Orbital Sciences X-34

**Orbital Sciences X-34** var et eksperimentelt rakettdrevet romfly bygd for NASA. På grunn av forsinkelser og budsjettoverskridelser ble prosjektet kansellert i mars 2001 (samtidig med kanselleringen av Lockheed Martin X-33).

## Historie

USAs romferger trengte avløsning av billigere gjenbrukbare fartøy, og som et ledd i utviklingen av den nødvendige teknologien ble X-34-prosjektet startet. 28. august 1996 tegnet NASA kontrakt med selskapet Orbital Sciences Corporation i Dulles, Virginia om å utvikle, bygge og testfly 3 eksperimentfly. Kontrakten var på 85,7 millioner USD, og skulle vare i 50 måneder. NASA brukte 16 millioner USD på vindtunnel-testing, varmeskjoldsystemet, diagnosesystemer og bakke-fasiliteter. Orbital Sciences brukte 10 millioner USD på modifikasjoner av selskapets Lockheed L-1011 «TriStar» for å gjøre det i stand til å frakte X-34. NASAs *Marshall Space Flight Center* i Huntsville, Alabama sto for prosjektstyringen. 

I juni 1999 ble X-34 brakt til værs for første gang, uten å bli sluppet fra moderflyet. På dette tidspunktet var den første av de 27  friflyvningene planlagt til slutten av 2000 ved White Sands Missile Range i New Mexico. En serie med tauings-tester på bakken ved NASAs *Dryden Flight Research Center* ved Edwards Air Force Base i California ble gjennomført, og hovedmotoren skulle senere testes ved Holloman Air Force Base i New Mexico. Etter innledende motoriserte flyvninger ved Dryden skulle X-34 flyttes til John F. Kennedy Space Center i Florida for å foreta flytestene med full motorkraft der.

Prosjektet så ut til å gå etter planen, men stadige endringer i spesifikasjonene førte til betydelige kostnads-overskridelser og forsinkelser. NASA besluttet derfor i mars 2001 å kansellere hele programmet – før noen av flyene hadde gjennomført friflyvning. 

Den eneste ferdigstilte X-34 er for tiden lagret ved Edwards Air Force Base i California.

## Formål

X-34 var ment som en gjenbrukbar testbenk for ny avansert teknologi som var viktige i arbeidet for å redusere oppskytningskostnadene. Disse teknologiene omfattet lettvekts struktur av komposittmateriale, drivstofftank av komposittmateriale, og et avansert varmeskjold-system. Flyvning, innflyvning og landing skulle skje helautomatisk ved hjelp av et selvstyrende kontrollsystem med GPS. Testprogrammet omfattet 27 testflyvninger, både motoriserte og umotoriserte. Stabilitetstester ved landing i opptil 20 knops sidevind skulle gjennomføres. 

En testflyvning ville ha startet med at X-34 ble festet til moderflyet som brakte det opp i høyde. Etter å ha blitt frigjort fra moderflyet, skulle hovedmotoren tennes, og X-34 skulle fly en forhåndsprogrammert rute, før det landet av seg selv på en betongrullebane.

## Design
Primær- og sekundærstrukturer i X-34 var bygd av kompositt-materialer og var designet for hastigheter opp til Mach 8 og høyder på 80&nbsp;000 meter. Flyet skulle bringes opp ved hjelp av et Lockheed L-1011 «TriStar» moderfly, og slippes i stor høyde. Hovedmotoren var en ettrinns gjenbrukbar Fastrac rakettmotor for flytende drivstoff. Denne motoren var blitt utviklet på to og et halvt år av ingeniører ved NASAs *Marshall Space Flight Center*, og var designet med få bevegelige deler og lave produksjonskostnader for øye. Hver motor ville koste omkring 1,2 millioner USD – omtrent en femtedel av hva tilsvarende rakettmotorer kostet. X-34 var utstyrt med et trepunkts innfellbart landingsunderstell med hjul.

## Spesifikasjoner

**Dimensjoner**

* **Mannskap:** Ubemannet
* **Lengde:** 17,77 m
* **Høyde:** 3,5 m
* **[[Vingespenn]]:** 8,44 m
* **Vekt (tom):** 8&nbsp;165 kg
* **Drivstoffvekt:** 13&nbsp;607 kg

**Ytelse**

* **Motor:** 1 Marshall Fastrac rakettmotor
* **Drivstoff:** Flytende oksygen og RP-1 (raffinert parafin)
* **Skyvekraft:** 27&nbsp;216 kg (267 kN)
* **Toppfart:** Mach 8
* **Maks operasjonshøyde:** omkring 80&nbsp;000 m

## Kilder
*NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 43) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
*NASA Historical Factsheet – X-34 Besøkt 20. mars 2015