Napolis Lazzaroni

::*For den italienske matvaregiganten med samme navn, se [[Lazzaroni]], for skiløperen, se [[David Lazzaroni]]*
**Napolis Lazzaroni** er en historisk betegnelse, spesielt fra revolusjonstiden, som identifiserer de fattigste av den laveste klassen (på italiensk, *lazzaroni* eller *lazzari*) i byen og kongedømmet Napoli i Italia. Beskrevet som «gatefolk under en leder», ble de ofte betraktet som tiggere – noe som noen virkelig var, mens andre opprettholdt livet ved å arbeide som bud, sjauere osv. 

Noen eksakt folketelling ble aldri utført, men samtiden estimerte dem til omtrent  mennesker, og de hadde en signifikant rolle i det sosiale og politiske livet i byen og kongedømmet Napoli, hvor Napoli var hovedstad. De opptrådte kollektivt som mober og fulgte sin demagogiske leder og var formidable i perioder med sivilt opprør og revolusjon. 

Under den franske revolusjon var Napolis Lazzaroni monarkitilhengere i sin politiske overbevisning –diametralt motsatt av de samtidige parisiske sanskulottene – med deres (noen ganger dødelige) mobbete opptreden, ledet mot antatte republikanske og jakobiner-sympatisører. Av den grunn ble republikanisme på den tiden og senere, avskrevet som «verktøy for enevelde». 

Lazzaroniene var absolutt lojale til huset Bourbon og spesielt mot kong Ferdinand I, som – i motsetning til de fleste monarker på hans tid og andre tider – ikke holdt en aristokratisk avstand, men likte å blande seg med lazzaroniene og delta i sportslige aktiviteter med dem.

Under de franske, militære felttogene sent på 1790-tallet, som var ment å eksportere revolusjonen til Italia (såvel som andre deler av Europa), viste ikke de regulære napolitanske troppene seg spesielt å være motstandere av den franske armé. Lazzaroniene derimot, hadde ikke våpen og gjorde et tappert forsøk på å forsvare byen mot franskmennene – selv om den kongelige familien allerede hadde hadde flyktet til Sicilia. Noen kilder oppgir at så mange som  lazzaronier ble drept på en enkelt dag. 

### Ulike motstandere
Selv om de ikke var i stand til å stå ansikt-til-ansikt i kamper med trente tropper (en samtidig tegning viser lazzaronier bli kastet ned en voll av franske skyttere), sørget motstanden deres for at Den partenopeiske republikk (som ble etablert i Napoli) ikke hadde noen folkelig støtte og bare kunne stole på den franske hærens undertrykkende makt. Dermed kollapset den da franskmennene trengte å flytte mye av troppene sine andre steder i Italia – derfor ble lazzaroniene sett på som republikkens motstandere.

Friedrich Engels skrev om det napolitanske filleproletariat under revolusjonen i Napoli i 1848: «Denne aksjon av det napolitanske filleproletariat bestemte revolusjonens tap. Sveitsiske, napolitanske soldater og lazzaroniene sloss sammen mot forsvarerne på barrikadene.»

## Lazzaroniene og Garibaldi
Under de første ti-årene av 1800-tallet mistet lazzaroniene gradvis støtten fra huset Bourbon – hvilket ble klart i 1860 da Garibaldi ankom byen under sin kampanje for Italias samling. 

Garibaldi kom til Napoli etter at Bourbon-kongen flyktet og som nevnt i mange rapporter fra øyevitner ble Garibaldi mottatt med en øredøvende velkomst fra lazzaroniene, så vel som fra andre lag av Napolis befolkning. Journalist Charles Arrivabene skrev dengang: «Garibaldi ble fulgt av en stor skare mennesker langs sjøfronten til Piedigrotta (...) Han ble hilst av fiskere og lazzaronier og kvinner ropte: Må den velsignede Jomfru være med deg, Eccellenza!» En annen observatør, Marc Monnier, bemerket at: «Garibaldi er en helgen for *les lazzarones*. Det er Gud som har sendt ham for å redde landet. Flere kalte ham Jesus Kristus og hans offiserer for aposteler. Det ble bedt om almisser i Garibaldis navn».

## Referanser


## Litteratur
* Basile L. & Morea D., "Lazzari e Scugnizzi", Newton & Compton editori, 1996
* Croce B., "Aneddoti e profili settecenteschi", Remo Sandron editore, 1914
* Croce B., "Curiosità storiche", Napoli, Ricciardi editore, 1919
* Dumas A., Il Corricolo, Colonnese editore, Napoli, 2004 ISBN 88-87501-58-0
* Goethe J. W., "Viaggio in Italia", Mondadori editore, ISBN 88-04-52334-4.
* Mastriani F., "I Lazzari", Napoli, Attività bibliografica editoriale, 1976
* Striano, Enzo: "Il resto di niente"