Dynamikk (musikk)

**Dynamikk** refererer innenfor musikk til skildringen av en lyd, eller tones, styrke eller intensitet. Ordet brukes også som referanse til tegn og symboler brukt i musikknotasjon for å indikere intensitet og styrke.

## Relativ styrke
Symbolene og uttrykkene brukt for å indikere relativ styrke kalles **styrkegrad**.
De generelle styrkegradene indikerer ikke en absolutt definerbar lydstyrke, men en relativ styrke i forhold til hverandre, ensembelets størrelse og musikkens kontekst.

De to grunnleggende styrkegradene er:

* *piano* (***p***), som betyr «svakt», og
* *forte* (***f***), som betyr «sterkt».

Mer subtile styrkegrader er:

* *mezzo-piano* (***mp***), som betyr «middels svakt», og
* *mezzo-forte* (***mf***), som betyr «middels sterkt».

For å indikere styrkegrader ut over *piano* og *forte* har vi også:

* *pianissimo* (***pp***), betyr «meget svakt», og 
* *fortissimo* (***ff***), som betyr «meget sterkt».
* fortepiano (**fp**), betyr «En del av musikken der musikken skal i utgangspunktet spilles sterkt (forte), deretter umiddelbart svakt (piano).».

Mer ekstreme styrkegrader kan indikeres ved å tilføye en, eller flere, -***p***-er og -***f***-er.

* *forte-fortissimo* (***fff***), og
* *piano-pianissimo* (***ppp***).

Begge er mye brukt i samtidens musikknotasjon, mens styrkegrader ut over dette sjelden benyttes. 

Det finnes noe bevis for at denne bruken av et økende antall bokstaver for å indikere en mer ekstrem volumskala stammer fra en konvensjon fra det 17. århundre hvor ***p*** stod for *piano*, ***pp*** stod for *più piano* (direkte oversatt «svakere») og ***ppp*** indikerte *pianissimo*. Antonio Vivaldi ser ut til å ha komponert ut fra denne konvensjonen, men det ble stort sett erstattet av det førstnevnte, og mer kjente, systemet på midten av det 18. århundre.

I tillegg finnes det forskjellige uttrykk for å indikere gradvise forandringer i volum. De to vanligste er *crescendo*, noen ganger forkortet til ***cresc***, som betyr «gradvis sterkere»; og *decrescendo* eller *diminuendo*, noen ganger forkortet til henholdsvis ***decresc*** og ***dim***, som betyr «gradvis svakere». Tegn som noen ganger kalles «hårnåler» på engelsk blir ofte brukt istedenfor disse ordene. De består av to linjer som møtes i en ende og gradvis går fra hverandre. Hvis linjene møtes til venstre, indikerer de en *crescendo*; i motsatt fall indikerer de en *diminuendo*. Med andre ord indikerer større avstand mellom linjene sterkere lyd. Følgende notasjon indikerer at musikken skal starte middels høyt (***mf***), og først gradvis bli sterkere og så gradvis svakere.

:

«Hårnålene» skrives vanligvis under notelinjene, men også noen ganger over. De blir stort sett brukt for dynamiske forandringer over en relativt kort periode, mens ***cresc*** og ***dim*** generelt brukes for forandringer over lengre tid.

Det finnes også uttrykk for å indikere plutselige forandringer i volum. Det mest vanlige er *sforzando* («med kraft»), forkortet til ***sfz***, som betyr at den neste noten skal spilles sterkt. Joseph Haydn brukte *sforzando* på en morsom måte i sin 94. symfoni (*[[Symfoni nr. 94 (Haydn)|Paukeslagsymfonien]]*).

Legg merke til at dynamiske indikasjoner er relative, ikke absolutte. Merket ***mp*** indikerer ikke noe eksakt volum; det markerer snarere at passasjen skal spilles noe høyere enn passasjer markert med ***p*** og noe lavere enn passasjer markert med ***mf***. Tsjajkovskij indikerte for ***pppppp*** i en passasje i hans sjette symfoni, men den ble neppe spilt lavere enn ***p*** ble i mange andre stykker. Skrjabin derimot må ha ment det alvorlig, i sørgemarsjen i sonate nr. 1 skriver han i tillegg til ***pppp*** spilleanvisningen *quasi niente = som ingenting*.

## Se også
*Notelære
*Tempo