Cardiff

**Cardiff** (walisisk: *Caerdydd*) er hovedstaden og den største byen i Wales. Den ligger i det bevarte grevskapet Glamorgan i det sørlige Wales, og har siden 1996 vært et selvstyrt hovedområde. 

Cardiff er den ellevte største i Storbritannia. Byen ligger sørøst i Wales og i Cardiffs hovedstatsregion, og er grevskapsby i det tradisjonelle grevskapet Glamorgan, og i 1974–1996 i South Glamorgan. Cardiff tilhører samarbeidsorganisasjon Eurocities, et nettverk av de største europeiske byene. Cardiff var en liten by fram til tidlig på 1800-tallet, og dens framtredende rolle som kullhavn da gruvedriften startet i regionen bidro til utvidelsen. I 1905 ble den rangert som en by og i 1955 utropt til hovedstad i Wales. Cardiff byområde dekker et større område utenfor grevskapsgrensen, og omfatter byene Dinas Powys og Penarth.

Cardiff er det viktigste kommersielle sentrum i Wales, samt lokaliseringen for Senedd, det walisiske parlamentet. Ved folketellingen i 2021 ble befolkningen i det enhetlige myndighetsområdet anslått til 362 400 Befolkningen i det større byområdet i 2011 var 479 000. I 2011 ble byen rangert som nummer seks i verden på en liste over alternative turistmål fra magasinet *[[National Geographic]]*. Det er det mest populære reisemålet i Wales med 21,3 millioner besøkende i 2017. Den ble kåret til den beste byen i Storbritannia ved Readers' Choice Awards i 2023.

Cardiff er et viktig senter for TV- og filmproduksjon (som gjenopplivingen av *[[Doctor Who]]*, Torchwood* og *Sherlock* i 2005) og er den walisiske basen for de viktigste nasjonale kringkasterne.

Cardiff Bay inneholder parlamentsbygningen [[Det walisiske parlamentet|Senedd]]| og kunstkomplekset [[Wales Millennium Centre]]. Arbeidet fortsetter i Cardiff Bay og i sentrum med prosjekter som Cardiff International Sports Village, BBC-dramalandsbyen BBC Roath Lock Studios og et nytt forretningsstrøk.

== Etymologi ==
*Caerdydd*, det [[walisisk]]e navnet på byen, stammer fra det [[mellomwalisisk]]e *Caerdyf*. Endringen fra *-dyf* til *-dydd* viser den dagligdagse endringen av walisisk f [v] og dd [ð] og var kanskje også drevet av [[folkeetymologi]]. Denne [[lydforskyvning]]en skjedde sannsynligvis først i [[middelalderen]]; begge formene var gjeldende i [[Tudortiden|Tudor-perioden]]. Caerdyf har sin opprinnelse i [[Sub-romersk Britannia|post-romerske]] [[Brittonsk (språkgruppe)|brittonsk ord]] som betyr «fortet Taff». Fortet eller borgen refererer sannsynligvis til det som ble etablert av romerne. *Caer* er walisisk for borg/festningsverk og *-dyf* er en form av Taf (Taff), elven som renner forbi [[Cardiff Castle]], hvor ⟨t⟩ viser [[konsonantmutasjon]] til ⟨d⟩, som er normalt i sammensatte ord, og vokalen viser innvirkning som et resultat av en (tapt) [[genitiv]]endelse.

Det anglifiserte navnet Cardiff er avledet fra Caerdyf, med den walisiske *f* [v] lånt som *ff* /f/, slik det også skjer i navnet på elven Taff (fra walisisk *Taf*) og [[Llandaff]] (fra walisisk *Llandaf*).

Oldtidsforskeren [[William Camden]] (1551–1623) foreslo at navnet Cardiff kunne stamme fra det teoretiserte **Caer-Didi* («Didius’ fort»), et navn som visstnok ble gitt til ære for [[Aulus Didius Gallus]], romersk guvernør i en nærliggende provins på den tiden da den romerske borgen ble etablert. Selv om noen kilder gjentar denne teorien, har den blitt avvist av språklige grunner av moderne forskere som professor Gwynedd Pierce.

== Opprinnelse ==
[[Arkeologi]]ske funn fra steder i og rundt Cardiff viser at folk hadde bosatt seg i området fra minst rundt 6000 f.Kr., i løpet av tidlig [[neolittisk tid]] (bondesteinalderen): omtrent 1500 år før enten [[Stonehenge]] eller [[Kheopspyramiden|den store pyramiden i Giza]] ble fullført.


 Disse omfatter St. Lythans gravkammer nær Wenvoe (omtrent seks km vest for Cardiff sentrum); [[Gravkammeret i Tinkinswood|Tinkinswood gravkammer]], nær St. Nicholas (omtrent ti km vest for Cardiff sentrum), Cae'rarfau kammergrav, Creigiau (omtrent ti km nordvest for Cardiff sentrum) og Gwern y Cleppa [[langhaug]], nær [[Coedkernew]], [[Newport]] (omtrent tretten km nordøst for Cardiff sentrum). En gruppe på fem gravhauger fra [[bronsealderen]] ligger på toppen av Garth Hill, 307 moh., innenfor grevskapets nordlige grense. Fire festningsverker og innhegninger fra jernalderener identifisert innenfor Cardiffs grevskapsgrenser, herunder [[bygdeborg]]en Caerau Hillfort, et inngjerdet område på 5,1 hektar.


Fram til den [[Romerriket|romerske]] erobringen av Storbritannia var Cardiff en del av [[Silurere|silurenes]] territorium – en [[Keltere|keltisk-britisk]] stamme som blomstret i [[jernalderen]] – hvis område omfattet områdene som skulle bli kjent som [[Breconshire]], [[Monmouthshire (historisk)|Monmouthshire]] og Glamorgan. Det 3,2 [[hektar]] store [[festning]]en som ble etablert av romerne nær utløpet av elven Taff i år 75 e.Kr., i det som skulle bli den nordvestlige grensen til Cardiff sentrum, ble bygget ved en omfattende bosetning som hadde blitt etablert av romerne på 50-tallet e.Kr.

Festningen var én av en rekke militære utposter tilknyttet *Isca Augusta* (lokalisert på dagens [[Caerleon]]) som fungerte som grenseforsvar. Festningen kan ha blitt forlatt tidlig på 100-tallet ettersom området var blitt underlagt. På dette tidspunktet var imidlertid en sivil bosetning, eller *vicus*, etablert. Den besto sannsynligvis av handelsmenn som tjente til livets opphold fra festningen, tidligere soldater og deres familier. En [[romersk villa]] er blitt oppdaget i Cardiffs distrikt Ely. Samtidig med [[Den saksiske kysten|*litus Saxonicum*]], det romerske forsvaret på begge sider av [[den engelske kanal]] fra 200- og 300-tallet ble det etablert en steinfestning i Cardiff. I likhet med kystborgene ble festningen bygget for å beskytte Britannia mot fremmede krigere og pirater på plyndringstokt. Mynter fra Gratians regjeringstid indikerer at Cardiff var bebodd frem til minst 300-tallet; fortet ble forlatt mot slutten av 300-tallet, da de siste romerske legionene forlot provinsen Britannia med [[Magnus Maximus]].

Lite er kjent om festningen og den sivile bosetningen i perioden mellom romernes avreise fra Storbritannia og [[Normannernes erobring av England|den normanniske erobringen]]. Bosetningen krympet sannsynligvis i størrelse og kan til og med ha blitt forlatt. I fravær av romersk styre ble Wales delt inn i småkongedømmer som etter hvert etablerte; tidlig framstod Meurig ap Tewdrig som den lokale kongen i Glywysing (som senere ble Glamorgan). Området gikk gjennom hans familie frem til normannernes ankomst på 1000-tallet.

== Normannisk okkupasjon og middelalder ==

I 1081 fikk Cardiff besøk av [[Vilhelm I av England|Vilhelm Erobreren]], konge av England, som en del av en væpnet [[pilegrim]]sreise gjennom Sør-Wales og beordret at arbeidet skulle starte på [[borgtårn]]et innenfor murene til det gamle romerske festningen. [[Cardiff Castle]] har vært i hjertet av byen siden den gang. På midten av 1800-tallet av John Crichton-Stuart, 3. marki av Bute, og festningen ble betydelig endret og utvidet i løpet av [[Viktoriatiden|den viktorianske perioden]] av arkitekten William Burges. Da hadde Cardiff Castle forlengst mistet sin opprinnelige hensikt som festning og var blitt omdannet til et [[slott]] som adelig residens. Det opprinnelige romersk festningsarbeidet kan imidlertid fortsatt sees i veggfasadene.

En by vokste opp under festningen, hovedsakelig bestående av nybyggere fra England. Cardiff hadde en befolkning på mellom 1500 og 2000 borgere i [[middelalderen]] – en normal størrelse for en walisisk by i perioden. Det var sentrum for det normanniske *marcher*-herredømmet Glamorgan (March = grenseområdet mellom Wales og England). Ved slutten av 1200-tallet var Cardiff den eneste byen i Wales med en befolkning på over 2000, selv om den forble relativt liten sammenlignet med kjente byer i England og fortsatte å være innenfor murene, som ble påbegynt som en palisade av tømmer tidlig på 1100-tallet. Den var av tilstrekkelig størrelse og betydning til å motta en rekke [[charter]], særlig i 1331 fra William La Zouche, herre av Glamorgan, gjennom ekteskap med de Clare-familien, [[Edvard III av England|Edvard III]] i 1359, deretter [[Henrik IV av England|Henrik IV]] i 1400, og senere [[Henrik VI av England|Henrik VI]].

I 1404 brente den walisiske opprøreren [[Owain Glyndŵr]] ned Cardiff og tok festningen i besittelse. Ettersom mange av bygningene var laget av tømmer og tettpakket innenfor bymurene, ble mye av Cardiff ødelagt. Bosetningen ble snart gjenoppbygd med samme gateplan og begynte å blomstre igjen. (Glyndŵrs statue ble reist i Cardiff rådhus tidlig på 1900-tallet, noe som gjenspeiler den komplekse, ofte motstridende kulturelle identiteten til Cardiff som hovedstad i Wales.) I tillegg til å spille en viktig politisk rolle i styringen av den fruktbare kystsletten i sør i Glamorgan, var Cardiff en travel havn i middelalderen og ble erklært som en viktig havn i 1327.

== Grevskapsbyen Glamorganshire ==



I 1536 førte *Laws in Wales Acts 1535–1542* til opprettelsen av Glamorganshire, og Cardiff ble gjort til fylkesby. Den ble også en del av Kibbor [[herred]] (engelsk: *hundred*), omtrent samtidig som Herbert-familien ble den mektigste familien i området. Som konsekvens av [[oppløsningen av Englands klostre]] stengte og rev [[Henrik VIII av England|Henrik VIII]] i [[1538]] Cardiffs [[Dominikanerordenen|dominikaner-]] og [[Fransiskanerordenen|fransiskanske]] klostre, og klosterlevninger ble brukt som byggematerialer. En skribent i denne perioden bemerket: «Elven Taff renner under murene til hans høyhets borg og fra den nordlige delen av byen til den sørlige delen hvor det er en god kai og en trygg havn for skipsfart.»

Cardiff ble en [[borough]] i 1542 og ytterligere [[Royal charter|kongelige charter]] ble gitt til byen av dronning [[Elizabeth I av England|Elizabeth I]] i 1600 og kong [[Jakob I av England|Jakob II]] i 1608. I 1573 ble byen gjort til en hovedhavn for innkreving av [[toll]]. Pembrokeshire-historikeren George Owen beskrev Cardiff i 1602 som «den vakreste byen i Wales, men ikke den mest velstående». Den fikk sitt andre kongelig charter i 1608.


En katastrofal flom i [[Bristolkanalen]] 30. januar 1607 (nå antatt å ha vært en [[tidevannsbølge]]) endret elven Taffs løp og ødela kirken St. Mary's Parish Church, som ble erstattet av et kapell viet til [[døperen Johannes]].

Under [[Den engelske borgerkrigen|den andre engelske borgerkrigen]] i St. Fagans, like vest for byen, var slaget ved St. Fagans, mellom [[Rojalistene|rojalistiske]] opprørere og en avdeling fra [[Rundhodene|parlamentarikerne]], en avgjørende seier for parlamentarikerne som gjorde det mulig for [[Oliver Cromwell]] å erobre Wales. Det var det siste store slaget i Wales, hvor rundt 200 soldater ble drept, for det meste rojalister.

Det var fred i Cardiff gjennom hele det påfølgende århundret. I 1766 giftet John Stuart, 1. marki av Bute, seg inn i Herbert-familien og ble senere utnevnt til baron Cardiff. I 1778 begynte han å renovere Cardiff Castle. En veddeløpsbane, et trykkpresse, en bank og et kafé åpnet på 1790-tallet, og Cardiff fikk en [[diligense]] med postrute til London. Til tross for disse forbedringene, sank Cardiffs posisjon i det walisiske byhierarkiet i løpet av 1700-tallet. [[Iolo Morganwg]] kalte det «et obskurt og ubetydelig sted», og folketellingen i 1801 fant en befolkning på bare 1870, noe som gjorde den til kun den 25. største byen i Wales, godt bak [[Merthyr Tydfil|Merthyr]] og [[Swansea]].

== Bygging av havnen ==


I 1793 ble John Crichton-Stuart, 2. marki av Bute, født. Han tilbrakte livet sitt med å bygge havneanleggene i Cardiff og ble senere hyllet som «skaperen av det moderne Cardiff». En båtrute to ganger i uken mellom Cardiff og [[Bristol]] ble åpnet i 1815, og i 1821 ble Cardiff Gas Works etablert.

Etter [[Napoleonskrigene]] opplevde Cardiff en del sosial og industriell uro, som begynte med rettssaken og hengingen av arbeideropprøreren [[Dic Penderyn]] i 1831.



Byen vokste raskt fra 1830-årene og utover, da markien av Bute bygde et avansert havneanlegg med brygger, som til slutt var knyttet til jernbaneselskapet Taff Vale Railway. Cardiff ble hovedhavnen for [[kull]]eksport fra dalene Cynon-, [[Rhondda]] og Rhymney-dalene, og befolkningen vokste med nesten 80 prosent per tiår mellom 1840 og 1870. Mye av dette skyldtes migrasjon fra og utenfor Wales: i 1841 var en fjerdedel av Cardiffs befolkning engelskfødte, og mer enn 10 prosent var født i Irland. Ved folketellingen i 1881 hadde Cardiff gått forbi Merthyr og Swansea og blitt den største byen i Wales. Cardiffs status som den fremste byen i Sør-Wales ble bekreftet da den ble valgt som stedet for University College of South Wales and Monmouthshire, nå kalt for [[Cardiff University]], i 1883.

En permanent militær tilstedeværelse ble etablert med ferdigstillelsen av Maindy Barracks i 1877.

Jernbaneselskapet Barry Railway Company promoterte rivaliserende havneanlegg i [[Barry]] utskipingshavn for kull. Disse hadde fordelen av å være tilgjengelige uansett [[tidevann]]: David Davies hevdet at hans foretak ville få «gress til å vokse i gatene i Cardiff». Fra 1901 overgikk kulleksporten fra Barry den tilsvarende fra Cardiff, men administrasjonen av kullhandelen forble sentrert rundt Cardiff, spesielt kullbørsen, hvor prisen på kull på det britiske markedet ble bestemt og den første million-pund-avtalen ble inngått i 1907. Byen styrket også sin industrielle base da eierne av jernverket Dowlais Ironworks i Merthyr (som senere skulle bli en del av [[GKN|Guest, Keen og Nettlefolds]]) bygde et stålverk nær dokkene i East Moors, som lord Bute åpnet 4. februar 1891.

Cardiff ble en grevskapsborough 1. april 1889 i henhold til *Local Government Act 1888''. Byen hadde vokst raskt og hadde en befolkning på over 123 000. Den beholdt denne status fram til 1974.

## Moderne Cardiff

Cardiff sto overfor en utfordring på 1880-tallet da industrilisten David Davies fra Llandinam og jernban

* Kong Edvard VII bevilget Cardiff bystatus 28. oktober 1905.

* Etter en kort oppsving etter første krigen gikk havnanleggene i Cardiff inn i en langvarig økonomisk nedgang i mellomkrigstiden. I 1936 var handelen på under halvparten av verdien i 1913, noe som gjenspeilte nedgangen i etterspørselen etter walisisk kull.

* Mellom 1940 og det siste angrepet på Cardiff i mars 1944 under andre verdenskrig falt omtrent 2100 bomber og drepte 355 mennesker. Blant bombeskadene i Cardiff Blitz var ødeleggelsen av Llandaff-katedralen, blant mange andre sivile bygninger, og i de umiddelbare etterkrigsårene tok byens forbindelse med Bute-familien slutt.

* Byen ble anerkjent som hovedstad i Wales 20. desember 1955, i et skriftlig svar fra innenriksminister Gwilym Lloyd George.

* East Moors Steelworks stengte i 1978, og befolkningen i Cardiff minket på 1980-tallet, i samsvar med et bredere mønster av mot-urbanisering i Storbritannia. Byen gjenvant seg imidlertid og ble en av de få byene utenfor London der befolkningen økte på 1990-tallet.

## Kultur, medier, sport og turisme
Byens fotballag er Cardiff City FC, kjent som «The Bluebirds». Byen har også et rugbylag, Cardiff Blues, og ishockeylaget Cardiff Devils. Det lokale stadionet Millennium Stadium har internasjonal standard, og i 1958 ble Samveldelekene arrangert i Cardiff. 

I tillegg til Cardiff slott, Castell Coch og nasjonalforsamlingens bygning finner man Det nasjonale museum og galleri og Cathays Park. I sistnevnte ligger lokaladministrasjonens bygninger, som er reist etter modell av tilsvarende bygninger i New Delhi. Den walisiske operaen flyttet inn i Wales Millennium Centre i november 2004.

Byen har et eget universitet, Cardiff University, og i tillegg til to høyskoler og et institutt tilhørende University of Wales og Royal Welsh College of Music and Drama. 

Cardiff var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1883, 1899, 1938, 1960 og 1978.

Det har også vært en norsk kirke i byen. Kirken blir nå brukt som kunstsenter.

## Bilder

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*