open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Slynge

**Slynge** er et våpen som man bruker til å kaste prosjektiler.  

Selve våpenet består av en lomme hvor prosjektilet legges, og to snorer som samles i hånda til brukeren. Slyngen roteres så, og den ene snora slippes i rett øyeblikk for å kaste prosjektilet.

## Historie
Slyngen er et kjent våpen fra blant annet perserkrigene der denne typen våpen ble brukt i stor skala. I Tyskland brukes disse i historiske konkurranser der det er om å gjøre å treffe en liten blink fra lang avstand. Der brukes også stavslyngen som er en variant av en slynge festet til en lang stokk eller pinne for å gi økt rekkevidde. 

Slyngen har helt siden steinalderen vært brukt som våpen under jakt og i kamp. Det er vel kjent at lett infanteri i oldtiden ofte var utstyrt med slynger på grunn av de lett tilgjengelige prosjektilene. Mange ulike folkeslag i Europa, Midtøsten, Asia og Afrika brukte tradisjonelle slynger. Den greske historikeren Tukydides og andre forfattere omtaler at grekere og romere benyttet slynge, og Strabon utvider bruken av slynger til ibererne, lusitanerne og til og med noen gallere (som Julius Cæsar i *[[Commentarii de Bello Gallico]]* (norsk: *Kommentarer til gallerkrigen*) omtale om beleiringen av Bibrax). Han nevner også persere og arabere blant dem som brukte slynger. Diodorus Siculus omfattet på sin side libyere og fønikere. Britonere var også hyppige brukere av slynger.

Den romerske historikeren Titus Livius nevner noen av de mest berømte av antikkens eksperter på å bruke slynger: folket på øygruppen Balearene (hvor stedsnavnet direkte oversatt betyr «Slyngekasterøyene»), som ofte jobbet som leiesoldater.  Om baleariske slyngere skriver Strabon: «Og treningen deres i bruk av slynger pleide å være slik, fra barndommen av, at de ikke engang ville gi brød til barna sine med mindre de først slo det med slyngen.»

I Bibelen vant den unge David av Israel over kjempen Goliat i en tvekamp ved bruk av en slynge (*[[Samuelsbøkene|1. Samuels bok]]* kapittel 17, vers 12-51), og dette brukes fremdeles i dag som en metafor for en som kjemper mot en stor overmakt.

## Bilder

Fil:Weapon Sling 1.jpg|Hjemmelaget slynge
Fil:HONDA.jpg|Slynge i bruk
Fil:Andean sling 01.jpg|Søramerikansk slynge


## Se også
* Sprettert

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Piggtråd

**Piggtråd** er gjerdetråd av ståltråd med spisse pigger som stikker ut. Typen i allmenn bruk i dag blei patentert i USA i 1874. Bruken av piggtråd er lovregulert i Norge (Lov om dyrevern). I 2010 blei det innført et absolutt forbud mot piggtråd i gjerder satt opp for å regulere dyrs ferdsel. Piggtråd lages i mange varianter, alt fra "barberblad-utførelse" til den eldre og mer brukte typen. Piggtråd er ofte brukt på høye gjerder og fins i hovedsak rundt industribygg, militære områder og i forbindelse med gårdsbruk.

## Litteratur
*Henry D. and Frances T. McCallum. *The Wire that Fenced the West*. Norman: University of Oklahoma Press, 1965. LoC: 65-11234.
*Olivier Razac. *Barbed Wire: A Political History*, W. W. Norton & Company, 2003, ISBN 1-56584-812-8
*Biography om John W. Gates, en pionér som monopoliserte industrien med the American Steel and Wire Company
Kastespyd

Et **kastespyd** er et spyd som er ment brukt til å kastes, i stedet for å stikke med som en lanse. Kastespyd ble mye benyttet i antikken, fram til det ble utviklet kraftige nok buer til at en pil kunne gjøre like stor skade som et kastespyd. Kast med spyd var en viktig del av den militære opplæringen både i Hellas og Romerriket, og spydkast er fortsatt en klassisk øvelse i de Olympiske leker.

Kastespyd er et av de eldste våpnene i menneskets arsenal. Det er funnet flintspisser fra kastespyd som er 280&nbsp;000 år gamle i Etiopia. Flere trespyd med ildherdet tupp er funnet ved Schöningen i Tyskland og er rundt 400&nbsp;000 år gamle og har trolig vært laget av neandertalere eller *[[Homo heilelbergensis]]*. For å øke rekkevidden på våpnene har flere kulturet utviklet kastetre.

I antikken bruke greske tropper ofte egne soldater, kalt peltaster som overøste fienden med små, lette kastespyd.
Romerske soldater kastet dem på fienden like før de gikk inn i nærstrid. Disse kastespydene ble kalt pilum og hadde en spesiell konstruksjon med en lang uherdet shank bak spissen som bøyde seg når spydet traff målet eller bakken, slik at motstanderne ikke kunne kaste dem tilbake. Senere utviklet de en lettere variantr kalt en spiculum, og en kort kastepil kalt en plumbata.

I Norden ble det benyttet av vikingene, og det ble blant annet sagt at vikingkongen Olav Tryggvason (963-1000) kunne kaste to spyd samtidig, men han gjorde nok aldri dette i strid, da kraften og rekkeviden hadde vært for dårlig.

## Referanser
Subatomær partikkel

En **subatomær partikkel** er en partikkel som er mindre enn et atom; det kan dreie seg om en elementærpartikkel eller en sammensatt partikkel. Partikkelfysikk og kjernefysikk beskjeftiger seg med studiet av slike partikler.

Disse partiklene omfatter blant annet elektroner, fotoner, protoner og nøytroner *([[proton]]er og [[nøytron]]er er sammensatte partikler som består av [[kvark]]er)*
Den norske Forfatterforening

**Den norske Forfatterforening** (forkortet **DnF**) er en forening for norske skjønnlitterære forfattere. Den har sine røtter i den opprinnelige foreningen kalt Den norske Forfatterforening, stiftet i 1893, og i Forfatterforeningen av 1952. Disse foreningene ble samlet i en felles forening i 1966. Foreningens formål er å verne og fremme norsk litteratur og ivareta de norske forfatteres faglige og økonomiske interesser. DnF har også arbeidet med internasjonalt solidaritetsarbeid for forfulgte forfattere. 

Bjørn Vatne leder organisasjonen.

## Stipender og Det litterære råd

Den norske Forfatterforening forvalter en rekke egne, statlige og andre stipend som hvert år deles ut til både medlemmer og ikke-medlemmer. *Det litterære råd* består av sju medlemmer og avgir innstilling i alle saker av litterær art og ved stipendieutdelinger. En rekke kjente forfattere har vært medlemmer av rådet. Formenn har i nyere tid vært blant andre Paal-Helge Haugen, Svein Jarvoll og Ann Kavli.

## Bruddet i 1952

I 1952 meldte 32 forfattere seg ut av Den norske Forfatterforening og dannet Forfatterforeningen av 1952, i protest mot at Den norske Forfatterforening lot seg representere i Norsk språknemnd, som hadde som formålsparagraf å arbeide for samnorsk. DnFs tidligere formann Arnulf Øverland ble formann for den nye foreningen.

De to forfatterforeningene ble gjenforent i 1966 etter at Vogt-komitéen, også kalt «språkfredskomitéen», la fram sin innstilling.

## Formenn/ledere
* 1894–1896 Arne Garborg (skjønnlitterær seksjon)
* 1894– Gustav Storm (faglitterær seksjon)
* 1894–1896 Andreas Aubert (faglitterær seksjon)
* 1896–1900 Jacob Hilditch
* 1900–1903 Jacob Breda Bull
* 1903– Moltke Moe
* 1903–1905 Gerhard Gran
* 1905–1908 Vilhelm Krag
* 1908–1910 Jacob Hilditch
* 1910–1913 Hans Aanrud
* 1913–1916 Peter Egge
* 1917–1919 Nils Collett Vogt
* 1920–1922 Johan Bojer
* 1922– Ole Lie Singdahlsen
* 1922–1923 Oskar Braaten
* 1923–1928 Arnulf Øverland
* 1928–1932 Ronald Fangen
* 1933– Oskar Braaten
* 1934– Johan Bojer
* 1935– Peter Egge
* 1936–1940 Sigrid Undset
* 1940– Georg Brochmann
* 1941–1945 Alex Brinchmann
* 1946–1965 Hans Heiberg
* 1965–1971 Odd Bang-Hansen
* 1971–1975 Ebba Haslund
* 1975–1977 Bjørn Nilsen
* 1977–1981 Camilla Carlson
* 1982–1985 Johannes Heggland
* 1985–1987 Karsten Alnæs
* 1987–1991 Toril Brekke
* 1991–1997 Thorvald Steen
* 1997–1999 Inger Elisabeth Hansen
* 1999–2001 Karsten Alnæs
* 2001–2005 Geir Pollen
* 2005–2012 Anne Oterholm
* 2012–2017 Sigmund Løvåsen
* 2017–2023 Heidi Marie Kriznik
* 2023–2024 Brynjulf Jung Tjønn
* 2024– Bjørn Vatne

## Referanser


## Eksterne lenker
* Offisielt nettsted
The Curse of Frankenstein

***The Curse of Frankenstein*** er en britisk grøsser-film fra 1957 fra Hammer Film Productions. Dette var Hammer Films første fargefilm, og den første i en lang serie av Frankenstein-filmer. Dens verdensomspennende suksess ledet til flere oppfølgere, og studioets nye versjoner av *Dracula* (1958) og *Mumien* (1959).

Filmen ble regissert av Terence Fisher og hovedrolleinnhaverne var Peter Cushing og Christopher Lee. Lee og Cushing gikk fra denne filmen inn i lange filmkarrierer.

## Historien
I denne versjonen av Mary Shelleys berømte historie, får «Baron Victor Frankenstein» stor suksess i ung alder og har «Paul Krempe» (Robert Urquart) som sin veileder. Ettersom «Victor» vokser opp, blir disse gode venner, og samarbeider etterhvert om baronens vitenskapelige eksperiment. 

## Rolleliste

## Produksjon
Innspillingen av *The Curse of Frankenstein* begynte 19. november 1956 på Bray Studios med en scene med «Baron Frankenstein».

## Monsteret
Universal kjempet hardt mot at Hammer Film skulle duplisere aspektene av deres Frankenstein-film fra 1931, så nå var det opp til make-up artist Phil Leakey å designe et nytt utseende for monsteret uten sammenliknbarhet til det originale monsteret, spilt av Boris Karloff, skapt av Jack Pierce.

## Signifikans
*The Curse of Frankstein* er viktig av mange årsaker. Filmen startet Hammer Films grøsser-film-tradisjon. Den markerte også begynnelsen på en gotisk periode i kinoene på begge sider av Atlanterhavet, med paralleller til den økende populariteten av Universals Frankenstein- og Dracula-serier på 1930-tallet. Graden av gørr og vold var ny og mye debattert på den tiden. Den har vært foregangsfilm for de moderne grøsserfilmene.

## Filmer i serien
**[[The Curse of Frankenstein]]* (1957)
**[[Frankensteins hevn]]* (1958)
**[[The Evil of Frankenstein]]* (1964)
**[[Udyret Frankenstein]]* (1967)
**[[Frankenstein Must Be Destroyed]]* (1969)
**[[Frankenstein (1970)|Frankenstein]]* (1970)
**[[Frankenstein og Helvetesmonsteret]]* (1973)

## Se også
*Liste over Frankenstein-filmer

## Eksterne lenker
*
Centurion

**Centurion** (latin: *centurio*; gresk: κεντυρίων, *kentyríōn*, eller ἑκατόνταρχος, *hekatóntarkhos*) var en profesjonell militær befalingsmann i den romerske hæren, som etter Marius' militærreformer i 107 f.Kr. hadde kommando over et *centurie* på omtrent 100 menn hvorav 20 var ikke-stridende støtte. 

Det var centurionene som hadde hovedansvaret for soldatenes personlige anliggender. En centurion bar trolig en sølvforgyldt rustning som verdighetstegn. En senior centurion kommanderte kohorter eller hadde senior stabposisjoner i deres legion. Centurioner var også i den romerske marinen. I den bysantinske hæren var de også kjent under betegnelsen *kentark* (gresk: κένταρχος, *kentarchos*).

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Centurion» , illustrert artikkel om centurioner fra den sene republikk og det tidlige keiserrike
Vincent Benedetti

**Vincent Benedetti** (født 29. april 1817 i Bastia på Korsika i Frankrike, død 28. mars 1900 i Paris) var fransk greve og diplomat som var ambassadør i Preussen. Han ble særlig kjent i forbindelse med den såkalte *[[emsdepeschen|Emser Depesche]]* fra kurbyen Bad Ems som sommeren 1870 førte til utbruddet av den fransk-prøyssiske krig.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Benedetti stammet fra en gresk familie som bodde i Bastia på Korsika. Faren het François Benedetti og moren Pauline Marie Morelli. Etter juridiske studier inntrådte Benedetti på den diplomatiske løpebane.

### Diplomat
Han tilbragte flere år i Levanten. Han var blant annet i Egypt og i Tyrkia – i en periode var han leder av den franske diplomatiske misjon ved Høyporten i Konstantinopel. Han avslo et tilbud om å bli gesandt til Teheran i Persia.

I 1855 ble han avdelingssjef i utenriksdepartementet, og i 1856 sekretær ved Pariskongressen etter Krimkrigen.

### Minister / ambassadør
I 1861 ble han Frankrikes minister til Huset Savoia i Kongedømmet Italia, men innlot seg vel dypt i Italias politikk og gikk av i 1862.

I perioden 1864–1870 var Benedetti fransk ambassadør i Berlin. Ikke uten diplomatisk talent fikk han en svært vanskelig oppgave, å fremme franske interesser mot den drevne Bismarck på ordre fra den ubesluttsomme keiser Napoleon III. Benedetti fikk sitt navn knyttet til den franske politikkens tunge nederlag da man i 1866 under krigen mellom Østerrike og Preussen, forgjeves forsøkte å erverve tysk område på den vestre Rhinbredden. Etter krigen forsøkte Benedetti å utnytte antydningene om en kompensasjon til Frankrike i Belgia, som Bismarck hadde gjort på det kritiske tidspunktet, men Bismarck svarte unnvikende og publiserte til slutt i 1870 de franske planene for utvidelse til belgisk territorium. Benedettis forsøk på å fremstille Bismarck som planens egentlige opphavsmann, mislyktes.

I 1870 var det Benedetti som på vegne av kong Vilhelm personlig, ba om at Hohenzollern-kandidaturet til tronen i Spania skulle oppheves. Kongens avvisning, som ble gjenstand for en intern tysk diplomatisk melding (Emsdepesjen), som så ble forkortet og forvansket av Bismarck og offentliggjort, ble den direkte foranledningen til det fransk-tyske krigsutbruddet i juli 1870.

Etter hjemkomsten til Frankrike tok Benedetti bare del i det politiske liv ved å utgi en del skrifter om sine oppdrag, først og fremst *Ma mission en Preusse* (1871).

Han tilbragte det meste av sin tid på sin fødeøy, Korsika.

## Referanser
Bad Ems

**Bad Ems** er en liten by ved elven Lahn i Rheinland-Pfalz i Tyskland. Den var et verdenskjent kursted på 1800-tallet

## Beliggenhet
Byen ligger på begge sider av elven, og brer seg oppover liene. Der er flere broer, noen bare for fotgjengere. Elven utgjør det naturlige skillet mellom Taunusfjellene og Westerwald, og har skåret seg ned i skiferfjellene som har lommer av malm.

## Byens betydning
Vannkildene i distriktet har fra gammelt vært regnet som helsebringende, og byen er kjent for sine kurbad, som har vært besøkt av representanter for både fyrstehus, intellektuelle og handelsimperier. Kong Oskar II har blant annet besøkt stedet, i tillegg til de russiske tsarene Nikolai I og Alexander II og den tyske keiser Wilhelm I. Kurbadet er fortsatt i drift og er utvidet med casino.

Fra 1947 er Bad Ems setet til Det statistiske nemndet i Rheinland-Pfalz og fra 1969 distrikthovedstad i *Rhein-Lahn-Kreis*, som ble grunnlagt i dette året. Siden er byen også kjent gjennom kjennemerket EMS.

## Gruvedrift
Malmfunn har til dels satt preg på deler av området, blant annet ved at noe av gruvedriften foregikk som åpent dagbrudd. Det er utvunnet bly, sølv, sink og kobber til dels så langt tilbake som i romertiden. Gruvemuseet i byen gir en god fremstilling av utviklingen.

## Årlige begivenheter
* Bartholomäusmarkt med Blumenkorso (blomsterdekorert karnevalsopptog)
* Jacques-Offenbach-Festival
* Kor og Orgelkonserter i den katolske kirken St. Martin (*Internationale Orgelkonzerte Bad Ems*)
* Brückenfestival (brofestival)
* Bad Emser Mineralien- und Fossilientage

## Bilder

Bad-ems-rhein-1900.jpg|Bad Ems an der Lahn ca. 1900
Bad ems.jpg|Bad Ems
Bad Ems De Merian Hassiae.jpg|Bad Ems – Fra *Topographia Hassiae* av Matthäus Merian 1655


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Les Verrières

**Les Verrières** er en liten sveitsisk kommune i Jurafjellene i distriktet Val-de-Travers i kantonen Neuchâtel. Kommunen grenser i vest til Frankrike.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
VM i curling for menn 1982

**Curling-VM for herrer 1982** ble arrangert 29. mars – 4. april 1982 
i *Olympic Eisstadion* i Garmisch-Partenkirchen i Tyskland.

* Canada vant 9-7 i finalen over Sveits
* Canada vant 5-3 i semifinalen over Sverige
* Sveits vant 7-4 i semifinalen over Tyskland
* Norge endte opp på 5.-plass med 5 seire og 5 tap
* Canada endte opp med 9 seire og 2 tap
* Norge slo Canada tidligere i turneringen, med 5-4

## Eksterne lenker
WCF Statistics
VM i curling for menn 1980

**Curling-VM for herrer 1980** ble arrangert 24. mars – 29. mars 1980 
i *Moncton Coliseum* i Moncton i New Brunswick i Canada.

* Canada vant 7-6 i finalen over Norge
* Norge vant 9-6 i semifinalen over Sveits (de sto på delt 2.-plass med 7 seire og 2 tap etter gruppespillet)
* Norge endte med 8 seire og 3 tap
* Canada endte med 10 seire og ingen tap

## Eksterne lenker
WCF Statistics
VM i curling for menn 1979

**Curling-VM for herrer 1979** ble arrangert 26. mars – 1. april 1979 
i *Allmend Eisstadion* i Bern i Sveits.

* Norge vant 5-4 i finalen over Sveits
* Norge vant 6-3 i semifinalen over Canada
* Sveits vant 9-5 i semifinalen over Tyskland
* Norge endte opp med 9 seire og 3 tap

## Eksterne lenker
WCF Statistics
Labarum

Et **labarum** (gresk λάβαρον) var opprinnelig et militært banner. Det hadde et monogram for Jesus Kristus, enten som motiv på banneret eller i plastisk utførelse øverst på stangen og over banneret. Monogrammet alene blir til dels kalt *labarum* eller *crux labarum*, og det kan da bli regnet som en korsfigur. 

Monogrammet er også kjent som *[[chi rho]]-monogrammet* eller *chi rho-[[symbol]]et*, fordi det utgjør en grafisk figur som er satt sammen av de greske bokstavene *chi* (χ) og *rho* (ρ). Disse bokstavene er de to første i ordet Kristus (gresk ΧΡΙΣΤΟΣ, eller Χριστός). Monogrammet blir til dels også betegnet som en type kristogram.

Det skal ha vært et khi-rho-monogram som keiser Konstantin den store så i sin visjon før slaget ved Pons Mulvius (Ponte Milvio), og hans soldater skal ha båret faner eller bannere med denne figuren. Etymologien av ordet *labarum* er uklart. Det er kanskje avledet fra latinske /labāre/ «å vakle, å svaie, å svinge» (i den mening «å veive» et flagg i vinden). Et annet forslag er en avledning fra keltiske *llafar* («veltalende», «uttrykksfull»), fra latinske laureum (banner) («laurbærbanner»), eller fra oldtidens kantabrerdialekt (fra nordlige Spania) i ordet *labaro* («fire hoder») og dagens baskiske ord *lauburu* har samme mening. Dette var et keltisk symbol fra oldtiden som ble overtatt de romerske legioner i løpet av de katabrianske krigene (29 f.Kr.-19 f.Kr.).

Senere har begrepene «labarum» (banner) og «chi rho» (monogrammet) vært brukt som synonymer. Oldtidens kilder trakk imidlertid et utvetydig skille mellom de to.

Figuren labarum/chi-rhomonogram finner vi brukt i flere norske bumerker. Grunnformen i bumerkefigurene er sammensetningen av P og X.  Denne figuren finnes også i noen  variantformer der småstreker er tilføyd, utelatt eller forskjøvet.  

## Referanser


## Litteratur
**Norsk**
* J. Ursin: *Kristne symboler – en håndbok*, 3. utgave, Oslo 1975, side 61-64
* Anders Bjønnes m. fl. (redaktører): *Segltegninger fra [[hylling]]ene i Norge 1591 og 1610*, Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010

**Utenlandsk**
* Grabar, Christian (1968): *Iconography: A Study of its Origins*, Princeton University Press. ss. 165ff
* Grant, Michael (1993): *The Emperor Constantine*, London. ISBN 0-75380-5286
* Grosse, R. (1924): «Labarum» i: *Realencyclopädie der klassischen Altertumswissenschaft*, bind 12, pt 1, (Stuttgart) ss 240-242.
* Grégoire, H. (1929): «L'étymologie de 'Labarum'» i: *Byzantion* **4**, ss. 477-482.
* Kazhdan, Alexander, red. (1991): *[[Oxford Dictionary of Byzantium]]*, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-504652-6. s. 1167
* Lipinsky, A. (1970): «Labarum» i: *Lexikon der christlichen Ikonographie* 3 (Roma)
* Lieu, S. N. C & Montserrat, D. (red.) (1996): *From Constantine to Julian*, London. ISBN 0-415-09336-8
* Odahl, C.M. (2004): *Constantine and the Christian Empire*, Routledge. ISBN 0415174856
* Smith, J.H. (1971): *Constantine the Great*, Hamilton, ISBN 0684123916
*Tuve Skånberg: Glömda gudstecken. Från fornkyrklig dopliturgi till allmogens bomärken (2003) under Creative Commons BY-NC-ND 2.5 licens
Odelsrune

**Odelsrune** eller **odalrune** er en grafisk figur dannet av en rombe stilt på en spiss der de to nederste strekene er strukket ut. Odelsrune er et navn brukt på denne strekfiguren som også er kjent fra fremmede kulturer og skriftformer.

Figuren kan være et runetegn for bokstaven O og finnes i flere bumerker fra norske bønder, blant annet med en stav eller et latinsk kors tvers gjennom. En variant av figuren har en løkke i stedet for romben og denne figuren har vært kalt for «reipherder». Odelsrunen kan også ha andre varianter i bumerker, blant annet tilføyd en tverrstrek under romben og små loddrette streker ytterst på de krysslagte strekene, slik at figuren også ligner en variant av førkja (Tore Endresson Haug, Nes i Hallingdal 1591). Når odelsrunen øverst ikke har en rombe, men en trekant blir figuren også kalt et «halvt timeglass».

Den svenske pastor og bumerkegransker Tuve Skånberg har en religiøs tolkning av den løkkeformede figuren, og betegner den som et jesussymbol.

Som flere andre nordiske og germanske tegn ble også odelsrune tatt i bruk av de tyske nasjonalsosialistene som symbol i deres propaganda. I Hitler-Tyskland var runetegnet blant annet merke for «Sentralkontoret for rase og bosetning» (RuSHA) som kontrollerte SS-medlemmenes såkalte «rasereinhet». Tegnet blir også brukt i moderne nynazisme. Varg Vikernes, en norsk høyreekstremist med særlig interesse for norrøn ideologi og religion, samt musiker og tidligere draps- og kirkebranndømt, beskriver ideologien sin som «odalisme» etter odelsrunen. Han skrev i 2013 at odalismen er både nasjonalisme, militarisme, ideologi, filosofi og religion på én gang.


File:Cf33137 960 Ja-vi-elsker-frihet MINUS-FEM Utstillingsfil symboler (Lill-Ann Chepstow-Lusty, Kulturhistorisk museum 2014, UiO - CC BY-SA 4.0).jpg|Symboler som de nazistiske nyhedningene mente hadde røtter i eldgamle runer og tegn fra en overlegen germansk kulturtradisjon skapt av arier, en påstått hvit «herrerase»: hakekors, irminsul-søyle, odal-rune, solkors, hagal-rune, «viking-hakekors» og keltisk kors.



## Litteratur
* L. Strømme: *Bumerke frå [[Sunnmøre]]*, Oslo 1943
* Tuve Skånberg: *Glömda gudstecken. Från fornkyrklig dop[[liturgi]] till almogens bomärken*, Lund 2003
* Hans Cappelen:  ''Bumerker i Norge'' (Oslo 2005) 
* Hans Cappelen: «Bumerker i Norge – en oversikt», side 58, i Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *[[Segl]]tegninger fra [[hylling]]ene i Norge 1591 og 1610*, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010, med variantformer på bl.a. side 150, 315 og 333
* Allan Tønnesen (redaktør): *Magtens besegling. [[enevoldsarveregjeringsakten|Enevoldsarveregeringsakterne]] af 1661 og 1662 underskrevet og beseglet af [[stand|stænderne]] i Danmark, Norge, Island og [[Færøyene|Færøerne]]*, utgitt av det skandinaviske Heraldisk Selskap på Syddansk Universitetsforlag, Odense 2013, 583 s., ISBN 9788776746612 med 2.297 personer og derav 558 norske med hovedsakelig bumerker

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ave mariamonogram

**Ave mariamonogram** er en sammensetting av forbokstaver (monogram) for de latinske ordene *ave* og *maria*. Monogrammet utgjør en grafisk figur som er mye benyttet i kirkekunst og andre religiøse dekorasjoner. Det finnes blant annet i mange norske bumerker og segl helt fra middelalderen. Vi finner monogrammet også i våpenskjold, bl.a. i kommunevåpenet til den svenske byen Västerås (se illustrasjonen).

«Ave Maria» betyr «vær hilset Maria». Ordene er hentet fra Det nye testamentes beretning om engelen Gabriel da han fortalte jomfru Maria at hun skulle bli mor til Jesus. 

Den vanlige framstillingen av ave mariamonogrammet er med bokstaven A som har en v mellom bena og ofte en tverrstrek øverst. Denne figuren er tolket som A og M. I bumerker finnes det varianter der denne figuren er satt sammen med andre strekfigurer. 

Når det er en tverrstrek øverst på bokstaven A, minner den om en kombinasjon med bokstaven T som tilsvarer den greske bokstaven tau. Denne utformingen av A er derfor også blitt kalt for  * tau [[alfa]]*. 

Bokstaven A er i forskjellige utforminger brukt i kristen kunst og i bumerker. Den er blitt tolket som en forkortelse for de to greske bokstavene alfa og omega (Skånberg, side 159-161). Den kan da være et symbol for Jesus, ut fra ordene i Johannes' åpenbaring, Det nye testamente kap. 22 vers 13. 

## Litteratur
* J. Ursin: *Kristne symboler – en håndbok*, 3. utgave, Oslo 1975, side 139
* Tuve Skånberg: *Glömda gudstecken. Från fornkyrklig dop[[liturgi]] till almogens bomärken*, Lund 2003, side 164-165
* Anders Bjønnes m.fl. (redaktører): *[[Segl]]tegninger fra [[hylling]]ene i Norge 1591 og 1610*, utgitt av Norsk Slektshistorisk Forening, Oslo 2010 (som har flere segl med ave mariamonogram og variantformer)

## Eksterne lenker
*
VM i curling for menn 1981

**Curling-VM for herrer 1981** ble arrangert 23. mars – 29. mars 1981 
i *Thompaon Arena* i London i Ontario i Canada.

* Sveits vant 2-1 i finalen over USA
* Canada vant 7-4 i semifinalen over Canada
* USA vant 7-4 i semifinalen over Norge
* Norge endte opp med 7 seire og 3 tap
* Sveits endte opp med 8 seire og 3 tap
* Norge slo Canada tidligere i turneringen, med 5-4

## Eksterne lenker
WCF Statistics
Den tredje franske republikk

**Den tredje republikk** i Frankrike, (fransk: *La Troisième Republique*, ofte stavet *La 3ème Republique*) (1870/75-10. juli 1940) er betegnelsen på det franske styresett og i videre forstand epokebetegnelse for den tilsvarende periode i landets historie mellom Det andre franske keiserdømme og Den fjerde republikk. Det var et republikansk parlamentarisk demokrati som kom til den 4. september 1870 etter keiser Napoleon IIIs fall under den fransk-prøyssiske krig.

Kort tid etter proklamasjonen ble den tredje republikk avbrutt av et revolusjonært folkestyre, Pariskommunen, som ble opprettet i Paris i protest mot den nasjonale regjeringen. Pariskommunen varte kun i 72 dager, 18. mars&ndash;28. mai 1871.

Den tredje republikk ble formelt grunnlagt 30. januar 1875, ved at nasjonalforsamlingen fattet detaljerte vedtak om hvordan republikkens president skulle velges.

Den tredje republikk overlevde helt til den tyske invasjon av Frankrike under annen verdenskrig den 10. juli 1940, da makten i landet ble overtatt av Vichy-regimet.

Adolphe Thiers kalte republikanismen i 1870-årene for «den form for regjering som splitter Frankrike i minst grad»; imidlertid var politikken under den tredje republikk skarpt polarisert. På venstre side marsjerte det reformistiske Frankrike, arvinger av den franske revolusjon, og på den høyre side sto det konservative Frankrike, solid plantet i bondestanden, den katolske kirke og den franske hær, ledet av tradisjonalistene. Til tross for polariseringen mellom radikale og reaksjonære krefter, varte den tredje republikk i sytti år, noe som gjorde det til det regjeringssystem i Frankrike som varte lengst etter sammenbruddet til Ancien Régime (det gamle styresett). Tidsepoken representerer også perioden hvor Frankrike koloniserte store deler av Afrika (Det «andre» franske koloniriket) og var sterkt deltakende i første verdenskrig.

## Referanser


## Se også
*Liste over presidenter i Den tredje republikk
Frihetsklokken i Amerikas forente stater

**Frihetsklokken** (engelsk ***Liberty Bell***) er navnet på en klokke i sentrum av Philadelphia i USA, som det skal ha blitt ringt med da den amerikanske uavhengighetserklæringen ble forkynt (om denne historien er sann er ikke sikkert, men den spiller en stor rolle i historieundervisningen i amerikanske skoler). Den ble støpt i 1752 i London av White Chapel Bell Foundry og har siden hengt i det såkalte *State House*, tidligere sete for koloniregjeringen i Pennsylvania og nå kjent som *[[Independence Hall]]*.

En særegenhet ved klokken er ripen, som gir en helt spesiell klang. Hvordan denne ripen er oppstått er ikke kjent, men det skjedde mellom 1817 og 1846.

John Philip Sousa oppkalte sitt kjente musikkverk *Liberty Bell* etter denne klokken.

Klokken var inspirasjon for Frihetsklokken i Berlin, gitt som gave av amerikanere til Berlins befolkning som symbol på kampen mot kommunismen i Europa.

## Eksterne lenker
*Liberty Bell, John Philip Sousa's marsj, spilt av Presidentens Band https://m.youtube.com/watch?v=x7FD9PNpfpo
*
Antoine Agénor de Gramont

**Antoine Alfred Agénor de Gramont** (født 14. august 1819 i Paris i Frankrike, død 17. januar 1880 samme sted) var en fransk diplomat og statsmann. Som utenriksminister i regjeringen Ollivier var han en av de hovedansvarlige for den fransk-prøyssiske krig som brøt ut i 1870.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Gramont stammet fra en av de mest fornemme gamle adelsslekter, den yngre linje av hertugene av Aure, som tok sitt navn fra stamsetet Gramont i Navarra.

Hans bestefar, hertug Antoine Louis Marie de Gramont (1755–1836), hadde utvandret under revolusjonen. Hans far, hertug Antoine Heraclius Genevieve Agenor av Gramont og Guiche (1789–1855), hadde deltatt på britisk side under den spanske uavhengighetskrig og var i 1823 trådt inn som generalløytnant i den franske armé og ledsaget i 1830 den avsatte kong Charles X til hans skotske eksil. Den yngre generasjon var derimot bonapartistisk innstilt. Gramonts fetter grev Antoine Louis Raymond de Gramont (1787–1825), skapte seg navn og høy rang i Napoléon Bonapartes armé.

### Karriere
Gramont tok polyteknisk skole og ble i 1840 utnevnt til underløytnant, men forlot allerede samme år krigstjenesten. Etter februarrevolusjonen i 1848 sluttet han seg til prins Napoleon. Han ble utnevnt til *[[ministre plénipotentiaire]]* i Kassel (1851), i Stuttgart (1852) og i Torino (1853), til ambassadør i Washington D.C. (1854), i Roma (1857) og i Wien (1861). Den 15. mai 1870 overtok han utenriksporteføljen i kabinettet Émile Ollivier. Hans løpebane som utenriksminister ble kort men skjebnesvanger.

Da den 6. juli 1870 spørsmålet om et valg av prins Leopold av Hohenzollern-Sigmaringen til spansk konge kom på tale i den lovgivende forsamling, erklærte Gramont til forsamlingens bifall at den franske keiserlige regjering ikke kunne tåle «at en fremmed makt kunne forrykke Europas likevekt samt sette Frankrikes interesse og ære i fare ved å anbringe en av sine fyrster på Karl Vs trone». At prinsen av Hohenzollern selv trakk seg tilbake, tilfredsstilte ikke Gramont, men han avkrevde den prøyssiske konge en særskilt erklæring vedrørende denne sak, nemlig at prinsens kandidatur ikke ville bli relansert. Da kongen av Preussen nektet dette, fulgte en krigserklæring fra Frankrikes side. Både på fransk og på tysk side seiret de mest steile krefter med sterkest krigsvilje; et viktig element i dette var den såkalte Emsdepesjen.

Etter franskmennenes nederlag ved Wörth måtte Gramont, likesom de øvrige ministre, tre tilbake (9. august 1870). Han vendte da tilbake til Paris, der han bodde til sin død. I de påfølgende år opptrådte han noen ganger for å forsvare sin utenrikspolitikk, som i arbeidet *La France et la Prusse avant la guerre* (1872) og i noen artikler i *[[Revue de France]]* (1878) under pseudonymet «Andreas Memor».

Han var siden 27. desember 1848 gift med skotske Emma Mary Mackinnon (1811–1891).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Metz

**Metz** (fransk uttale: ) er en by i regionen Grand Est i det nordøstlige Frankrike. Byen ligger ved sammenløpet av elvene Mosel og Seille. Den ligger også i nærheten av trelandsgrensen mellom Frankrike, Tyskland og Luxembourg, og utgjør et sentralt sted for Europas *Grande Région* og euroregionen SaarLorLux. Metz er hovedstad og prefektur for departementet Moselle.

## Historie

Metz har en rik historie som strekker seg rundt 3000 år tilbake. Den har blant annet vært en keltisk *[[oppidum]]*, en betydningsfull gallo-romersk by, merovingernes hovedstad i kongedømmet Austrasia, fødebyen for karolingernes dynasti, en krybbe for gregorianske kirkesang, og en av de eldste republikker i Europa. Byen ble gjennomsyret av romansk kultur, men også tungt påvirket av tysk kultur på grunn av beliggenheten nær grensen mellom Frankrike og Tyskland samt de to statenes felles historie.

Den siste delen av Den gyldne bulle fra 1356 ble kunngjort i Metz.

## Kultur

På grunn av byens historiske, kulturelle, og arkitektoniske verdi har Frankrike innlevert søknad til UNESCO om å føre Metz opp som kandidat til listen over verdensarvobjekter i Frankrike. Byen kan vise til storslagne bygninger som den gotiske Saint-Étienne av Metz-katedralen, som har verdens største areal dekket av glassmalerier, Saint-Pierre-aux-Nonnains-basilikaen, som stod ferdig mot slutten av 300-tallet e.Kr. og er Frankrikes eldste kirke, stasjonsbygningen Gare de Metz-Ville, som ble bygget da keiserdømmet til Vilhelm II av Tyskland omfattet *Reichsland Elsaß-Lothringen*, som Metz var en del av, og byens operahus, som er det eldste operahuset som fortsatt er i virksomhet i Frankrike.

I Metz er det også en del andre kulturbygninger av verdensklasse, blant annet konsertsalen Arsenal de Metz hvor det franske nasjonalorkester i Lorraine holder til, og museet Centre Pompidou-Metz som viser moderne kunst og samtidskunst.

Som et område for urban økologi, har Metz fått sitt tilnavn «Den grønne by» (fransk: *La Ville Verte*), ettersom den har omfattende åpne områder og grønne parkanlegg. Gamlebyen i Metz er et av de største butikkområdene i Frankrike som kun er tilgjengelig for fotgjengere.

## Næringsliv

Som gammel garnisonsby er Metz det økonomiske navet i regionen Lorraine, med foretak som har spesialisert seg på informasjonsteknologi og bilindustri. I Metz ligger også Universitetet i Lorraine, som er et senter for anvendt forskning og materialutvikling innenfor metallurgi og metallografi, en arv fra den gang Lorraine var et senter for jern- og stålindustri.

## Vennskapsbyer
*  Saint-Denis  i Frankrike (1986)

## Utdanning
* CentraleSupélec
* École supérieure d'électricité

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Metz***

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
* Turistinformasjonen i Metz
Gule stafylokokker

**Gule stafylokokker** eller *Staphylococcus aureus* er en bakterie i gruppen stafylokokker, som kan påtreffes i normal flora i hud og slimhinner, men som også kan forårsake alvorlige, potensielt livstruende infeksjoner.

## Se også
* Meticillinresistente ''Staphylococcus aureus'' (MRSA)

## Eksterne lenker
* 
* Staphylococcus – Todar's Online Textbook of Bacteriology
Fylkesvei 312

**Fylkesvei 312** går mellom Dokka i Holmestrand og Sem i Tønsberg.

Før den nye E18 ble tatt i bruk forbi Sem fortsatte Rv312 fra Hesby til Kjellekrysset via dagens fylkesvei 523 (Vestfold) og dagens fylkesvei 300.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

2019 ble veien forlenget til Sem med en delstrekning av fylkesvei 523 (Vestfold).

## Kommuner og knutepunkter
###### 

 

## Referanser


## Eksterne lenker
* [Vegvesenets vegkart](https://www.vegvesen.no/vegkart/vegkart/#kartlag:geodata/vegreferanse:102921.26077385:6484761.480569/hva:(~(id:532,filter:(~(typeId:4568,operator:%27*3d,verdi:(~%27312))),farge:%270_0))/hvor:(fylke:(~7))/@225123,6593101,9) 
*
Liste over mineraler

Det finnes over 4&nbsp;800 forskjellige mineraler. Denne lista inneholder noen av de mest vanlige.

## [[Element]]er

#Diamant
#Kobber
#Grafitt
#Gull
#Platina
#Svovel
#Sølv

## [[Fosfat]]er

#Apatitt
#Lazulitt
#Monazitt
#Turkis (mineral)
#Vivianitt
#Xenotim

## [[Halogenid]]er

#Flusspat
#Halitt
#Kryolitt
#Sylvitt

## [[Hydroksid]]er

#Böhmitt
#Brucitt
#Diaspor
#Gibbsitt
#Goethitt
#Lepidokrositt
#Manganitt
#Natriumhydroksid

## [[Karbonat]]er

#Aragonitt
#Dolomitt
#Kalkspat eller kalsitt
#Malakitt
#Magnesitt
#Sideritt

## [[Oksid]]er

#Cassiteritt
#Cleveitt
#Hematitt
#Korund
#Kupritt
#Ilmenitt
#Maghemitt
#Periklas
#Perovskitt
#Pyrofanitt
#Pyrolusitt
#Rutil

### [[Spinell]]er

#Magnetitt
#Kromitt
#Vanlig spinell

## [[Silikat]]er

### [[Enkeltsilikat]]er

#Andalusitt
#Klorittoid
#Kyanitt
#Granat
#Olivin
#Silimanitt
#Staurolitt
#Thoritt
#Titanitt
#Zirkon

### [[Dobbeltsilikat]]er

#Allanitt
#Axinit
#Epidot
#Klinozoisitt
#Lawsonitt
#Melilitt
#Thortveititt
#Vesuvian
#Zoisitt

### [[Ringsilikat]]er

#Beryll
#Cordieritt
#Turmalin

### [[Kjedesilikat]]er

#Amfibol
#Pyroksen
#Rodonitt
#Wollastonitt

### [[Sjiktsilikat]]er

#Glimmer
#Kaolinitt
#Kloritt
#Montmorillonitt
#Prehnitt
#Pyrofyllitt
#Serpentin
#Talk

### [[Nettverksilikat]]er

#Cancrinitt
#Feltspat
#Kvarts
#Leucitt
#Nefelin
#Sodalitt
#Skapolitt
#Zeolitt

## [[Sulfat]]er

#Anhydritt
#Barytt
#Gips
#Kobbersulfat

## [[Sulfid]]er

#Arsenkis
#Antimonglans
#Bornitt
#Galena (Blyglans)
#Covelin
#Fahlertsene
#Koboltglans
#Kopperglans
#Kopperkis
#Magnetkis
#Markasitt
#Molybdenglans
#Pentlanditt
#Rødgyldigertsene
#Sinkblende
#Sinober
#Svovelkis (ofte kalt Pyritt)
#Vismutglans

## [[Wolframat]]er

#Scheelitt
#Wolframitt

## Eksterne lenker

* mindat.org – The Mineral Database
Fylkesvei 308

**Fylkesvei 308** (**Fv308**) går mellom Gulli i Tønsberg og Verdens Ende i Færder.

Årsdøgntrafikken fra Kanalbrua til Teie veidele er dobbelt så stor som på E18 forbi Tønsberg med om lag 40&nbsp;000 biler i døgnet. Veistykket er dermed Vestfolds mest trafikkerte.

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

 

## Referanser


## Eksterne lenker
* [Vegvesenets vegkart](https://www.vegvesen.no/vegkart/vegkart/#kartlag:geodata/hva:(~(id:532,filter:(~(typeId:4566,operator:%27*3d,verdi:(~5494)),(typeId:4568,operator:%27*3d,verdi:(~%27308))),farge:%270_0))/hvor:(fylke:(~7))/@241076,6569173,9) 
*
Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk

**Thomas Howard** (født ca. 1443, død 21. mai 1524) var andre hertug av Norfolk.

I 1485 kjempet han for Rikard III i slaget ved Bosworth Field. Etter yorkistenes nederlag satt han fengslet i flere år før han fikk tilbake de fleste av sine titler og eiendommer. Hertugtittelen ble ikke gitt tilbake før i 1514.

Han gjorde tjeneste under Huset Tudor, og var en av de hovedansvarlige for seieren i slaget ved Flodden Field i 1513.

Han var gift med Elizabeth Tilney, datter av sir Frederick Tilney fra Ashwellthorpe og Elizabeth Cheney. De fikk flere barn, blant annet Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk, Dorothy Howard som giftet seg med Edward Stanley, 3. jarl av Derby og lady Elizabeth Howard som var gift med Thomas Boleyn, 1. jarl av Wiltshire. En yngre sønn, Edmund Howard, ble far til Katarina Howard, Henrik VIIIs femte hustru.

## Referanser
Freden i Frankfurt

**Freden i Frankfurt** ble undertegnet 10. mai 1871 i Frankfurt am Main og innebar den endelige avslutning av den fransk-prøyssiske krig.

Stedet for undertegnelsen var Hotel Schwan på Steinweg (hvordan idag bokhandelen Hugendubel ligger).

Frankrike måtte levere tilbake en rekke hovedsakelig tyskspråklige områder som franskmennene hadde annektert i det 17. og 18. århundre: Alsace (med unntak av Belfort) og en del av Lorraine inkludert Metz. I tillegg måtte Frankrike betale en krigsskadeserstatning på fem milliarder gullfranc innen 3 år. Inntil hele erstatningen var betalt forble tyske styrker stasjonert i Frankrike.

Freden i Frankfurt bygget på den såkalte *Versailler Präliminar-Vertrag*, sluttet den 26. februar mellom Otto von Bismarck og Adolphe Thiers på de tyske styrkenes hovedkvarter i Versailles.

Tilbakeleveringen av Elsass-Lothringen belastet forholdet mellom Frankrike og Tyskland sterkt. Tilbakeerobringen av de tapte områdene og «revansjen» mot «arvefienden» Tyskland var frem til 1. verdenskrig et ledemotiv for fransk politikk.
## Referanser
Robert Trujillo

**Robert Trujillo** (født **Roberto Agustín Miguel Santiago Samuel Perez de la Santa Concepción Trujillo Veracruz Bautista**, 23. oktober 1964) er en amerikansk bassist som har spilt med Suicidal Tendencies, Infectious Grooves, Black Label Society og Ozzy Osbourne før han ble medlem av Metallica i 2003.

Trujillo vokste opp i Venice, California, hvor han sto fram blant de lokale musikerne.

Selv om Trujillo av og til bruker plekter foretrekker han å bruke fingrene på strengene, akkurat som den tidligere Metallica-bassisten Cliff Burton, men ulikt Trujillos forgjenger Jason Newsted, som kun brukte plekter.

Trujillo ble Metallicas bassist den 24. februar 2003 etter en opptaksprøve og gled deretter godt inn blant de øvrige band-medlemmene James Hetfield, Lars Ulrich, og Kirk Hammett. Trujillo ble tilbudt 1 million dollar i tillegg til en prosentsats han ville tjene sammen med bandet.

Trujillo samarbeidet med Benji Webbe fra Skindred & Dub War på prosjektet «Mass Mental» og ga deretter ut et album i Japan med tittelen How to write Love Songs. Trujillo var også Jerry Cantrells bassist i en kort periode.

## Plateutgivelser
* Med Black Label Society
***[[1919 Eternal]]* – 2002
* Med Jerry Cantrell
** *[[Degradation Trip]]* – 2002
* Med Infectious Grooves
** *[[The Plague That Makes Your Booty Move...It's the Infectious Grooves]]* – 1991
** *[[Sarsippius' Ark]]* – 1993
** *[[Groove Family Cyco]]* – 1994
** *[[Mas Borracho]]* – 2000
* Med Suicidal Tendencies
** *[[Lights...Camera...Revolution!]]* – 1990
** *[[Art Of Rebellion]]* – 1992
** *[[Suicidal For Life]]* – 1994
* Med Mass Mental
** *[[How To Write Love Songs]]* – 1999
** *[[Live in Tokyo (Mass Mental)|Live in Tokyo]]* – 2001
* Med Ozzy Osbourne
** *[[Down To Earth]]* – 2001
* Med Metallica
** *[[Death Magnetic]]* – 2008
** *[[Hardwired... to Self-Destruct]]* – 2016
** *[[72 Seasons]]* – 2023

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Perkin Warbeck

**Perkin Warbeck** (født ca. 1474 i Tournai i Tournaisis, henrettet 23. november 1499 på Tyburn ved London i England) var en falsk tronpretendent for Huset York under Henrik VII av England. 

## Liv og virke
### 1460 - fremstår med tronkrav
Han ble først kjent ved hoffet i Burgund i 1490, da han fremmet sitt krav på den engelske tronen. Han utgav seg for å være Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York, yngre sønn av Edvard IV. Den virkelige Richard var en av prinsene i Tower, og ble med all sannsynlighet myrdet i 1483. 

I 1491 kom Warbeck til Irland, hvor han håpet å finne støtte slik en annen falsk tronpretendent, Lambert Simnel, hadde gjort fire år tidligere. Dette gjorde han ikke, og han trakk seg tilbake til kontinentet. Karl VIII av Frankrike tok ham imot, og Margaret av York, som var Edvard IVs søster anerkjente ham offentlig som Richard, hertug av York. 

Det er usikkert om hun visste at han var en svindler. Han ble også tatt imot av andre monarker. På grunn av at han skal ha vært lik Edvard IV av utseende gikk det rykter om at han var en uekte sønn av kongen; det er mulig at noen av hans støttespillere forholdt seg til denne historien.  
### Til Irland og Skottland
Den 3. juli 1495 forsøkte han å stige i land i England. Han hadde en liten styrke, betalt av Margaret av Burgund, og ble nesten umiddelbart tvunget til å flykte til Irland. Det fikk han støtte fra jarlen av Desmond, og beleiret Waterford. Igjen møtte han motstand, og flyktet til Skottland. Der ble han tatt godt imot av Jakob IV, som lot ham gifte seg med sin kusine lady Catherine Gordon. 

Skottene angrep England i september 1496, men trakk seg raskt tilbake da den forventede støtten fra Northumberland ikke kom. Det eneste resultatet av angrepet var økte krigsskatter i England, som i sin tur kan ha ført til Det korniske opprøret året etter. Jakob IV ønsket etter dette å bli kvitt Warbeck, og han måtte reise tilbake til Irland der han igjen beleiret Waterford. Denne gangen varte beleiringen i bare elleve dager før han måtte flykte fra Irland. Hans to skip med omkring 120 mann ble forfulgt av fire engelske skip. 
### Ankomst i England, henrettet
Warbeck steg i land i Cornwall i 1497, i håp om å kunne fiske i rørt vann etter opprøret der tre måneder tidligere. Men opprørerne var blitt slått, og det var få som var rede til å forsøke igjen så snart. Han marsjerte allikevel mot London, og gav i 1498 Henrik VII en nokså stakkarslig militær utfordring. Før det kom til en trefning flyktet han igjen. 

Han ble tatt til fange, og plassert i Tower of London. Han skal sammen med Edward Plantagenet, 18. jarl av Warwick, som virkelig hadde et krav på tronen, ha forsøkt å flykte. Det mislyktes, og han ble tatt til fange og henrettet for høyforræderi. I motsetning til hva som var vanlig straff for høyforræderi skal han ha blitt hengt på Tyburn.

## Referanser


## Litteratur
* Friedrich Wencker-Wildberg: *Ungekrönte Könige. Versuch einer Weltgeschichte des Abenteurers.* Das Bergland-Buch, Graz 1934, S. 218-244
* Karl-Friedrich Krieger: *Heinrich VII.* In: Peter Wende (Hrsg.), *Englische Könige und Königinnen*. München 1998, S. 15-29, hier S. 23ff.
Næringsvev

**Næringsvev** eller **næringsnett** er innen biologi et økosystem som består av et nettverk av næringskjeder. Et næringsnett beskriver sammenhengen mellom ulike organismer i økosystemet og er dermed et skjema over hvilke dyr og andre organismer som er avhengige av hverandre for å få energi. 

Nivåene (leddene) i næringsnettet kalles trofiske nivåer og består av produsenter (i hovedsak alger og planter), konsumenter (alt fra mygg og sau til elefanter og isbjørn) og nedbrytere (bakterier, sopp og andre mikroorganismer). Konsumentene deles videre inn i primærkonsumenter (herbivore og omnivore organismer som eter produsentene), sekundærkonsumenter (karnivore og omnivore organismer som eter primærkonsumentene) og tertiærkonsumenter (karnivore organismer som eter sekundærkonsumentene). Øverst i næringsnettet finnes toppkonsumentene (topprovdyrene, toppredatorene). De fleste toppkomsumenter er store, kjøttetende dyr – f.eks. tiger, ulv (der tigeren mangler, som i Norge), spekkhogger, isbjørn, fiskeørn, saltvannskrokodille og stor gjedde. Det er vanlig å regne at en konsument bare kan utnytte ca. 10&nbsp;% av energiinnholdet i maten den fortærer. Resten går med til respirasjon og til konsumentens egen vekst og utvikling av egg eller unger. I en næringskjede med fem ledd (=&nbsp;fem trofiske nivåer) kan toppkonsumentene energimessig således utgjøre omkring 0,01 prosent av næringspyramiden. Men næringskjedene er ofte kortere – bare tre ledd hvis toppkonsumentene lever av planteetere. De fleste steder lever tigeren hovedsakelig av hovdyr. På den måten kan økosystemet fø på flere tigre enn hvis de utelukkende hadde levd av mindre rovdyr.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Genflyt

**Genflyt** er utveksling av gener gjennom kjønnet formering. Genflyt finner til vanlig sted innen en populasjon av individer. Innen en art kan det vanligvis være genflyt mellom medlemmer fra ulike populasjoner. Genflyt oppstår når individer vandrer eller migrerer mellom forskjellige ellers isolerte populasjoner. 

## Se også
* Gendrift
Thomas Stanley, 1. jarl av Derby

**Thomas Stanley** (født 1435, død 29. juli 1504) var første jarl av Derby og nominelt konge av Man. 

Han klarte gjennom rosekrigene å holde seg inne med alle konger, og fortsatte med det helt frem til sin død. Derby var først gift med Eleanor Neville, søster av Richard Neville, 16. jarl av Warwick. Selv etter at Warwick falt ut av nåde hos kongen talte dette til hans fordel. Senere giftet han seg på nytt med Margaret Beaufort, som var moren til Henry Tudor, Huset Lancaster ledende tronkrever på slutten av krigene. 

Rikard III var skeptisk til både Derby og hans bror William Stanley, men til tross for at han i 1483 fikk Derby fengslet i en kort periode, mistenkt for konspirasjon mot kongen, trengte han brødrenes støtte. I slaget ved Bosworth Field var han avhengig av deres tropper, men i det kritiske øyeblikk da Rikard III nærmet seg Henry Tudor skiftet seg side. Tradisjonen forteller at Derby plukket opp Rikards krone etter at kongen hadde falt og satte den på sin stesønns hode. I takknemlighet for hans innsats på slagmarken ble han 27. oktober 1485 utnevnt til jarl av Derby. Hans bror William gikk det ikke like bra med; i 1495 støttet han den falske tronkreveren Perkin Warbeck og ble henrettet for høyforræderi.

## Referanser