Olindo Vernocchi

**Olindo Vernocchi** (født 12. april 1888 i Forlimpopoli i Emilia-Romagna i Italia, død 9. mars 1948 i Roma) var et ledende medlem av Det italienske sosialistparti (PSI).

## Liv og virke
Fra 1910 til 1914 var han sosialistisk medlem av kommunestyret i hjembyen Forlimpopoli. Han spilte en rolle da sosialistpartiets hovedorgan, *«[[Avanti!]]», fra [[Roma]] til [[Milano]] i [[1911]]. 

Han var med i forberedelseskomiteen til *den røde uke*, den store sosialistiskledede generalstreiken i Italia i juni [[1914]]. Han var sekretær under partikongressen i [[Ancona]] samme år, og overtok redaksjonsansvaret for [[Forlì]]-sosialistenes organ *«La lotta di classe»*, blant annet etter sambygdingen [[Benito Mussolini]], som hadde flyttet til Milano der han redigerte *«Avanti!»*.

Han ble innkalt til det militære i juni [[1915]], etter at Italia gikk med i [[første verdenskrig|Verdenskrigen]], og postert til Forlì. Men på grunn av hans politiske agitasjon ble han nokså snart overført til [[Agrigento]] på [[Sicilia]]. Også der drev han med intens sosialistisk propaganda, og organiserte partiarbeidet der. Han var formann for partiets første provinskongress der. 

I [[1917]], etter at Mussolini (som Vernocchi den gang beundret og kalte den italienske sosialismes fører – *Duce*), som fikk opplaget og populariteten kraftig opp, ble *«Avanti!»*redaksjonen flyttet tilbake til Roma. Kort etter krigsslutt og demobilisering dro Olindo Vernocchi til Roma for å fortsette som en av dets skribenter. Slik ble han også aktiv i partikretsene på sentralt hold. 

Han deltok ved partikongressene i [[Livorno]] (1921), Roma (1922) og Milano (1923). Han utgjorde snart en av sosialistpartiets ledertriumvirat sammen med [[Pietro Nenni]] og [[Riccardo Momigliano]] som redaktører av *«Avanti!»* fra [[1924]] til april [[1925]], og ble i 1925 PSIs siste generalsekretær før fascismen seiret i Italia.

Hans og partiets alliansebyggingsforsøk kom til en brå slutt da fascistenes unntakslover ble promulgert. I 1927 forsøkte han forgjeves å komme seg i utenlandseksil, og deretter ble han gjenstand for overvåkning. Han klarte imidlertid å opprettholde en hemmelig brevkorrespondanse med sosialister i eksil i Frankrike. 

I 1928 ville noen fascister fengsle ham, men Mussolini nektet å gå med på det. Kanskje var årsaken at det ville gagne regimets anseelse om det kunne vise til at de tillot generalsekretæren for et tidligere større opposisjonsparti operere på frifot. 

Vernocchi livnærte seg som ansatt og senere inspektør innen forsikringsbransjen, og klarte å holde kontakten med  hemmelige tidligere PSI-kretser. Den [[22. juli]] [[1942]] utferdiget han og noen andre ledende sosialister, [[Oreste Lizzadri]], [[Giuseppe Romita]], [[Nicola Perotti]] og [[Emilio Canevari]], planene for en fremtidig gjenoppliving av PSI.

Han var parlamentariker for partiet fra [[15. juli]] [[1946]] til [[31. januar]] [[1948]]. Der arbeidet han i den første kommisjonen for forberedelse av ny lovgivning (fra 17. september 1946 til 31. januar 1948).

Han var doktor i jus, og virket som journalist. Han ble valgt inn i * Collegio Unico Nazionale*. 

== Referanser ==
<references/>

== Litteratur ==
* Giuseppe Manfrin: «Vernocchi Olindo: il romagnolo dalla voce di tuono», i *Avanti della Domenica'', 8. desember 2002 (anno 5, numero 45)