Kent Hovind.

Av liknende museer kan nevnes Mats Moléns Den förhistoriska världen i Umeå i Sverige som særlig fokuserer på fossiler og dinosaurer. Utstillingene drives av en ideell kristen forening.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* Creation Museum åpner 28. mai – Omtale i det evangelisk-lutherske nettstedet kommentar-avisa.no 2007
Val Mesolcina

**Val Mesolcina** (italiensk; tysk *Misox* og på retoromansk la val Mesauc ) er en dal sør for Alpenes hovedvannskille i Sveits. Administrativt utgjør dalen også **distriktet Moesa** (*distretto di Moesa*) i kantonen Graubünden. Distriktet er oppkalt etter elven Moesa som drenerer dalen. Val Mesolcina begynner med San Bernadino-passet i nord og møter Valle Leventina i Ticono i sør.

Val Mesolcina er 496&nbsp;km² stort og har 7700&nbsp;innbyggere. Dalen har opplevd en sterk fraflytting gjennom de siste om lag hundre år, men denne negative befolkningstrenden ser nå ut til å ha stoppet opp. Val Mesolcina er ved siden av Val Bregaglia og Valposchiavo ett av Graubündens tre italienskspråklige områder. Her snakker 88&nbsp;% italiensk og 7&nbsp;% tysk, mens retoromansk praktisk talt ikke forekommer. Val Mesolcina sluttet seg mellom 1480 (den nordlige delen) og 1496 (den sørlige delen) til Graubünden.

Val Mesolcinas eneste nabodistrikt i Graubünden er Hinterrhein i nord, som man når via San Bernadino-passet. Ellers grenser Val Mesolcina til kantonen Ticino i vest og til Lombardia (Italia) i øst. Til Italia fins det imidlertid ingen direkte trafikkforbindelse.

Distriktene i Graubünden er rent administrative enheter. Distriktet Moesa består av tre kretser (it. *circolo*, tysk *Kreis*) og 17 kommuner (it. *comune*, tysk *Gemeinde*), som har stor grad av politisk selvstyre. Kretsene gjenspeiler også dalens geografiske inndeling:
* Kretsen Mesocco er Val Mesolcinas øvre (nordlige) del.
* Kretsen Roveredo er Val Mesolcinas nedre (sørlige) del.
* Kretsen Calanca tilsvarer Val Calanca, som er en vestlig sidedal til den egentlige Val Mesolcina.
Her følger en fullstendig oversikt over distriktets kretser og kommuner:

Alle befolkningstall og språkandeler bygger på folketellingen fra 2005.
## Eksterne lenker
*
Dinglebukten

**Dinglebukten** (irsk: *Bá an Daingin*) er en bukt på øya Irlands vestlige kyst av Atlanterhavet. Bukten ligger i grevskapet Kerry i Irland. 

## Geografi

Bukten er om lag 40 km fra åpningen i sørvest til bunnen i nordøst, og er om lag 20 km bred i åpningen og 3 km bred innerst. Nord for bukta ligger Dinglehalvøya og sør for bukta halvøya Iveragh. Elven Maine renner ut i bukta. Havnebyen Dingle ligger på nordsiden av bukten. Andre bosetninger med utsikt over bukten er blant annet Ventry, Ballymeentrant, Beenbane og Kinard, og Annascaul og Glenbeigh ligger nær bukten. Killorglin ligger ved toppen av bukten ved munningen av elven Laune.

Det er ingen bemerkelsesverdige øyer i bukten, men mot odden strekker flere halvøyer seg, spesielt Inch Strand, som strekker seg en betydelig avstand over dens bredde. En del av bukten er en beskyttet elvemunning med tidevannsflater. På sørsiden av bukten, på Iveragh-halvøya, er det et fuglereservat som er et viktig hekkested for alpekråker. Dette området har klipper, toppet med gressletter og lynghei.

## Historie
På 1800-tallet var Dinglebukten rik på flere fiskebestander og Dingle hadde en kompetent og effektiv arbeidsstyrke. Dette skyldtes i stor grad innsatsen til «Samfunnet for å forbedre tilstanden til de fattige i Irland», og forbedringene de gjorde i kystfisket i Kerry. Bukta ble sagt å florere av sardin, sild, torsk, lysing og lange, og båtene tok tidvis også mer eksotisk fisk som var mer knyttet til middelhavsregionen, Portugal og Spania.

Dinglebukten var det første stedet i Europa som den amerikanske flyveren Charles Lindbergh møtte i 1927 under sin banebrytende 33-timers transatlantiske flytur i endekkeren «Spirit of St. Louis» fra New York til Paris. Dinglebukten var scene og bakteppe i spillefilmen *[[The Spirit of St. Louis (film)|The Spirit of St. Louis]]* (1957) der Lindbergh ble portrettert av Jimmy Stewart som vinker til landsbyboerne i Dinglebukten mens han flyr over den i jubel.

## Referanser


## Eksterne lenker
João d’Espinha

**João d'Espinha** eller **Gao Shensi** (1722–1788) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 

## Liv og virke
Han ble medlem av jesuittordenen i 1739 og ble ti år etter sendt til Goa i India. I 1751 ble han forflyttet til Kina og ankom først  Macao og så Beijing i august 1751. Der ble han etter hvert utnevnt til mandarin. Han var viseprovinsial for jesuittordenen i landet fra 1762 til 1765 og på nytt fra 1775. 

I 1770 ble pater d'Espinha visepresident for det keiserlige astronomiske byrå og dets president fra 1781. Han ble også utnevnt av biskopen av Macao til generalvikar i Beijing – mot Vatikanets vilje.

Han døde i Beijing og ble gravlagt på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing.

## Se også
* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen 

## Litteratur
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)
New Britain

**New Britain** (tidligere **Neupommern**) er den største øya i Bismarckarkipelet, tilhørende Papua Ny-Guinea. Før første verdenskrig var øya kontrollert av Tyskland, og ved utbruddet av krigen ble den erobret av australske soldater. I 1942 ble øya erobret av japanske soldater som kontrollerte øya inntil 1944.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Olav Stokke (næringslivsleder)

**Olav Stokke** (født 11. februar 1957) er gründer av bredbåndsselskapet NextGenTel og var inntil februar 2008 administrerende direktør i selskapet.

Stokke er utdannet sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole i Trondheim.

## Referanser
Kolbein

**Kolbein** er et norsk og færøysk mannsnavn med norrøn opprinnelse. Navnet kan ha vært brukt for å beskrive en person med svarte føtter, gråbein eller birkebein. Navnet er mest utbredt på Island, i formen *Kolbeinn*.

## Etymologi
*Kolbein* har opprinnelse i norrøne *Kolbeinn*, som er en sammensetting av *kolr*, «kull» (som et synonym for «svart, mørk»), og *bein*, som kan bety «bein», «hjelp, nytte» eller «gjestfrihet». Sammensettingen kan referere til en person som har svarte føtter, gråbein eller birkebein.

*Kolbæin* og *Kulbæinn* er andre norrøne former av navnet. *Kolben* og *Kulben* er henholdsvis gammelsvensk og gammeldansk form av navnet.

*Colbanus* og *Kolbanus* er latiniserte former former av navnet.

*Kolbeinn* er den islandske formen av navnet.

*Kolbjørn* har opprinnelse i *Kolbjǫrn*, som kan være en variant av *Kolbeinn*. Andreleddet kan også være dannet av *bjǫrn*, «bjørn».

## Utbredelse

*Kulbæinn* er kjent brukt i fire nordiske runeinnskrifter fra vikingtiden. Dette er et relativt lite antall, så navnet var antakelig ikke blant de mest brukte. *Kolbæin* og *Kolbein* var vanlige navn i Norge i høymiddelalderen. Over 60 forskjellige personer med navnet *Kolbein* er nevnt i Regesta Norvegica. *Kolbein* har i Norge vært mest brukt på Sørlandet og Vestlandet. De latiniserte formene *Colbanus* og *Kolbanus* ble brukt i Norge fra 1500- til 1800-tallet, spesielt i Nord-Norge og Trøndelag. 

*Kolbjörn* er kjent brukt i Sverige fra 1878. *Kolbjørn* var i Norge mest brukt på første halvdel av 1900-tallet, spesielt i Buskerud.

*Kolbein* og *Kolbjørn* har navnedag i Norge:

|}

## Kjente personer med navnet
Personene i listen er ordnet kronologisk etter fødselsår.
* Kolbein Lauring (1914&ndash;1987), norsk motstandsmann
* Kolbein Falkeid (1933–2021), norsk poet

## Referanser


## Eksterne lenker
* Norske navn om navnet
Kawanishi H8K

**Kawanishi H8K** ( alliert kodenavn: *«Emily»* ) var en japansk flybåt. Prototypen fløy første gang i 1940, og flyet ble satt i produksjon i 1941 under betegnelsen **H8K1**. Denne ble etterhvert erstattet av **H8K2**, utstyrt med kraftigere motorer, mer bestykning og radar. En variant for transport ble også produsert under betegnelsen **H8K2-L**. Denne hadde to dekk, og kunne transportere 29 passasjerer eller 64 soldater som troppetransport.

H8K hadde festepunkter under vingene, og kunne utstyres med blant annet med enten to torpedoer, åtte bomber på 250&nbsp;kg hver, 16 bomber på 60&nbsp;kg hver eller dypvannsbomber.

## Spesifikasjoner

## Eksterne lenker
* Kawanishi H8K (Emily)
.kr

**.kr** er Sør-Koreas nasjonale toppnivådomene (ccTLD) for Internett. Registreringer behandles av registreringsagenter.

Registrering er bare tillatt på tredje nivå under et antall andrenivå kategorier (.co.kr, .or.kr, ...) for standard domenenavn.

Fra september 2006 ble det mulig å registrere domenenavn direkte under .kr, men foreløpig er dette bare mulig for internasjonaliserte domenenavn). Innehavere av varemerker og offentlige instanser fikk fordel av en «tidlig registreringsperiode», og etter dette fikk eiere av tredje nivå .kr domener prioritet til de korresponderende andrenivå domenene.

## Andrenivå kategorier

## Se også
* Domenenavn
* Landskoder (internett)
* Toppnivådomene

## Eksterne lenker
* IANA .kr whois informasjon 
* .kr whois online lookup
Salò

**Salò** er en liten by og kommune i provinsen Brescia i regionen Lombardia i Italia og ligger til Gardasjøen. Byen har rundt 10 000 innbyggere.

Salò ble grunnlagt under romerne og hadde navnet *Pagus Salodium* og i middelalderen ble den hjemmebase for den milanesiske Visconti familien. Fra 1440 ble byen underlagt Republikken Venezia.

Fra 1943 til 1945 var Salò hovedstaden i Mussolinis Tyskland-støttede lydrike, Den italienske sosialrepublikk, også kalt Salò-republikken. Pier Paolo Pasolinis kontroversielle film *[[Salò eller Sodomas 120 dager]]* utspiller seg i denne tiden.

## Befolkningsutvikling

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Christian Obodo

**Christian Obodo** (født 11. mai 1984 i Lagos, Nigeria) er en fotballspiller som spiller midtbane for Udinese Calcio. Han debuterte i Serie A for Perugia mot Fiorentina 5. mai 2002.

Obodo debuterte for  mot  30. mai 2003.

Obodo er den afrikanske spilleren med flest kamper i Serie A.

## Referanser



## Eksterne lenker
*
Elias Faleide

**Elias Paulson Faleide** (1879–1967) var en norsk fylkesagronom, ordfører og stortingsrepresentant for Venstre.

## Liv og virke
Elias Faleide ble født på gården Riise i Stryn kommune i 1879. Han var sønn av kommandersersjant Paul Hansen Faleide (1841–1918) og Kristi Eliasdatter Riise (Tonning) (1856–1940). Han er uteksaminert fra Landbrukshøgskolen i 1905, og ble fra 1912 fylkesagronom for Nordfjord, og bosatte seg på Sandane. Fra 1938 ble Faleide husdyragronom for hele fylket. Faleide satt som leder for Nordfjord og Sunnfjord Fjordhestlag i over 30 år, fra 1926 til 1959.

### Ordfører
Faleide var ordfører i Gloppen kommune i tre omganger perioder, 1919–1922, 1928–1941 og 1945–1947. Han var også formann i fylkestinget i Sogn og Fjordane i flere perioder. Faleide var også stortingsrepresentant for Venstre fra 1919-1921, og hadde senere en periode som vararepresentant. 

Faleide var aktiv i arbeidet med stiftelsen av kraftselskapet Firdakraft, og bidro også til utbygging av den første store kraftstasjonen i *Øksenelvane* tidlig på 1950-tallet. Han var styreformann i Firda Billag i mange år. 

## Utmerkelser
* Kongens fortjenstmedalje
* Sogn og Fjordane Landbruksselskaps medalje i gull.

## Se også
* Liste over stortingsrepresentanter fra Gloppen kommune
* Liste over ordførere i Gloppen

## Referanser


## Kilder
* samfunnsveven.no: Politisk biografi
* NRKs fylkesleksikon

## Eksterne lenker
*
Boulton Paul Defiant

**Boulton Paul Defiant** var et britisk jagerfly. Defiant var et produkt av en doktrine som gikk ut på at et jagerfly med bestykningen plassert i et bevegelig tårn ville være mer effektiv enn jagerfly med konvensjonell bestykning. Denne doktrinen skulle vise seg å ha svakheter, selv om den også hadde sine sterke sider. Defiant viste seg svært effektiv mot bombefly og spesielt Ju 87 «Stuka», og hadde en imponerende start på karrieren sin. Men i møte med det tyske jagerflyet Bf 109 viste Defiant seg mindre vellykket, selv om det ikke var det lette byttet enkelte kilder har hevdet. Defiant ble trukket tilbake fra bruk på dagtid i august 1940 og fikk en ny karriere som nattjager utstyrt med radar, en rolle som flyet viste seg å fungere bra i.

I starten av mai 1941 sendte *[[Luftwaffe (Wehrmacht)|Luftwaffe]]* bombefly mot Greenock i Skottland. Angrepet mislyktes, delvis fordi enorme bål var tent inne i landet for å avlede *Luftwaffe*-pilotene, men også fordi en gruppe Boulton Paul Defiant-fly som trente på nattflyging i Ayr, oppdaget de tyske flyene. Defiant-flyene fikk spredd angrepsstyrken, og reddet dermed Greenock fra en like total ødeleggelse som Clydebank ble utsatt for i mars samme året. 

## Spesifikasjoner

## Referanser


## Eksterne lenker
* Boulton Paul Defiant
Gamleveien (Sandnes)

:::*Se [[Gamleveien|pekerside]] for flere forekomster av Gamleveien.*

**Gamleveien** (2–76, 7–87) er en gate på Lura i Sandnes. Gaten strekker seg fra kommunegrensen til Stavanger i nord, over Lura øst til rundkjøring med Stavangerveien og Strandgata i sør. Gaten er 1,7&nbsp;km lang.

Veien har navn etter den gamle hovedveien mellom Stavanger og Jæren, som ble anlagt på slutten av 1700-tallet og gikk omtrent ved dagens trasé. Fra grensen til Stavanger får gaten navnet Gamle Forusveien. Gaten er en del av fylkesvei 314.

## Referanser
Heckler & Koch HK79

**Heckler & Koch HK79** er et granatutskytningsrør utviklet av den tyske våpenprodusenten Heckler & Koch. 

Utskytningsrøret festes til undersiden av løpet på automatgeværene G3 (AG-3 i Norge), HK33 og G41, og kan avfyre 40 mm granater av forskjellig type (spreng, røyk, lys og gass). Våpenet brukes primært mot personell og upansrede kjøretøy, og kan treffe mål på 350 m avstand. HK79 blir brukt av tyske Bundeswehr, det norske forsvaret og noen få andre land. Våpenet er på vei ut av bruk i Tyskland grunnet overgang til nye geværmodeller som ikke er kompatible med HK79. 

Heckler & Koch har ut ifra HK79 designet M320, som er beregnet for å brukes enten på våpen med Picatinnyskinne eller som selvstendig våpen.
Gamleveien

**Gamleveien** eller **Gamlevegen** finnes en rekke steder:

* Gamleveien (Sandnes) 
* Gamleveien (Oslo)
* Gamleveien (Stavanger) 
* Gamleveien (Bærum) – Lommedalen 
* Gamleveien (Fredrikstad) 
* Gamleveien (Drammen) 
* Gamleveien (Sandefjord) 
* Gamleveien (Larvik) – Tjodalyng 
* Gamleveien (Ringerike) – Jevnaker og Åsbygda
* Gamleveien (Farsund) – Borhaug 
* Gamleveien (Arendal) – Kolbjørnsvik 
* Gamleveien (Gjesdal) – Ålgård 
* Gamleveien (Sokndal) – Hauge i Dalane 
* Gamleveien (Råde) – Saltnes 
* Gamleveien (Røyken) – Hyggen 
* Gamleveien (Vestby) 
* Gamleveien (Kongsberg) 
* Gamleveien (Horten) 
* Gamleveien (Askim) 
* Gamleveien (Hole) – Røyse 
* Gamleveien (Hurum) – Sætre 
* Gamleveien (Nittedal) 
* Gamleveien (Marker) – Ørje 
* Gamleveien (Lindesnes) – Sør-Audnedal 
* Gamleveien (Bjugn) 
* Gamleveien (Sande)
* Gamleveien (Tjøme) 
* Gamleveien (Eigersund) 
* Gamleveien (Nøtterøy) 
* Gamleveien (Ås) 
* Gamleveien (Klepp) – Kleppe 
* Gamleveien (Eidsberg) – Mysen 
* Gamleveien (Re) – Revetal 
* Gamleveien (Lørenskog) 
* Gamleveien (Bamble) – Herre 
* Gamleveien (Alta) 
* Gamlevegen (Bergen) – Ytre Arna 
* Gamlevegen (Ålesund) 
* Gamleveg (Bø) 
* Gamleveg (Tokke) – Dalen
* Gamlevegen (Jevnaker) 
* Gamlevegen (Ringsaker) – Gaupen 
* Gamlevegen (Verdal) 
* Gamlevegen (Nord-Fron) – Kvam 
* Gamlevegen (Hamar) – Ilseng 
* Gamlevegen (Ringebu) – Fåvang 
* Gamlevegen (Ørsta) 
* Gamlevegen (Ål) 
* Gamlevegen (Trysil) 
* Gamlevegen (Nord-Aurdal) – Fagernes 
* Gamlevegen (Suldal) – Sand 
* Gamlevegen (Gaular) – Sande i Sunnfjord 
* Gamlevegen (Åsnes) – Flisa 
* Gamlevegen (Stange) – Ilseng 
* Gamlevegen (Lillehammer) –
* Gamlevegen (Vestre Toten) – Raufoss 
* Gamlevegen (Tysvær) – Førresfjorden 
* Gamlevegen (Nes) – Årnes 
* Gamlevegen (Lunner) 
* Gamlevegen (Os) – Søfteland 
* Gamlevegen (Ullensaker) – Kløfta 
* Gamlevegen (Nordre Land) – Dokka 
* Gamlevegen (Gjøvik) – Øvre Snertingdal 
* Gamlevegen (Gol) 
* Gamlevegen (Årdal) – Årdalstangen 
* Gamlevegen (Skodje) 
* Gamlevegen (Øyer) 
* Gamlevegen (Luster) – Solvorn 
* Gamlevegen (Ulstein) – Ulsteinvik 
* Gamlevegen (Aukra) –
* Gamlevegen (Hol) – Geilo 
* Gamlevegen (Nome) – Ulefoss 
* Gamlevegen (Fjell) – Misje 
* Gamlevegen (Sørum) – Frogner 
* Gamlevegen (Fræna) – Tornes i Romsdal 
* Gamlevegen (Moss) 
* Gamlevegen (Kongsvinger) – Brandval 
* Gamlevegen (Porsgrunn) 
* Gamlevegen (Volda) 
* Gamlevegen (Molde) 
* Gamlevegen (Ski) 
* Gamlevegen (Søndre Land) – Odnes 
* Gamlevegen (Sel) – Otta 
* Gamlevegen (Naustdal) 
* Gamlevei  (Grimstad)
Forussletta (Sandnes)

**Forussletta** er en gate på Lura i Sandnes. Gaten går over det sentrale handel- og næringsområdet på Lura, fra kommunegrensen til Stavanger i nord til rundkjøring med Stavangerveien og E39-kryss i sør. Gaten er 1,7&nbsp;km lang og en del av Riksvei 44. Videre inn i Stavanger kommune får gaten navnet Forusveien.
Stavangerveien (Sandnes)

**Stavangerveien** er en gate på Lura i Sandnes. Gaten går fra kryss med E39 og Forussletta i øst til kryss med Gamleveien i vest, der den fortsetter langs fjorden som Strandgata. Stavangerveien er 1&nbsp;km lang og er en del av riksvei 505.

I 2016 ble traséen for Bussveien mellom Kvadrat kjøpesenter og Sandnes sentrum valgt til å gå i Stavangerveien og Strandgata.

## Referanser
Heinrich von Vietinghoff

**Heinrich Gottfried von Vietinghoff gennant Scheel** (født 6. desember 1887 i Mainz, død 23. februar 1952 i Pfronten-Ried i Allgäu, Bayern) var en tysk generaloberst under andre verdenskrig. Han deltok også i første verdenskrig. Etter andre verdenskrig var han med å grunnlegge Bundeswehr.

## Liv og virke
Vietinghoff hadde kommandoen over 46. panzerkorps på Østfronten 1940-1942, var sjef for 15. armé i Frankrike 1942-1943 og sjef for 10. armé i Italia 1943-1944. I januar 1945 var han sjef for Armégruppe Kurland i Latvia, men returnerte til Italia i mars 1945 for å erstatte Albert Kesselring som var sendt til Vestfronten.

Han undertegnet den tyske kapitulasjonen i Italia 29. april 1945. Han satt i krigsfangenskap i Bolzano i Italia fram til 1946.

Etter krigen arbeidet han med spørsmålet om fortsatt tysk bevæpning/gjenopprusting og satt i en ekspertgruppe oppnevnt av Konrad Adenauers regjering til å utrede spørsmålet. Gruppen leverte sin innstilling i 1950, det såkalte Himmeroder Denkschrift, om det vesttyske bidraget til det vesteuropeiske forsvarssamarbeidet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Siemens-Schuckert D.I

**Siemens-Schuckert D.I** var en tysk kopi av det franske jagerflyet Nieuport 11. Tyske myndigheter hadde etter at dette franske jagerflyet dukket opp på vestfronten, i erkjennelse av at Tyskland selv ikke hadde noe under utvikling som kunne måle seg med Nieuport 11, beordret Albatros Flugzeugwerke, Euler-Werke og Siemens-Schuckert Werke om å bygge en kopi. Siemens-Schuckert D.I skilte seg således ikke fra Nieuport 11 i stort annet enn motor og bestykning.

En kontrakt på 150 fly ble gitt 25. november 1916. Men på grunn av problemer med motoren ble produksjonen forsinket, og ved midten av 1917 var bare 95 fly produsert. Da var flyet allerede utdatert, og produksjonen ble stanset.

## Spesifikasjoner

## Eksterne lenker
* Siemens-Schuckert D.I
Psou

**Psou** (georgisk: *ფსოუ*, russisk: Псоу) er en elv vest i Kaukasus, og renner nedover den sørlige siden av Store Kaukasus og danner grensen mellom Abkhasia, en selvstyrt republikk i Georgia, og Russland. Elven munner ut i Svartehavet. Den har en lengde på 53 km og et nedbørfelt på . Psoudalen grenser til fjellkjeden Gagra i Abkhasia i øst.

## Referanser
Sally Mann

**Sally Mann** (født 1951) er en amerikansk fotograf.

Hun ble først kjent for sitt kunstneriske prosjekt *Immediate Family* der hun fotograferte sine egne barn avkledt. Et annet område for hennes fotografier har vært det amerikanske sydlige landskap som munnet ut i utstillingen *Mother Land* fra 1997. Hun har også interessert seg for døden i sine fotografier, der motiv som hennes døde hund og forråtnede lik forekommer.

Manns fotografier finnes i en rekke store kunstsamlinger, deriblant Metropolitan Museum of Art og Museum of Modern Art i New York. Mange av hennes fotografier har dog vært kontroversielle. Hennes andre og tredje publiserte samlinger *At Twelve: Portraits of Young Women* og *Immediate Family* har av enkelte kritikere blitt beskyldt for å være barnepornografiske.

Mann fotograferer for det meste med en 8x10 storformatskamera. Hun har prøvd ulike teknikker for fremstilling av fotografiene, og kopiert med egne kjemikalier. Hun arbeidet ikke digitalt med fotografi, men i et intervju i 2017 sier hun: « And the weird thing is that the digital thing—being able to work in the computer on images—is fun now, too.» (no: og det merkelige er at den digitale greia, det å kunne arbeide i datamaskinen me bilder –&nbsp;og også artig nå).

År 2001 ble Mann kåret til årets amerikanske fotograf av tidsskriftet TIME. I 2005 regisserte Steven Cantor en dokumentarfilm om henne: hennes karriere: *What remains : the life and work of Sally Mann*.

## Utstillinger
* 1985–1994: *Immediate Family*
* 1997: *Deep South*
* 1997: *Mother Land*
* 2003: *What Remains*

## Utgivelser
* *At Twelve: Portraits of Young Women*, Aperture, 1991, ISBN 0-89381-330-3
* *Immediate Family*, Phaidon Press, 1993, ISBN 0-7148-3054-2
* *Still Time*, Aperture, 1996, ISBN 0-89381-593-4
* *What Remains*, Little, Brown and Company, 2003, ISBN 0-8212-2843-9
* *Deep South*, Bulfinch Press, 2005, ISBN 0-8212-2876-5

## Referanser


## Kilder
* Kulturhuset om Sally Mann

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Link to some pictures from ''Immediate Family''.
*  21st Photography *Platinum Series* by Sally Mann
*  Link to more Sally Mann pictures.
*  Sally Mann Exhibition at Gagosian Gallery
*
Inguri

**Inguri** (abkhasisk: *Ингур* – *Ingur*, georgisk: ნგური – *Enguri*, russisk: Ингури – *Inguri*) er en elv vest i Georgia. Den er 213 km lang og har sitt utspring på grensen til den autonome republikken Abkhasia. Elven spiller en viktig rolle for vannkraftproduksjonen i området. 

Elvens kilde ligger høyt i Kaukasusfjellene nær det høyeste fjellet i Georgia, Sjkhara, og snor seg gjennom fjelldalene mot nordvest før den snur sørvestover og munner ut i Svartehavet nær Zugdidi.

Etter den georgisk-abkhasiske konflikten (1992–1993) har både Georgia og Abkhasia tropper langs elven. Russland har også fredsbevarende styrker her. Det eneste lovlige kryssingspunktet er den 870 meter lange Inguribroen, som ble bygd av tyske krigsfanger fra 1944 til 1948. Det finnes imidlertid flere ulovlige overganger over elven. 

Elven spiller en viktig rolle i georgisk kraftproduksjon. I 1988 ble Inguridemningen bygd med en høyde på 240 meter. Dette er den største konstruksjonen i Kaukasus. Den har en kapasitet på 1,1 millioner kubikkmeter vann. Vannkraftverket produserer 4,5 millioner kWh per år, noe som tilsvarer omtrent 40&nbsp;% av den nasjonale energiproduksjonen. Installert effekt er 1&nbsp;300 MW.

## Eksterne lenker
* Inguribroen, kontrollposten mellom Georgia og Abkhasia
* Inguridemningen, statistikk og bilder
Siemens-Schuckert D.II

**Siemens-Schuckert D.II** var et tysk jagerfly, utviklet for å ta i bruk den nye 160 hk Siemens-Halske Sh.III 11-sylindrede stjernemotoren . Tre prototyper ble bygget i begynnelsen av 1917, under betegnelsene henholdsvis **D.II**, **D.IIa** og **D.IIb**. Testflygningene av disse var lovende, D.IIb nådde 5&nbsp;000 m på 15½ minutt, og ytterligere tre prototyper ble bygget. Disse fikk betegnelsene henholdsvis **D.IIc ''kurz***, *'D.IIc *lang*** og **D.IIe**. D.IIc ''kurz'' og D.IIc ''lang'' skilte seg fra hverandre ved at den første hadde kortere vingespenn, men større vingeareale, enn den andre.

D.IIc ''kurz'' ble prototypen for [[Siemens-Schuckert D.III]], og i desember [[1917]] ble 20 fly bestilt under betegnelsen **D.III'''.
Siemens-Schuckert D.III

**Siemens-Schuckert D.III** var et tysk jagerfly. 20 fly hadde blitt bestilt i desember 1917 med utgangspunkt i prototypen '''D.IIc ''kurz''''', og ytterligere 30 fly ble bestilt i februar 1918. De første serieproduserte D.III fløy i januar, og ble levert til fronten fra mars 1918. På grunn av problemer med den opprinnelige motoren ble fikk alle fly den forbedrede Sh.IIIa, de siste 30 ble produsert med denne motoren.

## Spesifikasjoner

## Eksterne lenker
* Siemens-Schuckert D.III
Flerovium

**Flerovium** er et kunstig fremstilt radioaktivt grunnstoff. Det har det kjemiske symbolet **Fl** og atomnummer 114. Stoffet hadde inntil 31. mai 2012 det midlertidige navnet ununquadium, og kjemisk symbol Uuq.

## Historie
Flerovium ble første gang produsert i desember 1998, og ble rapportert i januar 1999 av et forskningsteam ved Joint Institute for Nuclear Research i Dubna, Russland. De bombarderte 244**Pu** (plutonium) med 48**Ca** (kalsium)-ioner. Ett atom ble produsert og det ble antatt at det dreide seg om isotopen 289**Fl**. Det samme forskningsteamet produserte enda en isotop av flerovium tre måneder senere:

:\,^{244}_{94}\mathrm{Pu} + \,^{48}_{20}\mathrm{Ca} \, \to \,^{292}_{114}\mathrm{Fl} \,^{*} \to \ ^{289}_{114}\mathrm{Fl}+ 3 \; ^1_0\mathrm{n}

I 2004 kunne forskerne i Dubna bekrefte framstillingen av dette grunnstoffet ved å benytte en annen metode for identifisering. De identifiserte nå grunnstoffet ved å se på restproduktene fra den radioaktive nedbrytningen. Oppdagelsen er offisielt anerkjent.

Flerovium er oppkalt etter den russiske fysiker Georgij N. Flerov, gitt av International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC). Navnet eka-bly er avledet av at grunnstoffet er ventet å ha lignende egenskaper som bly, ut fra dets plassering i periodesystemet.

## Egenskaper
Ifølge teorien om stabilitetsøya, kan man forvente at noen atomkjerner i området rundt 114 protoner og 184 nøytroner (for eksempel isotopen 298**Fl**) skal være relativt stabile. Flerovium finnes ikke i naturlig tilstand, så det blir bare framstilt i laboratorier. Alle isotopene av flerovium som er framstilt fram til nå, er nøytronfattige. Det betyr at de har hatt betydelig færre nøytroner enn 184, som er et «magisk tall» for å oppnå en mer stabil isotop. De fire isotopene framstilt så langt har alle blitt brutt ned i løpet av svært kort tid, så det har følgelig heller ikke vært mulig å gjøre noen studier av grunnstoffets kjemiske og fysiske egenskaper.

### Isotoper
4 isotoper er hittil kjent, og de er alle ustabile (og dermed radioaktive): 289**Fl** med halveringstid 21 sekunder, 287**Fl** med halveringstid 0,48 sekunder, 286**Fl** med halveringstid 0,13 sekunder, og 285**Fl** med halveringstid 0,58 millisekunder. 286**Fl** kan nedbrytes ved spontan kjernespalting (fisjon), de andre nedbrytes ved utsendelse av alfastråling (alfahenfall).

CAS-nummer: 54085-16-4

## Forekomst
Flerovium finnes ikke naturlig i noen form. Det kan bare bli framstilt kunstig i laboratorier. En metode er å bombardere 244**Pu** (plutonium) med tunge 48**Ca** (kalsium)-ioner. Framstilling av 298**Fl** er ønskelig, da denne isotopen er ventet å være mer stabil enn de andre kjente isotopene av grunnstoffet, men en slik framstilling vil bli svært vanskelig å gjennomføre, da kombinasjonen av atomkjerner som blir 114 protoner og 184 nøytoner (det samme som 298Fl), ikke er tilgjengelig i veibar mengde.

## Anvendelse
Bortsett fra forskningsformål har ikke flerovium noe bruksområde pr. i dag.

## Referanser


## Eksterne lenker
* WebElements.com - Uuq
* Apsidium - Ununquadium
* First postcard from the island of nuclear stability
* Second postcard from the island of stability
Altonagata (Sandnes)

**Altonagata** (10–14, 11) er en gate på Norestraen i Sandnes. Gaten ligger på vestsiden av Strandgata og er 25&nbsp;meter lang. Gaten er oppkalt etter Altona teglverk som hadde aktivitet både her og på østsiden av Strandgata. Verket la ned omkring 1920, og eiendommene ble solgt til kommunen. Eiendommene på østsiden er brukt til lager og ressurssenter for ungdom, mens Altonaparken ble anlagt på vestsiden. I dag er de fleste spor av teglverket borte, og Altonagata er bare en innkjørsel for fire bolighus.

## Referanser
LYS (seiling)

**LYS** som er en forkortelse for **Leading Yard Stick**, tidligere **Lidingö Yard Stick** er et handicap-system som brukes innenfor seiling. LYS-tabellene ble første gang utgitt i 1970 av den svenske båtkonstruktør Lars-Olof Norlin. Han hadde utarbeidet tabellen ved å analysere resultatene fra regattaen Lidingö Runt. Han satte sin egen båtkonstruksjon, Allegro 27, til LYS 1,00.

Forskjellige typer seilbåter tildeles **LYS-tall** som beskriver hvor fort båten går. Raskere båter har høyere LYS-tall og den korrigerte tid finnes ved å multiplisere den målte tid med LYS-tallet. En båt med LYS-tall 1,30 må for eksempel seile mer enn 30 % raskere enn en båt med LYS-tall 1,00 for å vinne over den. LYS-tabellen er empirisk, det vil si at den er basert på tidligere regattaresultater, mens nye konstruksjoner får beregnet et LYS-tall som justeres ut fra resultater på regattabanen.

LYS 1,00 skal tilsvare båtens fartspotensial ved en vindstyrke 5&nbsp;m/s og utgjør ved en rundbane om lag 4,5 knops båtfart.

## LYS-tabell
Tabellen er utarbeidet av en nordisk gruppe og for enkelte båttyper kan LYS-tallet variere litt. Se Seiling.org for denne liste. I Norge er det Norlys som er ansvarlig for LYS-målebrev. Båter som ikke finnes på LYS-listen, vil får fastsatt sitt LYS-tall basert på individuell vurdering. I det det finnes et tilstrekkelig antall tilsvarende båter, vil disse gå inn på LYS-listen med en LYS-standard.

## 0-9

## A

## B

## C

## D

## E

## F

## G

## H

## I

## J

## K

## L

## M

## N

## O

## P

## Q

## R

## S

## T

## U

## V

## W

## X

## Y

## Z

## Æ

## Ø

## Å
Handicap (sport)

**Handicap** er innenfor sport en målestokk for en utøvers mulighet til å vinne. Handicap utjevner forskjellen i styrke eller ferdighet, og legger dermed til rette for at utøvere på forskjellig nivå kan konkurrere mot hverandre. Forskjellige handicap-systemer brukes blant annet innenfor golf og seiling.

## Se også
* Handicap (golf)
* LYS (seiling)
* Like konkurransevilkår, det motsatte av handicapping
Marina Lewycka

**Marina Lewycka** (1946–2025) var en tyskfødt, britisk forfatter av ukrainsk avstamning.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Lewycka ble født etter annen verdenskrig i en flyktningleir i Kiel i Tyskland. Hennes far var ingeniør. Noen år senere flyttet hun med sin familie i Storbritannia. Moren hennes begynte å jobbe som hushjelp. I hjemmene der moren arbeidet, lærte Marina en sofistikert og høytidelig engelsk dialekt til tross for den utenlandske aksenten. I 1949 flyttet familien til sitt eget første hjem i den lille gruvebyen Norton i South Yorkshire, hvor faren hennes begynte å jobbe for et traktorfirma i Doncaster. Deretter gikk hun på skole i Pontefract.

Marina studerte ved Keele University, og underviste i medievitenskap ved Sheffield Hallam University fram til hun trakk seg tilbake i mars 2012.

### Forfatterkarriere
I 2005 debuterte hun som forfatter med romanen *En kort historie om traktoren i Ukraina* (*A Short History of Tractors in Ukrainian*). Boken ble en internasjonal bestselger og vant flere priser, blant annet *Bollinger Everyman Wodehouse Prize* og *Waverton Good Read Award*. Den har blitt oversatt til flere språk, blant annet norsk, tysk, nederlandsk, svensk og italiensk. Boken ble også nominert til *Orange Prize for Fiction*. Det kan oppfattes som den lille, rare romanen hadde en enkel debut, men den ble refusert 36 ganger før forfatteren endelig fant en utgiver. Da var hun 58 år gammel. Før den tid hadde hun kun utgitt et dikt i *Arts Council*s tidsskrift, rundt 30 år tidligere. 

I februar 2007 utgav hun sin andre roman, *To campingvogner og en jordbæråker* (*The Caravans*). Hennes tredje roman, *We Are All Made of Glue*, kom i juli 2009 og hennes fjerde, *Various Pets Alive and Dead*, ble utgitt i mars 2012. *The Lubetkin Legacy* ble gitt ut i 2016, og hennes siste bok, *The Good, the Bad and the Little Bit Stupid*, kom i 2020.

Hennes forfatterskap er preget av sære, uvante og spennende titler, men samtidig har Lewycka har opplevd at eksempelvis romanen *En kort historie om traktoren i Ukraina* er blitt kategorisert under «jordbruk», men egentlig er det en roman om søstre, lykkejegere og eldresex.

I tillegg til hennes skjønnlitterære produksjon skrev hun også hjelpebøker for folk med ansvar inmnen eldreomsorgen, gjene med jordnære praktiske råd og vink.

### Død
Marina Lewycka døde i London den 13. november 2025, 79 år gammel, av multisystematrofi som hun hadde levd med de siste årene av sitt liv.

## Bibliografi
;Norske utgivelser
* *En kort historie om traktoren i Ukraina* (2007), oversatt av Kyrre Haugen Bakke og Eva Storsveen
* *To campingvogner og en jordbæråker* (2009), oversatt av Kyrre Haugen Bakke og Eva Storsveen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  «Marina Lewycka (1946–)» , hos Gyldendal
Rogaland Sparebank

**Rogaland Sparebank** er en bank etablert i 1875 som **Sandnes Sparebank**. Banken fikk nytt navn 1. august 2024 som en konsekvens av fusjonen mellom Sandnes Sparebank og Hjelmeland Sparebank. Tomas Nordbø er siden 6. januar 2025 administrerende direktør i Rogaland Sparebank. 

Konsernet Rogaland Sparebank hadde, per 1. august 2024, 183 ansatte, hvorav 151 jobber i Rogaland Sparebank og 32 i Aktiv Eiendomsmegling. Bankens forvaltningskapital er i underkant av 39 milliarder kroner.

Banken har hovedkontor i Havnespeilet i Rådhusgata 3 i Sandnes, og har avdelingskontor i Handelens hus i Kongsgata 10 i Stavanger. 

## Historie
Sandnes Sparebank ble stiftet 4. desember 1875 som en konkurrent til Høyland Sparebank og forble en tradisjonell sparebank for personkunder i Stavanger og Sandnes-området fram til midten av 1990-årene. Banken har siden da vokst gjennom satsing på næringslivet og oppkjøp til å bli den tredje største aktøren i regionen. Den 1. august 2024 skiftet banken navn til Rogaland Sparebank som en konsekvens av fusjonen mellom Sandnes Sparebank, og Hjelmeland Sparebank.

## Administrerende direktører (nyere tid)

* 2016–2024: Trine Stangeland
* 2024–: Tomas Nordbø (konstituert fra 1. august 2024, ordinær stilling fra 1.&nbsp;januar 2025)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Trondheim Sporvei

**Trondheim Sporvei** var et kommunalt trikkeselskap i Trondheim. Det ble opprettet i 1936 og avviklet i 1974 da det ble integrert i Trondheim Trafikkselskap.

Offentlig persontrafikk ble opprettet i Trondheim i 1893 med omnibusser med hest. I 1901 ble Trondhjems Elektricitetsværk og Sporvei opprettet av bystyret med formål å drive trikk, 1936 ble kraftverk og persontrafikk skilt i to forskjellige bedrifter: Trondheim Energiverk og Trondheim Sporvei.

Ilalinjen og Lademolinjen (se Ladelinjen) var de første trikkelinjene som ble opprettet, med de tidligere hesteomnibuslinjene som grunnlag. Senere ble også Elgeseterlinjen (1913), Singsakerlinjen (1927) og forlengelsen av Lademolinjen til Lade (1958) satt i drift. Gråkallbanen var opprinnelig eid av et privatselskap, den ble kjøpt av kommunen i 1966 og integrert i Trondheim Sporvei i 1971. Fra 1. januar 1972 overtok Trondheim Sporvei Bynesruten. Gråkallbanen er den eneste ruten i Trondheim som kjører den dag i dag som en del av den offentlige kollektivtrafikken i Trondheim på oppdrag av det fylkeskommunale kollektivselskapet AtB, i tillegg til å kjøre chartertrikk på kommersiell basis.

## Se også
* Sporvei i Norge

## Eksterne lenker
*
Claude Jacquemin

**Claude Jacquemin**, kinesisk: **Peng Jiade** (født 3. september 1669 i Verdun i Lorraine i Frankrike, død 17. august 1734 i Macao, Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen.
  
Han trådte inn i Jesu Selskap i 1685 i Nancy, og ble plukket ut til å bli misjonær i Kina. Den 2. februar 1703 dro han av gårde til Kina. Han ankom Macao den 11. juli 1703. Kildene gir ikke en fullstendig oversikt over hvor han virket. Fra 1711 til 1729 virket han hovedsakelig på øya Chongming i Yangtzeflodens munning. Der hadde det eksistert en katolsk menighet siden Xu Guangqis tid; Xu Guangqi var Matteo Riccis skriftkyndige venn og var blitt omvendt til katolisismen. Jacquemin befant seg i denne regionen (nærmere bestemt i Jiangnan) da han i 1729 ble forvist til Kanton. 

## Referanser

## Litteratur
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

## Se også
*Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen
Siemens-Schuckert D.IV

**Siemens-Schuckert D.IV** var et tysk jagerfly. D.IV var basert på forgjengeren D.III, og benyttet samme motor og bestykning, men hadde nye vinger som gav flyet bedre ytelser. I alt 119 D.IV ble produsert før den første verdenskrig sluttet, og av disse ble mellom 50 og 60 fly brukt ved fronten. Men D.IV ble fortsatt produsert etter krigen, og ble brukt av Reichswehr sammen med D.III i årene etter krigen.

## Spesifikasjoner

## Eksterne lenker
* Siemens-Schuckert D.IV