Futurum

**Futurum** (latin for «fremtid») er former av verbet som uttrykker en handling i fremtiden.

Ordet *futurum* er egentlig et *strandet epitet*, det vil si et adjektiv som har frigjort seg fra det substantivet det står til og opptrer alene. Adjektivet er *futurus*, «kommende, framtidig», og substantivet er *tempus*, «tid». Siden *tempus* er intetkjønn på latin, må det hete *tempus futurum*, «kommende tid», hvor man altså skreller av substantivet og lar det kvalifiserende adjektivet stå igjen.

Innenfor en språktypologi som skiller mellom *tempus* og *[[aspekt (grammatikk)|aspekt]]* i verbalsystemet – hvorav den siste kategorien er den langt vanligste i verdens språk – opptrer futurum som grammatisk kategori særlig i «germanske språk», men det kan ofte være en definisjonssak hvordan man forestiller seg «framtid» i språk som *ikke* har et verbalsystem bygget opp etter de tidsbegreper som opereres med. Futurum kan således uttrykkes gjennom både *perfektivt* og *imperfektivt* aspekt.

På engelsk har muligens et keltisk substrat gjort at skillet mellom tempus og aspekt er blitt delvis visket ut. Her finnes det futurumformer som ikke baserer seg på morfologiske endringer i verbalroten (slik som i slaviske språk og i nygresk), men på diverse omskrivninger, for eksempel *I will eat* og *I will be eating*, hvor det siste eksemplet kan sies å være en neologisme i engelsk sammenlignet med gammelengelsk.

Av de tallrike ikke-tempus-baserte språk, kan nevnes mandarin hvor futurum uttrykkes enten gjennom konteksten eller ved hjelp av ulike adverber.

## Futurum i norsk
I skoleverket tilrådes det nå brukt nye navn på norske futurumformer. De nye navnene står først med eldre navn i parentes.

I norsk er det følgende futurumformer:

* **Presens futurum** (**1. futurum**, **futurum simplex**) uttrykker fremtidige handlinger sett fra nåtiden, og dannes som oftest ved hjelpeverbene *skulle* og *ville* i presens og hovedverbet i infinitiv. Eksempel: «Lars *skal spise*.», «Jeg *vil komme*.». Den kan også uttrykkes ved hjelp av presens: «Toget *går* om ti minutter.» Futurum med *skal* og *vil* brukes om ting som er planlagt, eller som en tror vil skje. Ting som ikke er planlagt, men som ganske sikkert vil skje uttrykkes med *kommer til å* og infinitiv: «Bjørka er råtten, og *kommer til å falle* ned.»
* **Preteritum futurum** (**førtidsfuturum**) uttrykker handlinger som var fremtidige i fortiden, og dannes som oftest ved hjelpeverbene *skulle* og *ville* og hovedverbet i infinitiv: «Lars *skulle spise*». Den er identisk med 1. kondisjonalis.
* **Presens futurum perfektum** (**2. futurum**, **futurum exactum**) beskriver noe som avsluttes i fremtiden før noe annet skjer, og dannes ved å sette *skal ha*, *skal være*, *vil ha* eller *vil være* sammen med perfektum partisipp av hovedverbet: «Han *vil* allerede *være reist*, når du kommer fram.» På norsk uttrykkes dette ofte ved perfektum: «Han *er* allerede *reist*, når du kommer fram.» *Skal ha* brukes også i en annen betydning, som ikke har noe med futurum å gjøre, når en videreforteller en usikker påstand: «Han *skal ha truffet* henne for fjorten dager siden.» Her tilsvarer bruken konjunktiv på for eksempel tysk.

## Se også
* Verb
* Presens
* Perfektum
* Preteritum
* Partisipp
* Infinitiv

## Eksterne lenker
* Utdanningsdirektoratet og Norsk Språkråds tilråding om grammatiske termer til bruk i skoleverket.