Skjære

* se inndeling!

**Skjære** (*Pica pica*) er en art i kråkefamilien (Corvidae) som er utbredt over det meste av Eurasia. Arten består i kraft av ni aksepterte underarter. Det var flere før, men noen av disse har fått status som selvstendige arter, mens andre nå inngår i andre underarter. To av underartene finnes i Skandinavia. I Norge er arten lokalt også kjent under navn som *skato*, *skjor*, *skjure*, *skjurru* og *sjura*, *sjur, skjør.*

## Biologi

Skjæra blir omkring 46–50 cm lang og veier cirka 200–270 g. Størrelsen varierer imidlertid med både kjønn og underart. Hannen blir omkring 10 prosent større enn hunnen..

Fjærdrakten er sort og hvit. Det sorte kan glinse med varierende intensitet i blått, blågrønt og grønt, avhengig av underart. Hode, nebb og undre ekstremiteter er sorte. Det er også den lange stjerten, som har en glans av rødlilla. Håndsvingfjæra er hvite med sorte tupper. Innervingen er sort, med et hvitt felt innerst. Hann- og hunnfugler er like av utseende.

Skjæra har en sammenhengende utbredelse over nesten hele Eurasia, fra Skandinavia, De britiske øyer (unntatt i det nordvestre Skottland) og Den iberiske halvøy i vest og til Nord-Vietnam ved Sørkinahavet i sørøst og det sørlige Sibir til midt opp på Okhotskhavet i nordøst. *P. p. camtschatica* har imidlertid skilt seg ut som en selvstendig populasjon, i et område som tilsvarer litt mer enn Kamtsjatka kraj i det nordøstlige Sibir.

Arten trives i en rekke ulike habitat, men foretrekker åpent landskap som er fragmentert bevokst av trær. Den trives godt i urbane strøk, men unngår gjerne tett skog og landskap uten trær. Bymessige strøk, med villahaver og frukttrær og nærhet til parker eller områder med større trær, kan virke spesielt attraktive. Også ved og rundt større søppelfyllinger er arten aktiv.

Skjæra er altetende (omnivor) stand- og streiffugl som spiser alt fra kadaver, kompost, bær, og frukt til fugleegg, fugleunger, småfugler, virvelløse dyr og små pattedyr. Og arten spiser nesten eksklusivt på bakken, men det er kjent at arten kan stjele mat fra andre fugler under flukt. Den er ingen stor luftakrobat og flyr helst kortere distanser, gjerne fra tre til tre. Ringmerkede individer flyr sjelden mer enn . Skjærer i det nordlige utbredelsesområdet kan imidlertid fly lenger, og flere ringmerkede (finske) individer har blitt tilbakelagt mer enn . Et finsk eksemplar utførte en flytur på hele 450 km. Skjæra er blant de mest intelligente dyreartene på kloden, og har vist i forsøk at den kjenner igjen seg selv i et speil.

Skjæra er monogam, og et skjærepar holder sammen året igjennom. De bygger et rede av kvister sammen, selv om hunnen gjør størsteparten av byggingen. Redet plasseres gjerne høyt i ei trekrone, ofte et større løvtre av et slag. Det er som regel formet som en kjegle med spissen ned. Hannen bidrar aktivt med bygningsmaterialer under byggingen. Det er ganske stort og (til forskjell fra kråkereiret) gjerne overbygd, med inngang fra siden. Selve inngangen er beskyttet av spisse kvister, så ikke større predatorer kommer til. Redet fôres innvendig med mykt materiale, som ull, pelshår, mykt gress og fjær. Som regel bygger skjæra nytt rede hvert år, men i noen tilfeller kan gamle reder repareres og brukes på nytt. Nye reder bygges ofte på toppen av et gammelt, og kan derfor se mye større ut enn det egentlig er.

Hunnen legger 2–8 egg, normalt 5–7. Hun ruger eggene alene, og blir matet av hannen mens hun ligger på eggene. Eggene klekker etter , og avkommet mates hovedsakelig av hannen. Av de 5–7 eggene blir det sjelden mer enn tre unger som lever opp og blir i stand til å forlate redet. Ungene forlater redet etter cirka , før de er flygedyktige, men ungene er avhengig av foreldrene i flere uker framover, til de er omkring 80 dager gamle. Noen unger faller imidlertid ned på bakken og blir mat for andre rovdyr. På høsten slutter ungfuglene seg til andre, ikke-hekkende artsfrender. De blir selv forplantningsdyktige ved 15–17 måneder og dannelsen av nye par skjer gjerne i disse ungfuglflokkene. Par som mislykkes i hekkingen går ofte i oppløsning. Forventet levetid for ei skjære er i snitt omkring 3 år, men enkelte ringmerkede skjærer har blitt mer enn 15 år gamle.

## Taksonomi
### Inndeling og utbredelse
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til *dos Anjos & Bonan* (2017). Oppdelingen av underfamilier følger *Jønsson* *et al.* (2016). Alle norske navn følger Norsk navnekomité for fugl (NNKF) og er i henhold til , med unntak for navn i parentes. Disse har fortsatt ikke fått avklart sitt norske navn og må derfor kun betraktes som beskrivende uttrykk.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Corvoidea
**** Corvidae, kråkefamilien
***** Corvinae
****** *[[Zavattariornis]]*
****** *[[Ptilostomus]]*
****** *[[løpekråker|Podoces]]*, løpekråker
****** *[[Pica (fugler)|Pica]]*
******* *[[skjære|P. pica]]*, skjære
******** *P. p. fennorum*, Nord-Skandinavia, Finland, Nordøst-Baltikum og østover til Sibir
******** *P. p. pica* (nominatformen), De britiske øyer og Sør-Skandinavia øst til Øst-Europa og sør til Middelhavet, inkludert de fleste øyene(a)
******** *P. p. melanotos*, Den iberiske halvøy
******** *P. p. bactriana*, Sibir øst til Bajkalsjøen og sørover til Kaukasus, Irak, Iran, Sentral-Asia og Pakistan(b)
******** *P. p. leucoptera*, Transbajkal, Mongolia og Nordøst-Kina (Indre Mongolia og Nordvest-Heilongjiang)
******** *P. p. camtschatica*, Okhotsk, Kamtsjatkahalvøya og Anadyrland
******** *P. p. anderssoni*, Ussuriland (Sørøst-Russland), det ekstreme Nordøst-Kina og Korea(c)
******** *P. p. bottanensis*, Qinghai og Vest-Sichuan (Kina) til det østre Xizang og Bhutan
******** *P. p. serica*, Øst- og Sør-Kina, Taiwan, Hainan, det nordlige Myanmar, Laos og Vietnam(d)(e)
******* *[[Pica mauritanica|P. mauritanica]]*, (maghrebskjære, atlasskjære)
******* *[[Pica asirensis|P. asirensis]]*, (asirskjære, araberskjære)
******* *[[svartnebbskjære|P. hudsonia]]*, svartnebbskjære
******* *[[gulnebbskjære|P. nutalli]]*, gulnebbskjære
****** *[[Nucifraga]]*
****** *[[Corvus (fugler)|Corvus]]*

#### Andre varianter
(a) Variantene *galliae* (Frankrike) og *germanica* (Tyskland) inngår i nominatformen
(b) Variantene *kot* (Ukraina), *laubmanni* (Pakistan) og *hemileucoptera* (Sibir) inngår i *P. p. bactriana*
(c) Variantene *japonica* (Japan), *amurensis* (Ussuriland) og *jankowskii* (Vladivostok) inngår i *P. p. anderssoni*
(d) Variantene *hainana* (Hainan) og *alashanica* (Ala Shan i Kina) inngår i *P. p. serica*
(e) *P. p. serica* har også blitt introdusert på Kyushu (Japan)

### Skandinavia
De to skandinaviske underartene er den nordlige formen *P. p. fennorum* og den sørlige nominatformen *P. p. pica*, som begge hekker i både Norge og Sverige. Akkurat hvor grensen går mellom dem er uklart, på grunn av hybridisering. Førstnevnte er noe større enn nominatformen og har litt mer hvitt på vingene og overgumpen.

### Noter
Det er også mange uklarheter knyttet til selve inndelingen av arten i underarter.  er for eksempel såpass distinkt, at det kan være snakk om en egen art.  er svært ulik naboformene, men heveds å hybridisere med  nord i utbredelsesområdet. Det er også mistanke om at  i seg selv kan være en mellomform. I tillegg regens  som konspesifikk med , og det er dessuten mistanke om, at både  og  også kan være konspesifikke. Det generelle inntrykket er at mer forskning er nødvendig på (alle) formene, før man kan treffe mer endelige konklusjoner

## Jaktsesong
Jakt på skjære er tillatt i hele landet i perioden fra 10. august og ut februar.

## Referanser




## Eksterne lenker
*