open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Oscar Nilssen

**Oscar Wilhelm Nilssen** (1881–1959) var en norsk småbruker og stortingspolitiker for Arbeiderpartiet.

Nilssen ble født i Sverige som sønn av en skogsarbeider. Hans far emigrerte siden til USA, mens Oscar Nilssen dro til nabolandet Norge. Han arbeidet som skogsarbeider fra 1896, men ble småbruker ved Ågård i Løten fra 1911 og mottok norsk statsborgerskap samme år. Han var formann for den lokale kooperasjonen fra 1918 til 1923, og var medlem i representantskapet for Norges Kooperative Landsforening. Fra 1917 til 1921 var han varaformann og kassere for Norsk Skog- og Jordbruksarbeiderforbund.

Han var partileder for den lokale valgkretsen i Søndre Hedemarkens i noen år, og var leder for fylkesstyret fra 1921. Han hadde sitt 30-årsjubileum i denne posisjonen i 1951, men trakk seg fra denne i 1954. En kortere pause fra politikken kom da Norges Kommunistiske Parti ble grunnlagt i 1923, da fylkesstyret vedtok å følge kommunistene. Nilssen valgte å holde seg hos Arbeiderpartiet, og ble dermed ekskludert som fylkesleder gjennom majoriteten av styret den 13. november 1923. Han fikk for øvrig tilbake sitt verv da det nye fylkesstyret for Arbeiderpartiet ble satt opp den 1. desember samme år.

Nilssen ble valgt inn på Stortinget i 1921 som representant for valgkretsen i Hedmark fylke. Han ble deretter gjenvalgt ved Stortingsvalgene i 1924, 1927, 1930, 1933 og 1936. Han var medlem av arbeidskomiteen i Løten kommunestyre fra 1916 til 1928, og var deretter ordfører for Løten i perioden 1931 til 1940. Under okkupasjonen av Norge mistet han sin posisjon som ordfører og parlamentariker. Han ble også arrestert den 10. mars 1945 og satt fengslet i Hamar fengsel frem til 21. mars, da han ble flyttet til Grini fangeleir frem til krigens slutt. Etter krigen ble han igjen valgt til ordfører og satt siden i fylkestinget.

## Stortingskomiteer
* Skog- og vassdragskomiteen 1922–1923, 1931–1933, 1934–1936, 1937–1945
* Jernbanekomiteen 1928–1930
* Valgkomiteen 1925–1927

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ivan Kristoffersen

**Ivan Kollbjørn Kristoffersen** (1931–2016) var en norsk journalist og var redaktør i avisa *[[Nordlys (avis)|Nordlys]]* fra 1976 til 1997.

## Liv og virke
Kristoffersen vokste opp i Tromsø. Etter examen artium 1951 tok han Journalistakademiet og begynte tre år etter som journalistlærling i *Nordlys*. De første årene dekket han særlig Finnmark og fiskerisektoren. I 1964 ble han redaksjonssekretær, i 1974 reportasjesjef. Han var tidlig, kanskje den første, til å dekke forhandlingene rundt opprettelsen av 200-milssonen.

Han ble til sist politisk redaktør i 1976 før han i 1982 ble ansvarlig redaktør. Han forble redaktør til han gikk av med pensjon i 1997. I Kristoffersens redaktørtid gikk avisen i retning fra å være en partiavis for Arbeiderpartiet, til i større grad å være en regionavis for Nord-Norge uten så utpregede politiske bindinger.

Hans spesialfelt var havrett og ressurs- og sikkerhetspolitikk i nordområdene, og denne ekspertisen bidro til at han fra 1979 til 1981 var statssekretær for fiskeriminister Eivind Bolle. I 1972 hadde han vært tilhenger av norsk medlemskap i EU (da EEC). Men etter medlemskapsforhandlingene forut for folkeavstemningen i 1994 byttet han side. Kristoffersen hadde vært klar på at han og *Nordlys* ikke skulle ta standpunkt om ja eller nei til EU før begge sidene ble belyst. Fjorten dager før avstemningen kom han med sitt synspunkt i en helsiders kommentar hvor det kom fram at han var imot medlemskapet; han mente avtalen ikke sikret nordnorske fiskerinteresser godt nok. Hans lederartikkel som anbefalte folk å stemme nei 15. november 1994 ble sett på som av stor innflytelses.

I 1993 utga han en biografi om fiskeren og arbeiderpartipolitikeren Aldor Ingebrigtsen (1888–1952) og i 1997 en biografi om forfatteren og humoristen Arthur Arntzen.

Fra 1998 til 2001 var han leder for Kringkastingsrådet.

## Hedersbevisninger
* 1997 Kongens fortjenstmedalje i gull.
* 1997 Polarstatuetten 
* 2000 Fritt Ords honnør

## Litteratur
* 1997 *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2008081300019 Han Arthur]* illustrasjoner av Kaare Espolin Johnson Samlaget ISBN 82-521-4998-7
* 1993 *[http://urn.nb.no/URN:NBN:no-nb_digibok_2007120704012 Aldor : kystens og fiskernes høvedsmann]* Tiden ISBN 82-10-03680-7
* 1981 *Norsk fiskeripolitikk i et nasjonalt og internasjonalt perspektiv* Atlanterhavskomitéens skriftserie Bind nr 64 
* 1979 *Troms* fra bokserien Bygd og by i Norge (under redaksjon av Ivan Kristoffersen) ISBN 82-05-11477-3
* 1977 *Havn og havneliv i Tromsø* utgitt av Tromsø havnevesen til 150-årsjubileum
* 1975 *Havet – 75 en bok om ressurser og kystfolk* Tiden ISBN 82-10-01141-3
* 1962 *Fanevakt i 50 år beretning om Tromsø arbeiderungdomslags virksomhet* illustrasjoner Harald Myrmo

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

*
Tore Planke

**Tore Planke** (født 1943) er en norsk sivilingeniør og én av gründerne av selskapet Tomra Systems. 

Planke tok eksamen ved Institutt for teknisk kybernetikk på Norges tekniske høgskole (nå NTNU) i Trondheim 1969 og hovedfag med emnet datastyring av industriprosesser og numerisk styring av verktøymaskiner. Etter utdannelsen arbeidet han først ved SINTEF i Trondheim og deretter i Norcontrol i Horten. Han kom på ideen om å la fotoceller identifisere ulike flasketyper og han tok ut sitt første patent på slik teknologi i 1973. Sammen med sin bror Petter Planke etablerte Tore Planke returautomatselskapet Tomra i 1972. Planke var senere markedsdirektør i noen år før han forlot Tomra i 1986. Senere etablerte han firmaet Vensafe i Moss som produserer automater for butikkjøp av særlig tyveriutsatte varer. Planke har fått innvilget over ti ulike patenter.
 
## Hedersbevisninger
* 1980 Norges Eksportråds eksportproduktpris, sammen med Petter Planke 
* 1992 NTNFs ærespris

## Verv
* 1977–1982 Komiteen for teknisk fysikk og elektronikk, NTNF
* 1985–1991 NTNFs programråd for miljøteknikk
* 1980–1982 Styremedlem i Elektronikkindustriens forskningsutvalg og programvareforum 
* 1983–1989 Elektronikkindustriens testsenter 

## Referanser
Bagheli

**Bagheli** (devanagari: बघेली eller बाघेली) er et indoarisk språk som tales i den indiske regionen Baghelkhand i det sentrale India. Bagheli er ofte betraktet som en egen dialekt av hindi, og er klassifisert på denne måten under den indiske folketellingen (1991).

Talende av Bagheli er hovedsakelig funnet i de seks distriktene Rewa, Satna, Sidhi, Shahdol, Umaria og Anuppur i den indiske delstaten Madhya Pradesh.
Mars Observer

**Mars Observer** var et romfartøy som ble sendt opp 25. september 1992 av NASA. Det hadde som oppgave å studere klimaet og geologien på planeten Mars.

NASA mistet kontakten med romfartøyet 21. august 1993, tre dager før den skulle gå inn i bane rundt Mars.

## Referanser
Fobos-programmet

**Fobos-programmet** bestod av to romsonder (Fobos 1 og Fobos 2) som ble sendt opp av Sovjetunionen. Fobos-programmet hadde som oppgave å studere planeten Mars og dens måner Phobos og Deimos.

Fobos 1 ble skutt opp 7. juli 1988 mens Fobos 2 ble skutt opp 12. juli samme år.

Fobos 1 gikk tapt 2. september 1988 på grunn av en programmeringsfeil som gjorde at romsonden vendte solfangerne vekk fra solen, noe som medførte at batteriene gikk tomme.

Fobos 2 nådde frem til Mars og samlet inn data om planeten og dens måne Phobos. Rett før den siste delen av oppdraget, da romsonden skulle fly i en høyde av 50&nbsp;m over overflaten og sette ned to landingsfartøy, en mobil enhet (kjent som "frosk") og en stasjonær plattform, mistet man kontakt med romsonden. 27. mars 1989 ble Fobos-programmet avsluttet siden man ikke lengre kunne få kontakt med Fobos 2.

## Eksterne lenker
* Tidligere Mars-sonder, av Øyvind Guldbrandsen Smånytt om Romfart, nummer 5, 1999
Arne Juland

**Arne Johansen Juland** (1877–1957) var en norsk lærer og politiker (Arbeiderpartiet, senere Nasjonal Samling) fra Stange og Vang.

Han var sønn av gårdbruker Johan Juland (1847–1923) og Eldri Hansdotter (1836–1925). Han ble uteksaminert fra Elverum lærerhøgskole i 1900 og arbeidet siden i henholdsvis Lom, Vågå, Elverum, Stange (fra 1908 til 1923) og Vang (fra 1923 til 1936). Han var deretter deltidslærer ved Hamar lærerhøgskole i perioden 1923 til 1936, og siden skoledirektør for Hamar bispedømme fra 1936 til januar 1944.

Juland var medlem av Stange kommunestyre fra 1910 til 1923, hvor han i sistnevnte år fungerte som kommunens ordfører. Han fungerte også som kommunerevisor og som formann i skolestyret i Stange. Juland ble valgt inn på Stortinget ved valget i 1918 fra Søndre Hedemarken valgkrets og var medlem av Landbrukskomiteen for én periode. Han fungerte deretter som ordfører ved Vang i perioden fra 1928 til 1931. Juland var også medlem av fylkesskolestyret i Hedmark fra 1924 til 1936, hvor han var formann i de siste seks år.

Han var formann av Sør-Hedmark krinsparti i Arbeiderpartiet fra 1912 til 1920, og formann av Vang herredsparti for samme parti i perioden 1926 til 1928. Fra 1920 til 1923 var han varastyremedlem hos NSB. Under okkupasjonen av Norge ble Juland medlem av Nasjonal Samling, og som en del av det norske landssvikoppgjøret ble han i 1947 dømt til seks måneder betinget fengsel. 

Juland døde i 1957, 79 år gammel.

## Stortingskomiteer
* Landbrukskomiteen 1919–1921

## Referanser


## Eksterne lenker
*
De Breuckbreen

**De Breuckbreen** er en isbre som ligger i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag sju kilometer lang og ligger i den vestlige delen av Brattnipene. Den strømmer i sørøstlig retning parallelt med Goossensbreen lenger øst.

Breen er kartlagt og navngitt av Norsk Polarinstitutt. Den er oppkalt etter den belgiske glasiologen William De Breuck som deltok på rekognoseringsflygninger i området under den belgiske antarktisekspedisjonen i 1960.

## Referanser
Leif Burull

**Leif Bjorholt Burull** (1895–1971) var en advokat og Høyre-politiker fra Hamar. Han var stortingsrepresentant for kjøpstedene i Hedmark og Oppland fylker i perioden 1945–1949.

Han tok artium i 1914 og ble cand.jur. i 1920. Fra 1921 til 1923 var han dommerfullmektig ved Sør-Hedmark sorenskriverembete, og fra 1923 til 1927 sakførerfullmektig. Han drev egen sakførerforretning i Hamar fram til 1971. Ved freden i 1945 var han konstituert politimester i Hamar.

På lokalpolitisk plan satt han i bystyret i Hamar i periodene 1934&ndash;1937, 1937&ndash;1945 og 1945&ndash;1947. Han var formann i Hamar høyreforening fra 1938 til 1946.
Han hadde  mange verv og styreverv; han satt bl.a. som styreformann for Hamar Sparebank fra 1955 til 1971 og for *[[Hamar Stiftstidende]]* fra 1950 til 1969. 

Hans hobbyer var fotografering og slektsforskning.
## Referanser


## Eksterne lenker
*
Nueva Ocotepeque

**Nueva Ocotepeque** er en by i sørvest Honduras. Den er administrativ hovedstad for departementet Ocotepeque, og også en kommune med navnet Ocotepeque. Sentrale Nueva Ocotepeque hadde  innbyggere ved folketellingen i 2001, med totalt  innbyggere i hele kommunen.

## Referanser
Meie

__NOTOC__
En **mei** eller **meie** (fra norrønt *meiðr*) er én av to parallelle lister som utgjør den delen av en kjelke, slede, spark eller lignende som er beregnet på å gli mot et underlag av is eller snø. Framenden er oppsvinget for å lette framkommeligheten.  Meier på en spark er som regel laget av metall, ofte stål, mens de på sleder og kjelker kan være laget av tre, med metallbeslag.

## Funksjon
Meienes funksjon er å gi et kraftig trykk på en liten kontaktflate slik at noe av isen eller snøen smelter og danner en tynn flytende vannhinne som kraftig minsker friksjonen mot underlaget. Dermed glir meiene lett.

## Annen betydning
Meier er også betegnelsen på den delen av en gyngestol, gyngehest eller vogge som har kontakt med underlaget.

## Se også
*Meieskyer
*Norsk rutebilhistorie

## Eksterne lenker
* Meie i
Finn Øen

**Finn Øen** (1902–1979) var en norsk rederidirektør og politiker (V).

Han var sønn av lensmann og stortingsmann Anfin Øen og hustru Kari Røysum. Han hadde studentereksamen fra 1920 og juridisk embedseksamen fra 1925. Han var konstituert lensmann i Vik mens faren satt på Stortinget 1925–1926, dommerfullmektig ved Hardanger sorenskriverembede 1926–1928, sekretær i Justisdepartementet 1928–1934 samt administrerende direktør i Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap 1934–1972.

Øen var medlem av Bergen bystyre og formannskap 1946–1951, deretter innvalgt på Stortinget fra Bergen 1950–1953, og satt i Stortingets samferdselskomité. Han ble i 1949 nominert til Stortinget mot sin vilje, og ble fritatt etter valgloven for en ny periode i 1953.

Ellers var Øen medlem av sentralstyret i Norsk Arbeidsgiverforening 1937–1951, styreformann i Bergens Sparebank 1963–1972 og ordfører i representantskapene i Forenede Liv, Vesta, Investa og DPC og viseordfører i Norcem.

Øen var kommandør av St. Olavs Orden fra 1975.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mars 2

**Mars-programmet** var en serie med ubemannede landingsfartøy og banesonder skutt opp av Sovjetunionen tidlig på 1970-tallet.

Mars 2 og Mars 3-oppdragene bestod av identiske romsonder, hver med en banesonde og et tilkoblet landingsfartøy; de var de sondene som slo ned på Mars' overflate. 

*Oppskyting (dato/tid)
**Mars 2: 1971-05-19 kl 16:22:44 UTC 
*Vekt (inkludert drivstoff)
**Sammenlagt: &nbsp;kg
**Banesonde: &nbsp;kg
**Landingsfartøy: &nbsp;kg
*Tørrvekt i bane: &nbsp;kg
*Dimensjoner: 4,1 meter høy, 2 meter bred (5,9 meters med solpanel utslått)
Merlespiker

En **merlespiker** er et verktøy som brukes ved spleising av trosser. Den er konisk for å kunne stikkes inn mellom og dele kordelene. Ved spleising av wire brukes en merlespiker i stål og som har hulkil i spissen. Mindre merlespikre for finere arbeider kalles også prel eller pren/merlpren/merlepren eller spleishorn og har gjerne håndtak i tre. Merlespiker i stål kan også bli brukt til å åpne sjakler med øye.

Ved arbeid med merlespiker gjelder de samme sikkerhetsanbefalingene som ved bruk av andre spisse vertøy som for eksempel kniv; før alltid merlespikeren i distal retning, altså *fra* deg selv.

## Kilder
* 
* 
*
Langenberg (Rothaargebirge)

**Langenberg** er et fjell ved grensen mellom de tyske delstatene Nordrhein-Westfalen og Hessen. Fjellets topp befinner seg 843.2 meter over havet, og er den høyeste i fjellkjeden Rothaargebirge. Den er også det høyeste punkt i Nordrhein-Westfalen såvel som det høyeste i det nordlige Tyskland, utenfor fjellområdet Harz.
Øivind Strøm

**Øivind Aage Strøm** (1922–1991) var en norsk pressemann.

Han vokste opp i Oslo og gikk reallinjen ved Ris skole og Wangs handelsskole. Han var redaksjonssekretær i *[[Ringerikes Blad]]*, og fungerte i redaktørstillingen fra Kaare Filseth ble skutt under unntakstilstanden på Hønefoss i 1944 og frem til mars 1945. Strøm ble deretter redaksjonssekretær i *[[Smaalenenes Amtstidende]]*.

I 1956 flyttet han til Levanger, hvor han først ble ansvarlig redaktør og forretningsfører i *[[Levanger-Avisa]]*. I 1959 etablerte han et Levanger-kontor for *[[Adresseavisen]]*, som han så ble bestyrer og journalist for. Han påtok seg dessuten vervene som formann i Levanger Høyre og som sekretær og forretningsfører i Levanger og omegns avdeling av NAF.

I 1968 flyttet han tilbake til Oslo, hvor han ble journalist ved nattdesken i *[[Aftenposten]]*. Fra 1970 til han avgikk med pensjon i 1989, var han siderevisor for morgenutgaven, og således et bindeledd mellom trykkeriet og redaksjonen.

Øivind Strøm var bror av skuespillerinnen Eva Strøm Aastorp.

## Referanser
Honning (film)

***Honning*** (originaltittel: *Bal*) er en tyrkisk dramafilm fra 2010 regissert av Semih Kaplanoğlu. Det er den siste i filmen i hans såkalte Yusuf-trilogi etter *[[Egg (film)|Egg]]* (2007) og *[[Melk (film)|Melk]]* (2008).

Filmen hadde premiere den 16. februar 2010 ved filmfestivalen i Berlin - hvor den vant Gullbjørnen.

## Handling
I en avsidesliggende og lite utviklet region i nærheten av Svartehavet, vandrer en liten seks år gammel gutt gjennom en skog. Gutten er på leting etter sin forvunnede far. Faren hans var en birøkter, hvis bier plutselig har forsvunnet uventet - noe som truer hele hans levebrød.

Men en bisarr ulykke har tatt livet av faren hans. Det er lite dialog eller musikk i løpet av filmen. De tre hovedpersonene (Yusuf og foreldrene hans) er alle ganske fåmælte. Men lydsporet blir i stedet fylt opp med lydene fra skogen, eller de forskjellige skapningene som holder til der.

## Rolleliste
* Erdal Beşikçioğlu som Yakup
* Tülin Özen som Zehra
* Alev Uçarer
* Bora Altaş som Yusuf
* Ayşe Altay

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Deutsche Nationalbibliothek

**Deutsche Nationalbibliothek** (**DNB**) er Tysklands nasjonalbibliotek. Det har ansvar for å samle og permanent arkivere alle tyske og tyskspråklige publikasjoner fra 1913 og senere, utenlandske publikasjoner om Tyskland, oversettelser av tyske verker og verker av tyskspråklige emigranter publisert mellom 1933 og 1945, samt å gjøre disse tilgjengelige for almenheten.

## Historikk
Allerede i 1848 var der planer om et tysk nasjonalbibliotek. Planene ble skrinlagt, men de bøker som allerede fantes ble forvart i Germanisches Nationalmuseum i Nürnberg. I 1912 kom Kongeriket Sachsen og den tyske bokhandlerforeningen overens om å etablere et tysk nasjonalbibliotek med sete i Leipzig. Den 1. januar 1913 begynte man å systematisk samle inn alle publikasjoner på tysk, herunder bøker fra Sveits og Østerrike.

## Se også
* Gemeinsame Normdatei (GND)

## Eksterne lenker
*
Barnacken

**Barnacken** er et 446,4 meter høyt fjell i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Fjellet er det høyeste i Teutoburger Wald i Kreis Lippe, og befinner seg i nærheten av fjellkjeden Eggegebirge.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Velmerstot

**Velmerstot** er det nordligste og høyeste fjellet i fjellkjeden Eggegebirge i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Den omfatter blant annet fjelltoppen Preußische Velmerstot (464 moh.), som ligger i Steinheim-Sandebeck, i Kreis Höxter såvel som fjelltoppen Lippische Velmerstot (441,4 moh.), som ligger i Kreis Lippe. Fjellet er en del av Naturpark Teutoburger Wald / Eggegebirge.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Bengt Solheim-Olsen

**Bengt Solheim-Olsen** (født 18. mai 1968 i Florø) er en norsk politiker (H). Han har vært medlem av Flora bystyre siden 2007 og var ordfører fra 2011 til 2015. I 2023 ble Solheim-Olsen valgt til ordfører i Kinn kommune. I perioden 2007–2011 ledet han kultur- og oppvekstutvalget i bystyret. Solheim-Olsen ble valgt til ordfører gjennom et samarbeid mellom Høyre og Venstre.

Før han ble ordfører, drev han skobutikken Sko Olsen AS i Florø, som har vært i familiens eie siden 1897.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ordførarar i Flora - Allkunne, levande leksikon
Sancho II av Portugal

**Sancho II av Portugal** (født 8. september 1207 i Coimbra i Portugal, død 4. januar 1248 i Toledo i Castilla) var den fjerde kongen av Portugal. Han etterfulgte sin far, Afonso II som eldste sønn den 26. mars 1223 og styrte fram til 4. desember 1247 da han ble etterfulgt av sin bror, Alfonso III.

## Liv og virke
Hans far Alfonso II hadde hatt et dårlig forhold til den katolske kirke da han forsøkte å begrense kirkens makt. Selv forsøkte Sacho i hvertfall i noen grad å forbedre dette. En traktat med ti artikler ble inngått mellom paven og kongen, men kongen la seg lite i selen for å oppfylle den. Han kom raskt i konflikt med kirken, særlig med biskopene av Lisboa og Porto, som fant størr hos pave Gregor IX. I 1238 ble også Sancho II ekskommunisert, noe også hans far var blitt.

Etter 124 giftet Sancho seg med sin slektning den leonesiske adelige Mécia Lópes de Haro. Mécia var datter av adelsmannen Lope Díaz II de Haro og Urraca Alfonso av León;  Urraca var et uekte barn av Alfons IX av León. Men ettersom ekteskapet ble inngått uten pavelig dispens fra slektskapsbåndshinderet, ble det i 1245 eller 1246 tvangsoppløst av kirken. Man ønsket ikke at kongen skulle få noen ektefødte barn. Men uansett så fikk paret ingen barn.

Sancho II var mer opptatt av å gjenerobre den sørlige delen av Portugal fra maurerne. Han erobret flere byer i Algarve og Alentejo og sikret portugisisk styre i landsdelen. Hen hans styre vakte misnøye. Han var mindre kompetent hva gjaldt viktige administrative spørsmål, og mindre interessert i dem enn i sine felttog. Dermed vokste indre spenninger. Adelen ble misfornøyd med kongen, og begynte å konspirere mot ham. Middelklassen lå på sin side i mange konflikter med presteskapet, uten at kongen intervenerte.

### Siste strid med kirken
Etter en tid klaget erkebiskopen av Porto på kongen overfor paven. Pave Innocens IV utstedte da en bulle, «Inter alia desiderabilia», som fordømte kongen for grove overtredelser, og erklærte ham i *Grandi non immerito* til  «udugelig hersker (*rex inutilis*)». Paven krevde at portugiserne valgte seg en ny konge.

### Fratreden og landflyktighet
Sanch dro i eksil til Castilla den 4. desember 1247, og døde der en måned senere. Adelen valgte Sanchos bror Afonso av Bologne til landets neste konge. Afonso abdiserte med en gang fra sine franske besittelser og dro til Portugal.

Han hadde tilnavnet *o Piedoso*, «den fromme», og *o Piedoso*, «den kappekledde». Han skal ofte ha ikledt seg munkedrakt av fransiskansk type.

## Referanser


## Litteratur
* Fernandes, Hermenegildo (2006): *D. Sancho II. Tragédia*. Circulo de Leitores, Lisboa, ISBN 972-42-3727-3.

## Eksterne lenker
* 
* «Portugal, Kings» hos *Medieval Lands*. Foundation for Medieval Genealogy.
* «Castile & Leon Nobility (1)» hos *Medieval Lands*. Foundation for Medieval Genealogy
Morten Andreas Hagen

::*Til artikkel om golfspilleren [[Morten Hagen]]*

**Morten Andreas Hagen** (født 1. juni 1970) er en norsk lokalpolitiker for Høyre. Han var ordfører i Vågsøy kommune i Sogn og Fjordane fra 2011 til 2015.

Morten Andreas Hagen er politibetjent av yrke. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Noralv Distad

**Noralv Distad** (født 21. juni 1957) er en norsk politiker for Høyre. Han var ordfører i Aurland kommune i Sogn og Fjordane fra 2011 til 2019. Distad er også medlem av fylkesutvalget og Høyres gruppeleder i fylkestinget. Han var Høyres fylkesordførerkandidat ved fylkestingsvalget i 2011.

Distad var daglig leder av Aurland og Lærdal Reiselivslag før han ble ordfører i Aurland.

## Referanser
Karl Vidar Førde

**Karl Vidar Førde** (født 3. august 1972) er en norsk politiker for Senterpartiet. Han var ordfører i Bremanger kommune i Sogn og Fjordane fra 2011 til 2015.

## Referanser
Karl Rixecker

**Karl Rixecker** (født 18. november 1906 i Merchweiler, død 22. september 1959 i Wetzlar) var en tysk offiser som deltok i angrepet på Norge. Han var *Stabsobersteuermann* og sjef på minesveiperen R23 som deltok i angrepet på Norge. Han ble for innsatsen belønnet med Jernkorset.

Han ble forfremmet til Kapitänleutnant 1. april 1944.

## Litteratur
* Fellgiebel, Walther-Peer. *Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939-1945*. Friedburg, Germany: Podzun-Pallas, 2000. ISBN 3-7909-0284-5.
* Range, Clemens (1974). *Die Ritterkreuzträger der Kriegsmarine*. Stuttgart, Germany: Motorbuch Verlag. ISBN 3-87943-355-0.

## Eksterne lenker
* Karl Rixecker @ Deusche Marinesoldaten
Amorphophallus

se teksten

***Amorphophallus*** er en slekt i myrkonglefamilien med omkring 170 arter som hører hjemme i tropiske og subtropiske områder. 

Arten *[[Amorphophallus titanum]]* har noen av verdens største blomster.

## Arter (utvalg)
* *[[Amorphophallus mossambicensis]]*
* *[[Amorphophallus titanum]]*

## Eksterne lenker
*
Brunsvigia

se teksten

***Brunsvigia*** er en planteslekt i underfamilien Amaryllidoideae i påskeliljefamilien. Den omfatter omkring 20 arter som hører hjemme i det sørlige og østlige Afrika.
 
Plantene blomstrer vanligvis tidlig på høsten. Deres blomster er purpurfarget, rosa eller røde.

## Arter

* *[[Brunsvigia appendiculata]]*
* *[[Brunsvigia bosmaniae]]*
* *[[Brunsvigia comptonii]]*
* *[[Brunsvigia grandiflora]]*
* *[[Brunsvigia gregaria]]*
* *[[Brunsvigia herrei]]*
* *[[Brunsvigia josephinae]]*
* *[[Brunsvigia litoralis]]*
* *[[Brunsvigia marginata]]*
* *[[Brunsvigia natalensis]]*
* *[[Brunsvigia orientalis]]*
* *[[Brunsvigia pulchra]]*
* *[[Brunsvigia radula]]*
* *[[Brunsvigia radulosa]]*
* *[[Brunsvigia striata]]*
* *[[Brunsvigia undulata]]*

## Eksterne lenker
*
Svømming under Panamerikanske leker 1967

**Svømming under Panamerikanske leker 1967**. Svømming var med som en av flere sporter i de femte Panamerikanske leker som ble arrangert i Winnipeg i Canada fra 23. juli til 6. august 1967. Det var 12 individuelle øvelser for kvinner og menn, samt tre stafetter for menn og to for kvinner. USA ble beste nasjon, de vant 24 gullmedaljer foran Canada med tre.

## Medaljer

### Resultater
#### Menn

#### Damer

## Eksterne lenker
*  Panamerikanske leker 1963
Claude Le Jeune

**Claude Le Jeune** (1528–1600) var en komponist innen den fransk-flamske skolen.

Han bodde i Paris og hadde nær kontakt med diktergruppen  La Pléiade. Til tross for at han var hugenott tilhørende den reformerte kirke kunne han arbeide uhindret i tiden like før Ediktet i Nantes 1598, sannsynligvis takket være sin venn, komponisten Jacques Mauduit. Fra 1594 var han ved Henrik IV av Frankrikes hoff og ble kongelig kammerkomponist i 1596.

## Referanser


## Litteratur
* Daniel P. Walker, François Lesure: *Claude Le Jeune and «Musique Mesurée».* I *Musica Disciplina* 3 (1949), Nr. 2–4, S. 151–170 (tilgang hos JSTOR).
* Marie-Thérèse Bouquet-Boyer, Pierre Bonniffet (red.): *Claude Le Jeune et son temps en France et dans les Etats de Savoie (1530–1600): Musique et littérature /Actes du colloque international de Chambéry 4-7 novembre 1991*. Lang, Bern 1996. ISBN 3-906754-42-1.
* Isabelle His: *Claude Le Jeune (v. 1530–1600). Un compositeur entre Renaissance et baroque.* Actes Sud, Arles 2000.
* Johann Gottfried Walther: [ ''Musikalischen Lexikon''](https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Walther_-_Musicalisches_Lexicon_oder_Musicalische_Bibliothec_(1732).pdf) Wolffgang Deer, Leipzig 1732, s. 168 f. (pdf, 45.14 MB)

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Pierre Guédron

**Pierre Guédron** (ca. 1570 –  etter 1620) var en fransk sanger og komponist. Han ble regnet som en av fornyerne av fransk musikk tidlig på 1600-tallet og var en av de første som skapte en dramatisk orientert ballett.

## Liv og virke
I 1585 kan det påvises at Guédron var korgutt i kapellet til erkebiskopen i Reims, kardinal Louis II de Lorraine de Guise. Etter at tjenesteherren ble myrdet i 1588 ble Guédron sanger i Henrik III av Frankrikes hoffkapell, og ble forfremmet til ensemblets leder da kong Henrik IV gjennomførte en kulturell nyorientering. 

I 1601 ble Guédron Claude Le Jeunes etterfølger som kongelig kammerkomponist og musikklærer, og fikk da overoppsyn med opplæringen av Maria de' Medicis barn. I 1613 overlot han sine embeter til svigersønnen Antoine Boësset. Guédron samlet opp betydelig formue i løpet av sin tid i kongens tjeneste, og tilbrakte sine siste leveår på sitt gods i Dunois. 

Pierre Guédron var sin tids mest betydelige franske komponist og ble høyt verdsatt av sine samtidige. Madeleine de Scudéry, som skrev romaner i den franske 1600-talls-sjangeren presiøs litteratur, reiste et litterært minnesmerke over Guédron som sanglæreren *Crysile* i romanen *Artamène ou le Grand Cyrus* (1649–1653). Musikkteoretikeren Marin Mersenne berømmet i *Harmonie universelle* Guédron som komponist.

Guédrons hovedverk er vokalmusikken han skrev for kongehoffets *ballets de cour*. Han videreutviklet air de cour-sjangeren ved å ta i bruk monodien som var utviklet av Florentiner Camerata, mange ble utgitt i to forskjellige versjoner; en syllabisk-flerstemmig og en monodisk med luttakkompagnement. 

## Verk
* En mengde airs de cour, red. av Pierre Ballard, delvis i lutt-tabulatur av  Antoine Boësset (Paris 1602–1620) og anonymt
**Ballet sur la Naissance de Monseigneur le duc de Vendosme* (1602)
**Ballet de Monseigneur le duc de Vendosme oder Ballet d’Alcine* (1610)
**Ballet de Madame* (1613)
**Ballet des Argonautes* (1614)
**Ballet du Triomphe de Minerve* (1615)
**Ballet de Monsieur le Prince* (1615)
**Ballet du Roy ou Ballet de la Délivrance de Renaud* (1617)
**Ballet des Princes* (1618)
**Ballet du Roy sur L’Adventure de Tancrède en la forest enchantée* (1619)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Pierre Guédron», hoasm.org
Folkeopplysningsprisen

**Folkeopplysningsprisen** er en pris innstiftet av Voksenopplæringsforbundet. Prisen ble delt ut første gang i 1998, og deles ut hvert år i forbindelse med kampanjen Læringsdagene for voksne (tidligere «Uka for voksnes læring»). 

Etter statuttene har Folkeopplysningsprisen som formål «*å verdsette enkeltpersoner, grupper, organisasjoner eller institusjoner for innsats ut over det vanlige, over tid, med å skape forutsetninger for og stimulans til frigjøring, solidarisk samhandling, vekst og utvikling gjennom kunnskap. Innsatsen skal være tuftet på humanistisk grunn. Prisen skal bidra til å fremme arbeidet med demokratisering av kunnskap og kunnskapsformidling, økte muligheter for deltakelse og opplevelse, refleksjon og bruk av egen erfaring.*»

## Mottakere

* 1998: NRK P2
* 1999: Svanvik Folkehøgskole
* 2000: AOF Sarpsborg
* 2001: 
* 2002: Hans Olav Fekjær
* 2003: NRK Schrødingers katt
* 2004: Einfrid Halvorsen
* 2005: Ryfylkemuseet og Lucky Næroset
* 2006: Ammehjelpen
* 2007: Leser søker bok
* 2008: Jon G. Olsen
* 2009: Jørn H. Hurum 
* 2010: Hildur Roll-Hansen
* 2011: Wikimedia Norge
* 2012: Seniornett Norge
	
I 2005 var Norge arrangør av International Adult Learners Week, og i den forbindelse ble det delt ut to Folkeopplysningspriser. Én med fokus på internasjonalt arbeid i Norge, tildelt Ryfylkemuseet, og én med fokus på internasjonalt arbeid i den tredje verden, tildelt Lucky Næroset.

## Referanser


## Kilder
* Læringsdagenes side om Folkeopplysningsprisen – Her finnes statutter og oversikt over mottakere.

## Eksterne lenker
* NRK Dagsrevyen 23.10.09 Pris til Jørn Hurum (web-TV)
* Hurum fikk Folkeopplysningsprisen Om Folkeopplysningsprisen 2009
* Fremragende, Olsen *Romerikes Blad* om Folkeopplysningsprisen 2008
Denis av Portugal

**Denis av Portugal** (også kalt for *Dionysius*, portugisisk: *Dinis* eller *Diniz*; 1261–1325) var konge av Portugal og Algarve fra 1279 til sin død.

Han ble kalt for «bondekongen» (*Rei Lavrador*) og «dikterkongen» (*Rei Poeta*).
 
## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var den eldste sønnen til Alfonso III av Portugal og dennes tredje hustru Beatrice av Castilla (1242–1303; hun var datter av Alfonso X av Castilla og hans elskerinne, adelskvinnen Mayor Guillén de Guzmán).

### Konge
Han etterfulgte sin far som regent i 1279.

Med den portugisiske delen av *[[Reconquista]]*, gjenerobringen, fullført og det portugisiske området frigjort fra den mauriske okkupasjonen, var Denis i all vesentlighet en administrativ konge, ikke en militær hærfører. Imidlertid brøt det ut en kortvarig krig mellom kongedømmet Castilla og Portugal i løpet av hans regjeringstid. Etter dette unngikk han krig; han var en bemerkelsesverdig fredsommelig konge i løpet av en urolig tid i europeisk historie. Derav også hans tilnavn. Da Portugal med Algarve til sist ble anerkjent som et selvstendig land av hans naboer, signerte han en grenseavtale med Ferdinand IV av Castilla i 1297 som har vart fram til i dag.

Ved det av de største spøramål innen portugisisk politikk, nemlig forholdet til den katolske kirke og pavedømmet, klarte kong Denis å finne en løsning. Siden 1377 var Portugal under kirkelig interdikt, og denne konflikten med kirken hadde Denis så å dsi arvet fra sin far. I 1289 fant pavestolen, den portugisiske klerus og kongehuset en kompromissformel som gjorde det mulig for pave Nikolas IV å heve interdiktet. Det ble inngått et konkordat som innebar at de kirkelige områder som kong  Alfons III hadde tatt, ble gitt tilbke til kirken. Kongen lovet å gi akt på kirkelige privilegier og immuniteter, og garanterte kirkes rett til selc å utnevne sine biskoper. Selv om dette var et konkordat som gav kirken en rekke innrtømmelser, var den ikke en fullstendig seier. For i det store og hele ble pavens innflytelse svekket, slik at den portugisiske klerus ble mer og mer avhingig av kongemakten.

I 1319 overførte kong Denis de portugisiske deler av Tempelridderordenen til Kristusordenen.

Kong Denis av Portugals dronning, Elisabet av Aragón, i religiøs sammenheng mer kjent som Elisabet av Portugal (1271–1336), ble i 1526 saliggjort som helgen av den katolske kirke.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Etiopiske adelstitler

**Etiopiske adelstitler** omfatter en rekke titler som har blitt brukt i Etiopia. Frem til avskaffelsen av monarkiet i 1974 var det to former for adel i landet: *Mesafint* (Ge'ez መሳፍንት  *masāfint*, moderne *mesāfint*, entall መስፍን *masfin*, moderne *mesfin*, «prins»), som sikter til prinser, eller den arvelige adelen, som dannet den øvre herskende klassen, mens *Mekwanint* (*makʷanin*, moderne *mekʷenin* eller መኮንን  *mekonnen*, «guvernør») var utnevnte adelsmenn, som dannet mesteparten av adelen. Inntil det 20. århundre var den mektigste menneskene ved hoffet generelt Mekwanint utnevnt av monarken, mens regionalt hadde Mesafint større innflytelse og makt. Keiser Haile Selassie innskrenket sterkt makten til Mesafint til fordel for Mekwanint.

**Nəgusä nägäst*, «kongenes konge», var tittelen som ble brukt av de etiopiske keiserne. 
**Negus*, «konge», ble brukt av regentene i Gondar, Shewa, Gojjam og Wollo, men kunne også brukes av andre fremtredende personer. 
**Leul*, «prins», ble brukt av prinsene som tilhørte den keiserlige ætt.
**Ras*, «hode», kunne brukes av flere personer med innflytelse som ikke tilhørte den keiserlige ætt. Kombinasjonen *Leul Ras* ble brukt av overhoder for grener av den keiserlige ætt.
**Lij*, «barn», ble tildelt sønner av dem som tihørte mesafint.
Goossensbreen

**Goossensbreen** er en isbre som ligger i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag sju kilometer lang og ligger i den midtre delen av Brattnipene. Den strømmer i sørøstlig retning parallelt med De Breuckbreen lenger vest.

Breen er kartlagt og navngitt av Norsk Polarinstitutt. Den er oppkalt etter den belgiske fotografen Leon Goossens som deltok i den belgiske antarktisekspedisjonen i 1960.

## Referanser
Chang Jian

**Chang Jian** (kinesisk: 常建, pinyin: *Cháng Jiàn*, Wade-Giles: *Ch'ang Chien*, tidlig på 700-tallet, var en kinesisk dikter under Tangdynastiet. To av hans dikt ble tatt med i den populære antologien *[[Tre hundre Tang-dikt]]*. 

Chang Jians to dikt i denne antologien er oversatt til engelsk av Witter Bynner som «At Wang Changling's Retreat» (om dikteren Wang Changling) og «A Buddhist Retreat Behind Broken-mountain Temple».

## Litteratur
*Wu, John C.H. (1972): *The Four Seasons of Tang Poetry*. Rutland, Vermont: Charles E. Tuttle Co., ISBN 978-0804801973
Ketelersbreen

**Ketelersbreen** er en isbre som ligger i den vestre delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Den er om lag tolv kilometer lang og strømmer sørvestover mellom Vikinghøgda og Vengen, parallelt med Duboisbreen lenger nordvest.

Breen er kartlagt og navngitt av Norsk Polarinstitutt. Den er oppkalt etter den belgiske spesialisten på radioaktivitet Roger Ketelers som deltok i den belgiske antarktisekspedisjonen i 1959 og den belgisk-nederlandske antarktisekspedisjonen i 1965.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Claude Goudimel

**Claude Goudimel** (ca. 1500–1572) var en fransk komponist.

## Liv
Lite er kjent om Goudimels tidlige liv. Han var sannsynligvis elev av Josquin Desprez og startet i 1540 en musikkskole i Roma. Giovanni Animuccia og Giovanni Maria Nanino var blant elevene. Lenge ble det antatt at også Giovanni Pierluigi da Palestrina var elev ved skolen, men det blir nå regnet som tvilsomt.

Den første sikre dokumentasjonen om Goudimel stammer fra 1549, han ble da registrert som student ved universitetet i Paris. Samme år publiserte han en bok med chansons. Tidlig på 1550-tallet samarbeidet han med boktrykkeren Nicolas Du Chemin, og kan ha studert ved universitetet fram til 1555. På det tidspunktet var han blitt Du Chemins partner i trykkeribransjen.

Goudimel flyttet til Metz i 1557, og konverterte til protestantismen. På grunn av bymyndighetenes økende fiendtlighet mot hugenottene under de franske religionskrigene, forlot han byen og flyttet til Besançon. Senere reiste han til Lyon, men ble i likhet med store deler av byens hugenotter myrdet i etterdønningene av Bartolomeusnatten.

## Verk
Goudimel er mest kjent for firstemmige arrangementer av salmemelodier publisert i den protestantiske salmeboka *[[Genève-psalteret]]* (1565), basert på Clément Marot og Théodore de Bèzes salmetekster. I en av sine fire komplette utgaver legger han uvanlig nok for sin tid melodien til overstemmen – en praksis som har holdt seg til vår tid.

Ved siden av salmene publiserte Goudimel messer, motetter, chansons og tonesettinger av Horats' oder. Sammen med chansons av Orlando di Lasso ble en del av Goudimels chansons publisert under tittelen *La fleur des chansons* (1574 Lyon).

Stilen til Goudimel er stort sett homofon med en forbløffende bruk av synkoperte rytmer i mellomstemmene, særlig gjelder dette for hans chansons.

## Referanser


## Litteratur
*Gustave Reese, *Music in the Renaissance*.  New York, W.W. Norton & Co., 1954.  ISBN 0-393-09530-4
**The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians*, 8th ed.  Revised by Nicolas Slonimsky.  New York, Schirmer Books, 1993.  ISBN 0-02-872416-X
* 

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
*
Båtheis

**Båtheis** er en teknisk innretning for å kunne løfte båter mellom to ulike høydenivå innenfor en kort avstand. En båtheis er ofte et alternativ til sluser. En båtheis kan enten løfte båtene vertikalt, slepende som en kabelbane eller roterende (som Falkirk Wheel).

## Historie
Den første kjente båtheisen var den 2,5 tonn tunge heisen ved Churprinz gruvekanal i dalen med Freiberger Mulde i Halsbrücke nord for Freiberg i Sachsen. Denne løftet lasteprammer rundt syv meter ved hjelp av trinser, og uten å benytte egne løftekar. Denne båtheisen var i virksomhet fra 1789 og fram til 1868, og satte igang arbeid for å kunne anlegge tilsvarende heiser andre steder, særlig i Storbritannia. I årene mellom 1796 og 1830 bygget ingeniøren James Green fem båtheiser.

Blant de tidlige båtheisene, lå på Dorset og Somerset-kanalen ved Mells, og i 1835 ble en båtheis på Grand Western-kanalen satt i virksomhet, og denne var den første båtheisen som ikke hadde en eksperimentell funksjon i tillegg.

I 1904 åpnet Båtheisen ved Peterborough i Ontario i Canada. Dette var den første som kun brukte tyngdekraften, da det øvre av de to kamrene ble fylt 30 cm høyere enn det nedre, og dette ga den nødvendige vekten til å operere heisen.

## Verdensarv

Langs en strekning på sju kilometer av kanalen Canal du Centre, som forbinder elvene Maas (Meuse) og Schelde, er det en høydeforskjell på 66,2 meter. For å overkomme denne høydeforskjellen ble først den 15,4 meter høye heisen ved Houdeng-Goegnies åpnet i 1888, og de andre tre heisene som hver er 16,93 meter høye, åpnet i 1917. De fire heisene er doble, og består av to tanker som kan beveges vertikalt. Hver tank er støttet av en jernsøyle, og de to søylene er hydraulisk sammenkoblet slik at når den ene tanken heves så senkes den andre.

Båtheisene ble i 1998 innskrevet som et verdensarvsted av UNESCO, og ble i 2002 erstattet av båtheisen Strépy-Thieu. De benyttes i dag av fritidsbåter.

## Dagens bruk

Den eldste, fungerende båtheisen i kommersiell drift er i dag båtheisen ved Niederfinow i Brandenburg i Tyskland. Den er en del av Oder-Havelkanalen, og har en løftehøyde på 36 meter, og erstattet da den ble åpnet 21. mars 1934 en slusetrapp fire mindre sluser. Den har en kapasitet på  fartøyer i året, og denne kapasiteten er nå sprengt. Det ble derfor 1997 besluttet å bygge en ny båtheis ved siden av dagens, og denne er planlagt ferdigstilt i 2014. Det er imidlertid planlagt at også dagens båtheis vil være i virksomhet også fram til 2025.

Den største båtheisen i verden er i dag båtheisen Strépy-Thieu i Belgia. Denne har en høydeforskjell på 73,15 meter og kan løfte  tonn. Den ble påbegynt i 1982 fullført i 2002, og kom i samband med moderniseringen av Canal du Centre og erstatter de fire gamle båtheisene som nå er verdensarvsted.

Det er imidlertid forventet at den nye båtheisen i tilknytning til De tre kløfters dam vil kunne bli både høyere og kunne løfte større vekt, opp til  tonn og med en løftehøyde på 179 meter i to steg, når den er ferdig i anslagsvis 2014.

## Noen kjente båtheiser i drift

## Eksterne lenker
* 
* The International Canal Monuments List
Årets Læringshelt

**Årets Læringshelt** er en pris som deles ut hvert år i forbindelse med Læringsdagene for voksne. Prisen tildeles en person som, på tross av ulike hindringer, gjennom sin læring som voksen har endret sin livssituasjon. Prisen ble delt ut første gang i 2003. Juryen oppnevnes hvert år av arbeidsutvalget i Læringsdagene for voksne og består av representanter for Vox, Utdanningsdirektoratet og studieforbund. Prisen består av en sjekk på kr 10 000,- og et diplom.

## Statutter
### Formål
Prisen Årets læringshelt har som formål å verdsette en person som i voksen alder
har endret sin livssituasjon ved å ta utdanning og opplæring og som gjennom dette
også har inspirert og motivert andre til å gjøre det samme.
Prisen skal bidra til å gjøre feltet voksnes læring kjent og fokusere på alles mulighet
til å endre sitt liv gjennom egen læring.

### Kriterier
Prisen tildeles personer som har brukt utdanning og læring for å komme seg videre i
livet, og som har klart det, tross ulike hindringer i livsløpet. Disse hindringene kan ha
vært basert på alder, kjønn, fysisk eller psykisk funksjonshemming, mangelfull
grunnutdanning eller sosiale eller kulturelle forhold. Utdanningen som har ført til en dokumentert ny livssituasjon kan ha vært kort eller
lang, formell eller ikke-formell, teoretisk og/eller praktisk.

## Mottakere
* 2003: Jan Helge Svendsen 
* 2004: Baksho Sunder
* 2005: Fredrik Bjørkmann Johansen
* 2006: Ingrid P. Akselsen
* 2007: Zaynab Mohammed Zadeh
* 2008: Rita Rolandsen
* 2009: Ali Abdulhakim Qorane
* 2010: Leif Einar Husebæk

## Referanser
Læringsdagenes nettside om Årets Læringshelt
Statutter for prisen (PDF)

## Eksterne lenker
* TV2 God morgen Norge 10/10-2008 Livets seier har jeg vunnet
* Glåmdalen, 28/10-2010: Årets læringshelt
Slimsporedyr

‎

se teksten

**Slimsporedyr** (Myxozoa) er en klasse innen rekken nesledyr (Cnidaria). Den består av to underklasser, Myxosporea og Malacosporea. Myxosporea er små, vanligvis mellom 10 og 20 μm. Malacosporea er noe større, opptil 2 mm.

## Eksterne lenker
*
Kelly Bishop

**Carole «Kelly» Bishop** (født 28. februar 1944 i Colorado Springs) er en amerikansk skuespiller og danser. Hun er kjent for rollen som Emily Gilmore i TV-serien *[[Gilmore Girls]]* og som moren til Jennifer Greys rollefigur i filmen *[[Dirty Dancing]]*.

Bishops store gjennombrudd kom da hun fikk rollen i en Broadway-produksjon av musikalen *[[A Chorus Line]]*. For denne rollen mottok hun Tony-prisen for beste kvinnelige birolle i 1976. Hun var også med i Broadway-produksjoner som *[[Six Degrees of Separation (skuespill)|Six Degrees of Separation]]*, den Tony-vinnende *[[The Last Night of Ballyhoo]]* og *[[Buss stopp (skuespill)|Buss stopp]]*. Bishop er bosatt i South Orange i New Jersey hvor hun bor sammen med sin ektemann, talkshow-vert Lee Leonard. Hun har ingen barn.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anna Margrethe Norum

**Anna Margrethe Norum** (født 11. februar 1914 i Vadsø, død 23. mars 1979 i Oslo) var en norsk kunstmaler, kjent for sine forenklede malerier.

Hun var datter av presten Alf Bjørnskau Bastiansen (1883–1965) og Petra Astrup (1888–1949). Moren var av slekten Astrup og søster til  kunstneren Nikolai Astrup (1880–1928). Hun var søster av  Peter Bastiansen, som produserte godteri i Venezuela, og kjemiprofessor Otto Bastiansen. Oppveksten var i Balsfjord og på Hvaler der faren var prest.

Etter examen artium i Drammen, studerte hun ved Tegneskolen og ved Kunstakademiet under Jean Heiberg som virket der fra 1935–55.  Hennes debut ved Høstutstillingen var i 1945.  Året 1950–51 tilbrakte hun på studiereise til Sicilia sammen med sin ektemann, oversetteren Tryggve Norum (1911–87). Verket «Cappucinermunken» ble til i denne perioden.  På 50-tallet bosatte ekteparet seg på Ekely, kunstnerkolonien på Edvard Munchs tidligere bosted.

Freske-teknikken ble finslipt hos Elof Riseby i København, hvorpå hun i 1953 debuterte  i Unge Kunstneres Samfund med en rekke bymotiver, som  «Høy himmel», «Ved Middelhavet», «Sydlands hage» og «Fyrtårnet».  Kunstkritikeren Johan Fredrik Michelet beskrev «en følsom klang i hennes dempede farger» ved juleutstillingen i Galleri KB (Kaare Berntsen) 1956, men mente at de var lite poengterte. Samme kritiker mente «Fyret i gråvær», «Høyspenning», «Ensomhet», «Kuling» og «Rødt i det grønne» fra Galleri Per i 1964, hadde svært variert formspråk og grader av abstraksjon.  Tjue bilder fra Vietnam, blant annet «Drept jord», ble i 1968 stilt ut i Kunstnerforbundet. Hun hadde separatutstillinger i flere norske byer, såvel som i Caracas i Venezuela.

Norum oversatte også en del bøker, samt var formann i Landsforbundet norske malere. Etter hennes død i 1979 ble hun av forbundet i 1982 hedret med en egen utstilling av 22 av hennes verker.

## Premier
* Statens garantiinntekt 1977

## Oversettelser
* Lorenza Mazzetti, *Himmelen faller* (1965)
* Alberto Moravia, *Oppmerksomheten* (1965)
* Alberto Moravia, *Speilet* (1967)
* Alberto Moravia, *Paradiset* (1971)
* Anders Bodelsen, *Lov og orden* (1975)
* Anders Bodelsen, *Operation Cobra* (1976)
* Giuseppe Tomasi di Lampedusa, *Il gattopardo*

## Referanser
Makonnen Woldemikael Gudessa

Ras **Mäkonnen Wäldä-Mika'él Guddisa** (født 8. mai 1852, død 21. mars 1906), også kjent som *Makonnen Wolde Mikael Gudessa* eller bare som *Ras Makonnen*, var en kongelig person  i Etiopia. Han var general og guvernør i Harar-provinsen, og far til Tafari Mäkonnen, senere kjent som keiser Haile Selassie I. 

Makonnen Woldemikael Gudessa var født i Derefo Maryam nær Ankober. Hans far var Fitawrari Woldemikael Guddessa, som tilhørte en adelsfamilie av Oromo opprinnelse, og hans mor var  Leult Tenagnework Sahle Selassie, som var datter av negus Sahle Selassie av Shewa. Han var en fetter av keiser Menelik II, og tilhørte Det salomonske dynasti. Da han var 14 år ble han sendt til hoffet til Menelik II, som da var hersker i Shewa, hvor han fikk en spesiell stilling nær Menelik.

I 1887 ble han utnevnt til *Shum* («guvernør») av Harar. I denne perioden ble han en nær venn av den franske poeten Arthur Rimbaud, som på denne tiden bodde og var forretningsmann i denne provinsen.

Han var også en periode guvernør av Tigray etter at den opprørske Mangasha Yohannes hadde blitt avsatt. 

Han var til stede ved kroningen av Edward VII i 1902. Han besøkte også land som Tyskland, Frankrike, Tyrkia og Italia.

Han ble syk av tyfus på en reise fra Harar til Addis Abeba og hans medarbeidere tok ham til Kulubi, hvor han døde ved daggry etter ha hviskende ha gitt sin sønn Tafari Makonnen sin velsignelse.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Deildebreen

**Deildebreen** er en isbre Wohlthatmassivet i Dronning Maud Land. Breen danner skillet mellom Austre Petermannfjella og Gruberfjella.

Breen er oppkalt etter gjenferdet deildegast som flyttet grensesteiner (deilder) for å utvide sin egen eller slektens eiendom på naboens bekostning mens det var i live.

## Se også
* Deildedalen
* Deildegasten
* Deildenapen

## Kilder
*
*