I blinda

***I blinda*** er en roman av Olav Duun, utgitt i 1919. Romanen er det andre bindet i seksbindsverket *[[Juvikfolket]]* (1918–1923). 

Hovedpersonen i dette bindet er Anders Håberg, som etter hvert får kallenavnet «Blind-Anders». Anders «lever hele det lange livet sitt i brytningen mellom ætt og bygd, ættemoral og samfunnsmoral. Han er en ruvende og fengslende skikkelse, aristokrat og vismann […] dette bindet er et av de rikeste og friskeste i hele forfatterskapet.» Anders er «i grunnen hovedperson i første halvparten av *Juvikfolke*, liksom Odin Setran er det i andre halvparten. Dei går gjennom tre bøker kvar av verket.» Anders Håberg kommer tilbake senere i Duuns forfatterskap som fortelleren i rammefortellingen i novellesamlinga *[[Blind-Anders]]* (1924). 
## Innhold
 
Anders Håberg er sønnesønn av Per Anders og sønn av Per fra den forrige boka, *[[Juvikingar]]*. Han er ung da historien begynner omkring 1824, og historien følger ham gjennom hele livet. Historien avsluttes i siste del av 1850-åra. Boka er delt i to hoveddeler, og det er om lag tjue år mellom handlinga i første og andre del.

Mens forgjengerne la ensidig vekt på ættas og gårdens interesser, åpner Anders seg mot samfunnet rundt seg. «Det er to mektige krefter som slåss om overtaket i ham: slekten og bygden; to slags fellesskap: en som det er styrke i og som utløser personligheten i ham, og en som er svakhet og vil gjøre ham enten til trell under de mange eller til en som skal vinne over de mange ved grov makt og herskesyke.» Utviklingen av samvittighet og moralsk rettesnor hos Anders er i beste fall tvetydig.

Anders mista faren i fjortenårsalderen, og måtte dermed tidlig ta mye av ansvaret for styre og stell på garden. Det viser seg at han alt i unge år tilegner seg en naturlig autoritet og handlekraft som setter han i stand til å få viljen sin igjennom, både i private og i mer praktiske forhold. Folk i grenda som er langt eldre enn han, lytter til Anders og retter seg gjerne etter hans vilje. 

Framgangen fører til overmot hos Anders. Når han gifter seg med samejenta Solvi, utfordrer han bygdekollektivet. I bondesamfunnets overtro, er samene en utstøtt minoritet på grunn av deres antatte evne til å ganne. At en odelsgutt gifta seg med ei finnjente var utenkelig etter bygdas normer. Solvi har han for øvrig stjålet fra den noe yngre broren Petter, som var den som først var blitt interessert, men som viker til side for Anders. Forholdet mellom «bumann» og samer er i det hele tatt et gjennomgående trekk i boka.

Når det begynner å skje uforklarlige ting i bygda, som at to ulver herjer i saueflokkene i nabogardene, men sparer Håberg, begynner ryktene å gå. Noen mener til og med å ha sett Solvi og faren Halt-Andrias kaste ulvehamen og bli menneske. Til slutt kan ikke Anders annet enn tru på at Solvi farer med gand, og han jager henne og sønnen fra garden. I det Solvi og gutten ror under en berghammer, utløses et steinskred som tar dem med seg i dypet. Anders legger det på seg sjøl at han har ønska dem av vegen, og knuges en periode av anger og skyldfølelse. I virkeligheten er det Petter som har arrangert skredet. Petter utvikler seg i det hele tatt til Anders' motsetning og motstander. Kontrasten mellom to motpoler er et tilbakevendende tema hos Duun, både i *Juvilkfolket* og i forfatterskapet forøvrig. Under jakten på Solvi og Andrias merker Anders at han sjøl blir som et dyr. Anders' møter med presten etter dødsfallene har likhetstrekk, eller intertekstualitet, med Bjørnsons novelle *[[Faderen (novelle)|Faderen]]*.

Etter katastrofen med Solvi gifter han seg nå trygt med den tidligere kjæresten Massi, og kommer i harmoni med bygdesamfunnet rundt seg. Det blir etter hvert seks barn på Håberg, og Anders setter etter hvert mye krefter og prestisje inn på å få dem plassert i gode og trygge kår. Eldstesønnen Per skal bli lensmann eller ordfører i bygda, Jens skal bli stor handelsmann, yngstegutten Ola skal lese til prest osv.

Anders opplever på sine eldre dager å se nesten alle sine store vyer bli knust, da den ene ulykken etter den andre rammer han sjøl og barna. Det vil si: Han *ser* det ikke, for han blir blind, en blindhet som han framskynder med en hestekur som han påfører seg sjøl når han frykter for at synet begynner å svekkes. 

De åra han må leve som blind, bli Anders seende. Han ser at han har tura fram i blindt overmot mens han var i sin fulle kraft. Nå er tida inne til en mer ydmyk innstilling til livet, og til å ta prestens ord innover seg. Noen personlig Gud er han ikke i stand til å tru på – det har aldri noen juviking gjort – men han godtar at det finnes en skjebne eller styrelse som heller ikke han har kunnet fri seg fra. 

Da boka utkom, ble den av noen oppfattet som avslutningen på et tobindsverk. Boka er oversatt til svensk, dansk, engelsk, finsk, nederlandsk, tysk, latvisk, italiensk.

## Referanser


## Eksterne lenker
* I blinda som gratis e-bok (pdf/epub/mobi/hmtl) fra bokselskap.no 
* ''I blinda''; aschehoug.no
* ''I blinda''; solumbokvennen.no