Osterøys historie

**Osterøys historie** starter i siste istid, hvor øya Osterøy ble til, og ender i dag.

## Utvikling
Med de sentrale byggene rådhus og ungdomsskole på plass, ble det fart i byggeaktiviteten i kommunen. I Lonevåg ble det bygget sykehjem (1984), og et nybygg for elforsyningen ble også bygget. Senere kom det vernebustader etter HVPU-reformen, og det ble også bygget et sentralidrettsanlegg med fotballbane, friidrettsbane og klubbhus. I 2000 ble det også bygget en flerbrukshall.

## Kommunesammenslåingen
Ved kommunesammenslåingen i 1964 ble deler av de tidligere kommunene Hamre, Haus, Hosanger og  Bruvik slått sammen til Osterøy kommune. Den nye fastlandskommunen Vaksdal skulle likevel ha et areal på Osterøy (74&nbsp;km²). I de gamle kommunene var administrasjonene delvis på «Osterøysiden» og delvis på «fastlandet». Hosanger kommune holdt til i nybygget kommunehus i Mjøsdalen, mens Hamre kommune på Hamre og Bruvik kommune hadde administrasjonen på Dale. Haus kommune hadde sin administrasjon i Indre Arna.

I den første tiden var administrasjonen i Osterøy kommune delt, der formannskapskontor, teknikk og landbruk var i Haus, økonomi i Hosanger og skule, sosial og elforsyning på
Valestrandsfossen. Etter intense drøftinger ble det til slutt vedtatt at Lonevåg skulle bli kommunesenter med bygging av eget administrasjonsbygg. Og i 1978 stod Osterøy rådhus ferdig og administrasjonen var samlet.

## Tusenårssted
Kommunen valgte to tusenårssteder i forbindelse med markeringen av tusenårsskiftet. Disse er Hamre kyrkjestad og området rundt rådhuset og idrettshallen i Lonevåg. Hamre blir brukt i offisielle sammenhenger, som f.eks. ved kulturprisutdelinger og kulturukeåpninger. Kommunens tusenårstre står også plantet på Hamre. På Valestrandsfossen har lokalbefolkningen plantet et tusenårstre foran gamleskolen.

## Hamre kirke
Hamre kirke er en kirke fra middelalderen.
Første kirken var bygget i 1023. Stavkirke bygget etter vedtak på Mostratinget i 1170. Nevnt 1329. Var hovedkirke for hele Nordhordland.
Denne ble revet da nåværende kirke ble bygget. Delvis ombygget i 1859. Restaurert på 1940-tallet.

Av gamle "skatter" nevnes antemensale fra 1290, benk fra middelalderen, krusifiks fra ca. 1250–1300, del av relikvieskrin fra 1200-tallet, runeinnskrift fra ca. 1300, prekestol fra 1640, døpefont fra 1200-tallet, alterskap fra ca. 1500, korstol fra middelalderen, skriftestol fra slutten av 1690-årene, kalk og disk fra 1500-tallet, almisseblokk fra 1640, veggdekor fra 1600 og 1700-tallet, messehagel fra 1755 og 1800-tallet, to alterstaker fra 1600-tallet, lysestake fra 1600-tallet, 2 lysekroner fra 1600 og 1700-tallet, alterkrusifiks fra 1700-tallet, skip fra 1600- eller 1700-tallet, vinmugge, dåpsmugge og fat fra 1878.

## [[Havråtunet]]

Gården dukker først opp i skriftlige kilder i 1303. Tidlig på 1600-tallet var gården delt i fire bruk, sent i århundret var det åtte, og dette tallet holdt seg uforandret bortsett fra tidsrommet 1840–1906 da der var ni bruk .

Gården var, som stort sett ellers på kysten eid av andre, og fikk ingen odelsbonde før sent på 1700-tallet. Tunet ligger i et svært bratt terreng på øyas sydside og fellestunet eller klyngetunet har form av rekketun typisk for bratte Vestlandslandskap. Det er lett synlig fra Bergensbanen og Europaveien Bergen-Oslo. Gården var det første kulturminnet som ble fredet i henhold til kulturminnelovens §20.

Fellestunet fremviser eksempler på bygningstyper typisk for det indre kystområdet mellom Bergen og Sognefjorden med tyngdepunkt i Lindåsområdet: Kombinasjonen av tørrmur og einerkledning (kalles *[[brakjekledning]]*) mot påkjente himmelretninger.