Gary Moore

**Robert William Gary Moore** (1952–2011) var en britisk bluesbasert rock gitarist, sanger og låtskriver fra Nord-Irland. Han startet karrieren i Thin Lizzy før han etablerte en solokarriere på slutten av 1970-tallet. Han ga ut 20 soloalbum. Moore er blant annet kjent for sin melankolske blues, for sin allsidighet og for sin tekniske beherskelse av gitaren. På 1980-tallet la han seg nærmere hardrock i stil. På 1990- og 2000-tallet var utgivelsene hans langt mer blues-preget. Han hadde et bredt repertoar og samarbeidet med blant andre B.B. King og Bob Dylan. Nettmagasinet *Louder* har Moore på 15. plass over tidenes beste gitarister.

Fra 1973 var han i flere omganger med i Thin Lizzy (blant annet som erstatning for Brian Robertson) og var en periode med i jazzrockbandet Colosseum II (en avlegger av Colosseum også med Jon Hiseman som leder). I 1979 debuterte han solo med *Back on the Streets*. I 1985 hadde han hit med singelen «Out in the Fields» (en antikirgslåt sammen med Phil Lynott) som nådde 5. plass i Storbritannia og 2. plass på hitlisten i Norge. I 1981-1982 var Moore med i Greg Lake Band ledet av Greg Lake. Albumet *Wild Frontier* (1987) var Moores hylles til tradisjonell irsk musikk. I 1990 hadde han stor suksess med soloalbumet *[[Still Got the Blues|Still got the Blues]]* som i Norge nådde 2. plass på albumlisten. På 1990-tallet var han med i trioen BBM  sammen med Jack Bruce og Ginger Baker - Moore tok der i praksis Eric Claptons plass i Cream-besetningen. BBM ga ut *Around the next Dream* (1994, nådde 9. plass i Storbritannia) og trioen besøkte blant annet Moldejazzen før den ble oppløst. Moore var innleid gitarist på en innspilling med Traveling Wilburys.

## Bakgrunn
Robert William Gary Moore ble født i Belfast 4. april 1952. Han vokste opp øst i Belfast. Faren ga gutten en gitar og han lærte seg Shadows- og Beatles-låter på egen hånd; 11 år gammel spilte han i Beat Boys som fremførte Beatles-låter.

Moore fikk i London kuttet opp ansiktet av et knust ølglass under et slagsmål på en pub, noe som etterlot arr. Etter at han hadde flyttet fra Nord-Irland var området preget av ''The Troubles'', hvor soldater patruljere gatelangs og terrorhandlinger ble utført hyppig. To av hans slektninger ble drept av Ulster Volunteer Force. 

Det sies at hans første gitar hadde abnormt tykke strenger. Unggutten lyttet likevel til blues, hvor bending av strenger var en del av stilarten. Moore var uvitende om at han hadde alt for tykke strenger på sin gitar, men strevde likevel med dette til han maktet å spille blues med dette umulige redskapet. Da  kameratene kom over for å prøve gitaren hans, klarte de knapt å trykke ned strengene, mens Moore på deres gitarer derimot kunne «bende» strengene dobbelt så langt som normalt! Dette skulle bli en del av hans fremtidige uttrykk og varemerke.

Moore gikk på skole sammen med Phil Lynott og trommeslager Brian Downey.

Gary Moore døde av hjertestans etter stort alkoholinntak 6. februar 2011 på et hotell på Costa del Sol.

## Med utgangspunkt i blues
Hans første inspirasjonskilder var bl.a. Elvis Presley og The Beatles. Fra midten av 1960-tallet fikk han oppleve konserter med Eric Clapton (John Mayall & the Bluesbreakers / Cream), Jimi Hendrix og særlig Fleetwood Macs Peter Green, noe som ledet ham i retning av blues. Moore kjøpte Greens brukte Les Paul-gitar som ble hans hovedinstrument i mange år. Peter Green oppdaget det unge talentet. Etter hvert skulle han også la seg inspirere av Jeff Beck og landsmannen Rory Gallagher. I tenårene spilte Moore i bandet Platform Three.

## Phil Lynott, Skid Row og Thin Lizzy
Moore flyttet 16 år gammel til Dublin i 1969 og startet det Cream-inspirerte bandet Skid Row, hvor Phil Lynott en periode var bandets vokalist og bassist. Skid Row sikret seg platekontrakt med CBS i 1970, da var Lynott allerede godt i gang med å danne sitt eget band Thin Lizzy (etablert 1969). Moore sluttet i Skid Row og i 1973 ga han ut soloalbumet *Grinding Stone*. Kameratene flyttet etter hvert til London. Skid Row ga totalt ut tre LP-er og deltok blant annet som  supportband for the Allman Brothers på deres USA-turné. Han forlot etter hvert gruppa for å satse på en solokarriere, men ble raskt rekruttert til Thin Lizzy i 1974 som ny gitarist etter Eric Bell. Han ble den første gangen værende 3 måneder i Thin Lizzy og bidro med en klassisk gitarsolo på balladen «Still in Love With You» på albumet *Night Life*. Moore medvirket med sitt gitarspill til å gi bandet en hardere og mer energisk stil. 

Moore medvirket på Thin Lizzys turne i USA i 1978 (som erstatning for Brian Robertson som hadde skadet håndet), turneen var sammen Queen. Deretter medvirket han på albumet *[[Black Rose (musikkalbum)|Black Rose]]* i 1979 (bandets største suksess). Relasjonen mellom Moore og Lynott var legendarisk ustabil. Lynott medvirket i 1979 til Moores bestselgende single «Parisienne Walkways». Moore sluttet i Thin Lizzy etter en turn i USA i 1979. Moore slo seg ned i Los Angeles i 1979 og etablerte bandet G-Force som ga ut et mislykket album. Lynott døde i 1986 og hitsingelen "Out in the Fields" (1985) var deres siste samarbeid.

Moore ble ikke fast medlem av Thin Lizzy lenge, men vendte stadig tilbake for å hjelpe gruppa, som hadde stort forbruk av gitarister. Moore var på denne måten sentral i Thin Lizzy gjennom hele 1970-tallet, men grunnet sterk personlighet og trang til å følge egne idéer, valgte han til slutt å gå solo. Noe av hans beste arbeid med Thin Lizzy er fint dokumentert på plata *Black Rose: A Rock Legend* fra 1979, hvor Gary Moores særpreg er tydelig mht både gitarspill og som låtskriver.

## Viktig gitarist
Gary Moore blir regnet som en av rockens mest innflytelsesrike gitarister gjennom tidene. Han var en av de første gitarister innen rock som innførte både klassiske – og jazzrelaterte elementer til stilarten. Med sin teknisk-aggressive og emosjonelt-ekspressive gitarstil, har han vært inspirator for flere generasjoner av gitarister som har kommet etter ham, bl.a. Vivian Campbell (Dio,Def Leppard), John Sykes (Blue Murder,Thin Lizzy), Doug Aldrich (Whitesnake) og John Norum (Europe). En av Moores nærmeste samarbeidspartnere har vært Thin Lizzy-frontmann, Phil Lynott (1949–1986). Disse to skrev bl.a «Parisienne Walkways» og «Out in the Fields» sammen, og Lynott bidro med både sang og bass på begge originalinnspillingene. Moore dediserte albumet *Wild Frontier* (1987) til Lynott.

## Bredt spekter
Tidlig i sin profesjonelle karriere spilte Moore en unik hybrid av jazz-folk-country-rock med Skid Row og deretter jazz-rock fusjon med Colosseum II i samme stil som Jeff Beck, men etterhvert skiftet han genre til hardrock. Moores musikk på 1980-tallet kan betegnes som hardrock, med hits som balladen «Empty Rooms» og den keltisk inspirerte «Over the Hills and Far Away». Fra 1990 gikk han tilbake til sine bluesrøtter og hadde stor suksess med blant annet ''Still Got the Blues'' med bidrag fra George Harrison, Albert Collins og Albert King.. Utover 2000-tallet blandet Moore også sammen alle uttrykkene fra sin karriere.

## Diskografi

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*