Bernhard av Clairvaux

**Bernhard av Clairvaux** (latin: *Bernardus Claraevallensis*, også kalt **St. Bernhard**; født 1090 ved Dijon i Burgund, død 20. august 1153) var en fransk kirkelærer og abbed, og den fremste reformator av den katolske cistercienserordenen i 1098, regnet som en av de mest innflytelsesrike åndelige og politiske personer på sin tid og kanonisert i 1174. Katolsk festdag: 20. august.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Bernhard ble født inn i fransk adel i Burgund som sønn av Tescelin, herre av Fontaines, og Aleth av Montbard. Som tredje sønn i en søskenflokk på syv - seks var sønner - fikk Bernhard god skolegang. Ni år gammel ble han sendt til skolen i Châtillon-sur-Seine, og var særlig interessert i litteratur. I 1107 døde moren, noe han skal ha tatt tungt.

### Klosterlivet
I år 1113, da Bernhard var 23 år, ble han munk i cisterciensernes første kloster der Stephen Harding var abbed, det lille klosteret i Cîteaux som fulgte en streng versjon av benedikternes klosterregel.
Familien hans prøvde å få Bernhard til å ombestemme seg; men i stedet fikk han overtalt 30 mannlige venner og slektninger til å følge seg inn i klosterlivet, deriblant sin far og fire av sine brødre. I 1112 var Cîteaux det eneste cistercienserklosteret som fantes. Ved Bernhards død 40 år senere fantes det 343 cistercienserklostre rundt om i Europa. Han la ikke skjul på at han ikke hadde noe til overs for livet i mange klostre rundt om: «*Hva har disse latterlige uhyrer i klostrene å gjøre? Disse motbydelige aper, rasende løver og avskyelige [[kentaur]]er?...Våkn opp, grip [[brennesle]]n og gjør litt hardt arbeid!*»  

Klosteret i Cîteaux var fattig, og livet der var preget av en kravløshet og enkelhet som tiltalte Bernhard, som strebet etter et liv i enkelhet og religiøs meditasjon. Han viste stor ydmykhet i sitt levesett, og spiste og sov ikke mer enn strengt nødvendig. Ryktet om hans strenge askese og fromhet spredte seg raskt, og i 1115 ble han utnevnt til leder for en gruppe munker for å grunnlegge et kloster i Clairvaux i regionen Champagne. I løpet av et par år var klostret i Clairvaux så framgangsrikt at det ga opphav til ytterligere 163 klostre. Ved Bernhards død i 1153 hadde klosteret i Clairvaux 700 munker.

Bernhard preket for et korstog østover og støttet tempelridderordenen som bar sine hvite cistercienserkapper med et rødt kors på. Selv var Bernhard jomfru Marias egen ridder. Da han en gang knelte foran en statue av henne og Jesusbarnet, opplevde han en visjon der statuen ble levende og sprutet litt morsmelk inn i munnen på ham. I Clairvaux begynte Bernhard å utforme sine åndelige skrifter, deriblant sine betraktninger om Marias bebudelse der han beskrev hennes fortjenester, fremfor alt som antatt fredsstifter. Mange kunstnere fant inspirasjon i hans visjon om å ha fått i seg tre dråper melk fra brystet på den svarte madonnastatuen i Châtillon, ellers mest kjent for angivelig å ha gjenopplivet døde spedbarn. Bernhard skrev bortimot 60 betraktninger om *[[Høysangen]]* i *[[Det gamle testamente]]*, der han identifiserer kvinnen som sier om seg selv: «*Svart er jeg, men søt, dere [[Jerusalem]]s døtre*» som Maria fra Betania, på den tiden oppfattet som identisk med Maria Magdalena. I én versjon av legenden utfordret han jomfru Maria med ordene *monstra te esse matrem* («vis at du er mor»), noe som fikk statuen til å våkne til liv og sprute morsmelk på ham. I noen versjoner ga dette ham visdom, andre at morsmelken traff ham i øyet og helbredet en øyebetennelse. Ett av de første kunstverk som gjengir hendelsen, er San Bernardo-alteret fra 1290 i tempelriddernes kirke i Palma de Mallorca Selv mente han å ha den vise kong Salomon med seg i at kvinnebrystet omtalt i *Høysangen* representerer guddommelig nåde og tålmodighet.

Cisterciensernes kirker er uten utsmykning, og Bernhard angrep Cluny nettopp for å utsmykke sine; han mente all pynt og marmor distraherte de troende. Han etterlot seg rundt 500 brev og en mengde skrifter, blant annet rundt 350 prekener. I den senere pietismens ånd omskrev han *Høysangens* sanselighet til en mystikk som skildrer den kristne som Guds eller Jesu brud. Bernhard var stifter av Maria-dyrkelsen, Maria-mystikken og Maria-diktningen som holdt seg opp gjennom middelalderen. Bønnen *[[Hill deg, Maria|Ave Maria]]* ble først vanlig fra hans tid. Han motsatte seg likevel at den ubesmittede unnfangelse skulle feires - et dogme som ikke ble vedtatt før i 1854. Bernhard innskjerpet i stedet at nok kunne jomfru Maria hylles som «*nådens mottager og [[frelse]]ns formidler, som tidenes gjenreiser, ja, opphøy henne til de himmelske riker høyt over [[engel|englenes]] kor*», men dermed fikk det rekke. 

Hildegard av Bingen på sin side «så» Bernhard i en visjon («*Jeg så deg i en visjon, som en mann som så rett inn i solen, tapper og uredd*») og skrev til ham om dette. Han sendte henne et oppmuntrende svar.

Bernhard av Clairvaux var tempelherrenes fremste talsmann og anerkjente dem som en militær og religiøs orden. Han hjalp til med å utforme eden som ordensmedlemmene avla.

### Økende innflytelse
Takket være Bernhards omdømme og forfatterskap vant han innflytelse og makt på kontinentet. Tre ganger krysset han Alpene midt på vinteren på oppdrag av paven. Han var ofte grov og omtalte biskopen av Winchester som «*den gamle [[skjøge]] i Winchester, en tyv og en røver*». Bernhard eide ikke skrupler når det gjaldt å felle noen han oppfattet som sine motstandere, slik som Pierre Abelard, en innflytelsesrik og liberal intellektuell. Kunnskap var ikke det Bernhard satte høyest («*Å gløde er mer enn å vite*»), og hans fordømmelse av Abelard, støttet av Guillaume de Saint-Thierry, fortsatte selv etter at abbed Petrus av Cluny (ca 1090–1156) hadde prøvd å megle. Bernhard avskydde alt han anså som kjetteri, ikke minst forfulgte han albigenserne.

Til gjengjeld bidro han i 1146 til å få stanset en rekke pogromer i Rhinlandet. I 1130 ble han benyttet som megler for å avslutte det pavelige skisma. Da pave Honorius II døde samme året, ble to kandidater nominert til paveembetet – Anaklet II og Innocens II. Det lyktes Bernhard å avgjøre dette til fordel for Innocens II som levde i landflyktighet i Frankrike, og Anaklet II ble sendt bort fra Roma.

I pave Eugenius IIIs tid oppfordret Bernhard til et nytt korstog for å vinne Jerusalem tilbake på kristne hender; som han skrev: «*En kristen fryder seg ved en [[muslim]]s død fordi Kristus derved forherliges. Guds gavmildhet blir åpenbar ved en kristens død, fordi han føres ut for å få sin lønn.*» Men det andre korstog førte til store tap av menneskeliv og nederlag for de kristne.

## Cistercienserklostre
I Bernhards levetid åpnet 68 cistercienserklostre rundt om i Europa, som Herrevad kloster i Skåne og Esrum kloster på Sjælland, begge grunnlagt av hans venn, den danske erkebiskop Eskil i Lund i Skåne. I Norge åpnet Lyse kloster utenfor Bergen. Cistercienserne i hvitt praktiserte en mye strengere askese enn de svartkledde benediktinerne, og la vekt på kroppsarbeid i kontrast til cluniacenserne som var opptatt av intellektuell og kunstnerisk virksomhet.

## Referanser


## Litteratur
* Gran, John W. (1991): ''Den hellige Bernhard av Clairvaux'', UNKF (blabok hos Universitetetsbiblioteket)