Cahokia Mounds

**Cahokia Mounds** er restene etter en førkolumbisk by som ligger i nærheten av St. Louis i delstaten Illinois i USA. Den er utpekt som nasjonalhistorisk landemerke.

Området får statlig beskyttelse fra myndighetene. Parken er et av tjue områder på USAs fastland som står oppført på UNESCOs liste over verdens kultur- og naturarvsteder. Den er en av svært få forhistoriske konstruksjoner i Amerika som ligger nord for Mexico.

Det er blitt stadfestet at de aller første menneskene kom frem til Cahokia Mounds rundt 600 år etter Kristus. Det er blitt funnet flere skriftlige opptegnelser og symboler fra de første innbyggerne som blant annet er blitt oppført på keramikk, skjell, kobber, trær og steiner. Det har også blitt funnet konstruksjoner etter ruiner av hus og graver i dette området, noe som kan tyde på en meget komplekst og svært sofistikert samfunn. Områdets opprinnelige navn er fremdeles ukjent for arkeologer og forskere.

Det opprinnelige området inneholdt minst 120 jordhauger som ligger spredt over et område på , men bare rundt 80 av disse finnes fremdeles. For å kunne bygge dette nettverket av hauger flyttet tusenvis av arbeidere over flere tiår mer enn 55 millioner kubikkmeter jord - hovedsakelig i store vevde kurver.

Området ble senere oppkalt etter en klan av det historiske indianerfolket illiniwek, som bodde i dette området da de første franske oppdagelsesreisende kom dit i løpet av det 17. århundre. Ettersom dette var århundrer etter at Cahokia Mounds ble forlatt av sine opprinnelige innbyggere, var menneskene i Cahokia-området ikke nødvendigvis etterkommere av det opprinnelige folket.

Monks Mound er den største strukturen og ligger sentralt til i området. Dette er en massiv struktur med fire terrasser, og er 10 etasjer høyt, Dette er den største menneskeskapte jordhaugen som ligger nord for Mexico. Haugen er orientert mot sør, og er 28 meter høy, 290 meter lang, 255 meter bred og omfatter minst 13,8 dekar med jord. Denne haugen vokste frem i løpet av flere århundrer.

På sitt høydepunkt var Cahokia Mounds den største byen nord for de største mesoamerikanske byene som ligger i Mexico. Før cirka 1050 bodde bare rundt  mennesker i byen, men folketallet vokste eksplosivt etter denne tiden. Arkeologer anslår at byens befolkning var mellom  og  mennesker på det meste, med enda flere mennesker bodde i distriktene rundt, som hovedsakelig var jordbruksbygder som forsynte det urbane sentrumet. Rundt 1250 var denne befolkningen anslått til å være større enn den i London, England på samme tidspunkt.

Folketallet i Cahokia-området begynte å synke i løpet av 1300-tallet. Området ble forlatt mer enn et århundre før de første europeiske oppdagelsesreisende nådde frem til Nord-Amerika tidlig i det 16. århundre, og området var da i stor grad ubebodd, bortsett fra enkelte indianerstammer. Forskere har foreslått miljømessige faktorer som for eksempel overjakt på dyrene og avskoging som mulige forklaringer på hvorfor så mange av innbyggerne i området flyttet vekk derfra så raskt. I tillegg kan de store klimaendringene ha forverret effektene av erosjon på grunn av den store avskogingen, og den negative påvirkningen denne erosjonen hadde på dyrkingen av mais, som dette samfunnet var så avhengig av på denne tiden.

## Eksterne lenker
*