open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Hortulan

**Hortulan** (*Emberiza hortulana*) er en fugl i buskspurvfamilien. Hortulanen blir ca. 16&nbsp;cm lang og veier mellom 20 og 26 gram. Hannen har olivengrått hode og bryst, lysegul strupe og skjeggstripe og lys ring rundt øyet. Nebbet er lyserødt og buken orangebrun. Hunnen ligner på hannen, men har mindre klare farger og mørkstreket bryst og isse. Hortulanens sang minner om gulspurvens, men er kortere og langsommere.

## Føde
Hortulanen er i hovedsak frøspiser, men kan også ta smådyr. Ungene fôres gjerne med insekter. Spillkorn er viktig føde for hortulanen rett etter ankomst om våren, og senere på året hentes mye
insekter i kornåkre. Alle norske hekkeplasser lå ved dyrket mark.

## Utbredelse
Hortulan var tidligere knyttet til kulturlandskapet, men hekker nå bare på brannfelt, hogstfelt, torvmyrer og noen nydyrkingsområder. I Norge på 2000-tallet var hortulanen regnet som en svært sjelden hekkefugl. Arten hekket i et kjerneområde i Hedmark og noen få par holdt til i Oppland og Akershus. I Norge sto hortulanen på den nasjonale rødlisten i kategorien "kritisk truet". Hovedårsaken til bestandsnedgangen på 2000-tallet var trolig at bestanden allerede var liten og isolert. Den norske bestanden var i 2006 på bare 110 syngende hanner. I 2025 ble hortulan antatt så godt som utryddet i Norge. Det eksisterte fortsatt to eksemplarer av hortulan ved utgangen av 2025, men begge er hanner og mangler partnere. 

En tilsvarende tilbakegang har funnet sted over store deler av Europa. Hortulanens utbredelse strekker seg fra Europa østover gjennom Russland til Mongolia og sør til Middelhavet og Lilleasia. Nedgangen ellers i Europa skyldes trolig i stor grad endringer i jordbruket. Færre husdyr, mindre beitemark, færre kantsoner og mer sprøyting er negativt for hortulanen. Av andre negative faktorer kan bruk av kvikksølvbeiset korn (som antagelig forårsaket krakket på 1950-tallet), endringer i klimaet i Europa, tørke i overvintringsområdene i Afrika og fangst, ha bidratt til bestandsnedgangen.

## Bruk

Helt siden romertiden har hortulaner blitt fanget under høsttrekket og fôret opp til de er tykke. Hortulaner blir fortsatt betraktet som en delikatesse og storstilt fangst foregår fremdeles enkelte steder ved Middelhavet. Det er beregnet at omtrent 30 000 hortulaner ble fanget hvert år i Frankrike, selv om hortulanen har vært fredet i Frankrike siden 1999. Franske jegere hadde lenge en tanke om at de likevel drev bærekraftig jakt på fuglen og at bestanden var rik, derfor ble det tross forbudet drevet fangst på den. Det ble bevist via forskningsprosjekt, delvis finansiert av franske jegerforbund, at fransk jakt gikk merkbart ut over den vesteuropeiske bestanden, ettersom hortulan er en trekkfugl. Etter at dette ble bevist ble det ikke registrert fransk fangst i 2017 eller 2018, ifølge NMBU i 2019. Professor Svein Dale fra NMBU, var med på det internasjonale forskningsprosjektet der dette ble klargjort. 

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Dvergspurv

**Dvergspurv** (*Emberiza pusilla*) er en art i Buskspurvfamilien (Emberizidae).

## Biologi

Den er som navnet sier, litt mindre enn de andre europeiske buskspurvene med en lengde på 13,5&nbsp;cm og en vekt på 12–16&nbsp;g. Den ligner på sivspurv, men har spissere nebb, ensfarget rødbrune kinn og issestripe, lys øyering og ofte en lys flekk bak øredekkfjærene.

Dvergspurv hekker i hele det eurasiske barskogbeltet fra nordlige deler av Norge, Sverige og Finland til Stillehavet. Den er en trekkfugl som overvinter i Sørøst-Asia fra India til Sør-Kina.

Norge ligger i utkanten av utbredelsesområdet, og arten er bare funnet hekkende i Finnmark. De fleste funnene er gjort i Sør-Varanger. Syngende hanner er observert i Troms og i 1985 på Fokstumyra. Det er antatt at den norske bestanden er mindre enn 50 reproduserende individer. 

Arten er rødlistet i Norsk rødliste for arter, til Sårbar (VU). Kategorien skulle egentlig vært Sterkt truet (EN) hvis man bare så på Norge, men så ble den satt ned et trinn til VU fordi det går bra med arten i nabolandene - og man anser at arten vil kunne innvandre derfra hvis den blir borte hos oss.

## Referanser




## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Sangspurv

**Sangspurv** (*Melospiza melodia*) er en fugl. Arten er hovedsakelig utbredt i Nord-Amerika, men enkeltindivider forekommer også i Europa.

Det er registrert hele 52 underarter av sangspurv, og ikke alle underartene ser ut til å hybridisere med hverandre. Sangspurv er derved trolig et artskompleks med flere kryptiske arter. Noen av underartene utgjør en ringart rundt Sierra Nevada.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Myrteparula

**Myrteparula** (*Setophaga coronata*) er en art i  parulafamilien (Parulidae), som videre inngår i gruppen spurvefugler (Passeriformes).

En finkelignende fugl, 13&nbsp;cm lang, med spisst nebb og gul overgump.

Hører hjemme i Nord-Amerika, men er en sjelden gjest i Europa. Hovedsakelig funnet på De britiske øyer, som oftest på høsten. Ett funn i Rogaland 1996.

## Eksterne lenker
*
Kastanjespurv

**Kastanjespurv** (*Emberiza rutila*) er en fugl.

Den er en nokså liten buskspurv, 14–15&nbsp;cm i lengde. Hannen er kastanjebrun på oversiden og på hodet, men har ikke så sterk farge utenfor hekkesesongen. Brystet og buken er gul. Hunnen er brun på oversiden med mørke streker, mens undersiden er blek gul.

Den hekker i Sibir, nord i Mongolia og nordøstlige deler av Kina. Om vinteren trekker den til sør i Kina, Sørøst-Asia og nordløst i India.

## Eksterne lenker
*
Sivspurv

**Sivspurv** (*Emberiza schoeniclus*) er en art i gruppen av buskspurvfamilien og regnes som en kortdistansetrekkfugl. Arten er om lag 15 cm stor. Den holder til i Norge i praktisk talt hele landet, både i fjellet, innlandet og langs kysten. Vi kan ofte høre sivspurven synge om våren, og den har godt grep med sine sitteføtter på lange strå.


Emberiza schoeniclus M.jpg|Sivspurv (hann) i Martin Mere, Storbritannia.
Emberiza schoeniclus 1.jpg|Sivspurv (hunn) i Martin Mere.
Emberiza schoeniclus 01.JPG|Sivspurv på Fossum, Bærum, 20.april.
Emberiza schoeniclus 04.JPG|Sivspurv på Fossum, 20.april.
Emberiza schoeniclus MHNT.ZOO.2010.11.218. Bréhal.jpg|


## Referanser




## Eksterne lenker
*
Sisselspurv

**Sisselspurv** (*Spiza americana*) er en monotypisk art i kardinalfamilien (Cardinalidae) og eneste art i slekten ***Spiza***. Arten hekker i store deler av det sentrale og østlige Nord-Amerika, nordover til det sørligste Canada, og overvintrer i det sørlige Mexico via Mellom- til det nordlige Sør-Amerika.

## Inndeling
Inndelingen følger HBW alive og er i henhold til Orenstein & Bonan (2019). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017). Navn i parentes er uoffisielle midlertidige beskrivelser, som endres når nye offisielle navn foreligger.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Passerida
**** Passeroidea
***** Cardinalidae, kardinalfamilien, 11 slekter, 52 arter
****** *[[Pheucticus]]*, 6 arter
****** *[[Granatellus]]*, 5 arter
****** *[[Sisselspurv|Spiza]]*, monotypisk
******* *[[Sisselspurv|S. americana]]*, monotypisk
****** *[[Passerina]]*, 7 arter
****** *[[Cyanocompsa]]*, monotypisk
****** *[[Amaurospiza]]*, 2 arter
****** *[[Cyanoloxia]]*, 4 arter
****** *[[Habia]]*, 9 arter
****** *[[Piranga (slekt)|Piranga]]*, 10 arter
****** *[[Cardinalis]]*, 3 arter
****** *[[Caryothraustes]]*, 4 arter

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Kornspurv

**Kornspurv** (*Emberiza calandra*) er en fugl i buskspurvfamilien.

## Beskrivelse
Kornspurven er omtrent 19 centimeter lang og ganske kraftig bygd. På oversiden er den gråbrun med et innslag av rustbrun farge. På undersiden er den hvit med svarte prikker og streker. Begge kjønn har likt utseende, men hannen er noe
større.

I Danmark hekker ca 28 000 par av Kornspurven ifølge Dansk Ornitologisk Forening, og i Sverige noen titalls par.

I Norge har arten hekket i Rogaland og Agder på 1800- og 1900-tallet, men det er i liten grad dokumentert. Det er gjort noen få enkeltstående hekkefunn på Jæren på 2000-tallet, men dette er så sjelden forekomst at arten i Norge har status som regionalt utdødd.

## Sang
* Sangen til Kornspurv

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Rosenbrysttykknebb

**Rosenbrysttykknebb** (*Pheucticus ludovicianus*) er en ganske stor og monotypisk spurvefugl i kardinalfamilien (Cardinalidae). 

## Taksonomi
Rosenbrysttykknebb og svarthodetykknebb (*P. melanocephalus*) har noen ganger blitt plassert i slekten *Hedymeles* og tidvis blitt ansett som konspesifikke. Det er påvist  hybridisering mellom artene i overlappingssonen i Rocky Mountains.

## Biologi
Rosenbrysttykknebb måler typisk ; hannen veier normalt cirka  og hunnen cirka . Hannen har sort hode og fremre del av ryggen, og en karakteristisk rosarød flekk øverst på brystet, mens underkroppen er hvit og vingene sorte og hvite. Hunnen har ei mer brunstreket fjærdrakt og er ganske uanseelig i fargene. Hun mangler både sort hode og den rosarøde brystflekken til hannen, men har mørke spetter over det meste av underkroppen. Unge hanner ligner hunner. Det beinfargede nebbet er kraftig, høyt ved roten, kort og trekantet i formen.

Arten hekker i Nord-Amerika og overvintrer i det sørlige Mexico og Karibia og videre sørover gjennom Mellom-Amerika til det nordligste nordvestre Sør-Amerika. Rosenbrysttykknebb, som også har blitt observert minst tre ganger i Norge (to ganger i Rogaland i 1977 og én gang i Engerdal i 2012), er av og til også en sjelden gjest i Vest-Europa (spesielt i Irland og Storbritannia). Arten ble tidligere regnet til buskspurvfamilien (Emberizidae).

## Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Orenstein & Bonan (2019). Norske navn på gruppene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017). Navn i parentes er uoffisielle midlertidige beskrivelser, som endres når nye offisielle navn foreligger.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Passerida
**** Passeroidea
***** Cardinalidae, kardinalfamilien, 11 slekter, 52 arter
****** *[[Pheucticus]]*, 6 arter
******* *[[Gyllentykknebb|P. chrysopeplus]]*, gyllentykknebb
******* *[[Svartleggtykknebb|P. tibialis]]*, svartleggtykknebb
******* *[[Soltykknebb|P. chrysogaster]]*, soltykknebb
******* *[[Gulbuktykknebb|P. aureoventris]]*, gulbuktykknebb
******* *[[Rosenbrysttykknebb|P. ludovicianus]]*, rosenbrysttykknebb (monotypisk)
******* *[[Svarthodetykknebb|P. melanocephalus]]*, svarthodetykknebb

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Bobolink

**Bobolink** (*Dolichonyx oryzivorus*) er en sangfugl i trupialfamilien, som er spurvefugler. Arten er den eneste sanne trekkfuglen blant trupialene, og den migrerer årlig tusenvis av kilometer mellom hekkeplassene i det nordlige Nord-Amerika og overvintringsplassene i det sentrale Sør-Amerika. Et fåtall fugler overvintrer også i Florida, USA.

Bobolink måler cirka 16–18 cm og veier typisk 47 g (hann) og 37,1 g (hunn).

Arten finnes i Antigua og Barbuda, Argentina, Aruba, Bahamas, Barbados, Belize, Bermuda, Bolivia, Brasil, Canada, Caymanøyene, Chile, Colombia, Costa Rica, Cuba, Dominica, Den dominikanske republikk, Ecuador, Fransk Guyana, Guatemala, Guyana, Haiti, Honduras, Jamaica, De amerikanske Jomfruøyer, De britiske Jomfruøyer, Martinique, Mexico, Montserrat, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Puerto Rico, Saint-Barthélemy, Saint Kitts og Nevis, Saint Lucia, Saint-Pierre og Miquelon, Saint Vincent og Grenadinene, Surinam, Trinidad og Tobago, Turks- og Caicosøyene, USA og Venezuela.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Brunhodetrupial

**Brunhodetrupial** (vitenskapelig navn *Molothrus ater*) er en spurvefugl.

Arten finnes Bahamas, Canada, Cuba, Mexico, Saint-Pierre og Miquelon, Turks- og Caicosøyene og USA.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Hvitpelikan

**Hvitpelikan** (vitenskapelig navn *Pelecanus onocrotalus*) er en fugl. Den hekker i de sørlige delene av Øst-Europa, østover i Asia så langt øst som til Vietnam og i grunne sjøer i Afrika.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Krøllpelikan

**Krøllpelikan** (*Pelecanus crispus*) er den største av pelikanene. Den skiller seg fra den noe mindre hvitpelikanen ved at den er skittengrå og er lys på vingeundersiden. Navnet kommer av fuglens krøllete nakkefjær. Krøllpelikanen hekker spredt i Sørøst-Europa og østover til Sentral-Asia. 

Den er observert et fåtall ganger (færre enn 10) i Norge, men funnene antas å gjelde fugl rømt fra fangenskap, eksempelvis var den første observasjon i Norge i Rana i Nordland i 1967 og stammet fra en dyrehage i Sverige. Slik situasjonen er nå anses det som svært lite trolig at arten vil etablere viltlevende hekkebestand i Norge.

Fram til romertiden hekket krøllpelikanen også i Nordvest-Europa. Beinrester er funnet i England, Nederland og Danmark. Den romerske naturforskeren Plinius&nbsp;d.e. skrev at pelikaner hekker i munningene til  Rhinen, Schelde og Elben.

## Referanser


## Eksterne lenker

*
Vinhegre

**Vinhegre** (vitenskapelig navn *Ardeola bacchus*) er en fugl.

## Inndeling
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Martínez-Vilalta & Motis (2018). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle, men kun foreløpige beskrivelser.

* Pelecaniformes, pelikanfugler
** Threskiornithidae, ibisfamilien
** Ardeidae, hegrefamilien (19 slekter, 69 arter)
*** *[[Zonerodius]]* (monotypisk)
*** *[[Tigriornis]]* (monotypisk)
*** *[[Tigrisoma]]* (3 arter)
*** *[[Agamia]]* (monotypisk)
*** *[[Cochlearius]]* (monotypisk)
*** *[[Zebrilus]]* (monotypisk)
*** *[[Botaurus]]* (4 arter)
*** *[[Ixobrychus]]* (10 arter)
*** *[[Gorsachius]]* (3 arter)
*** *[[Calherodius]]* (monotypisk)
*** *[[Nycticorax]]* (5 arter)
*** *[[Nyctanassa]]* (2 arter)
*** *[[Butorides]]* (monotypisk)
*** *[[Ardeola]]*, (damhegrer), (6 arter)
**** *[[topphegre|A. ralloides]]*, topphegre
**** *[[mangrovehegre|A. grayii]]*, mangrovehegre (monotypisk)
**** *[[vinhegre|A. bacchus]]*, vinhegre (monotypisk)
**** *[[damhegre|A. speciosa]]*, damhegre
**** *[[prydhegre|A. idae]]*, prydhegre (monotypisk)
**** *[[rustbukhegre|A. rufiventris]]*, rustbukhegre (monotypisk)
*** *[[Bubulcus]]* (monotypisk)
*** *[[Ardea (slekt)|Ardea]]* (14 arter)
*** *[[Syrigma]]* (monotypisk)
*** *[[Pilherodius]]* (monotypisk)
*** *[[Egretta]]* (12 arter)
** Scopidae, skyggefuglfamilien
** Balaenicipitidae, treskonebbfamilien
** Pelecanidae, pelikanfamilien

;Noter
* *A. brachyrhyncha* og *A. plumifera* ble tidligere regnet som underarter av *A. intermedia* (duskhegre), men disse er nå skilt ut som selvstendige arter. De er imidlertid ikke navngitt på norsk enda.
* Kritthegre og hvithalshegre ble tidligere av og til regnet til *Ardea*, men disse er nå plassert i *Egretta*

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Gulkinnand

**Gulkinnand** (*Anas formosa*) er en fugl i andefamilien.
Den har ingen nære slektninger blant nålevende ender. De nærmeste nålevende slektningene er trolig knekkand og skjeand. 
Det er mulig at den bør plasseres i en egen slekt.

## Eksterne lenker
*
Prærievåk

**Prærievåk** (vitenskapelig navn *Buteo swainsoni*) er en våk.

Fuglens hekkehabitat er prærie og tørre gressletter i det vestlige Nord-Amerika. Fuglene bygger et kvistreir i et tre, en busk eller på en klippekant. Arten er en trekkfugl som overvintrer i Argentina.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Hjelmfiskand

**Hjelmfiskand** (vitenskapelig navn *Lophodytes cucullatus*) er en fugl i andefamilien.

## Utbredelse
Hjelmfiskanda hekker i Canada og USA. Den hekker i øst- og nordøst-USA og i det sørvestlige Canada. Den overvintrer i det sørlige og vestlige USA. I Norge er den svært sjelden og dukker bare opp av og til. Den hekker ikke i Norge.

## Beskrivelse
Hjelmfiskandas hode er ganske stort og hjelmformet, derav navnet. Hannens hode er svart med to store hvite flekker på hver side. Oversiden er svart, og undersiden er oransje-brun. Hunnen er brun.

## Galleri

Fil:Hooded Merganser (Lophodytes cucullatus) (1).JPG|Hannfugl
Fil:Hooded Merganser, female.jpg|Hunnfugl
Fil:Lophodytes cucullatus -Vogelpark Walsrode -female-8a.jpg|Hunn i Weltvogelpark
Fil:Küken des Kappensäger.JPG|Unger
Fil:Kappensäger weiblich 0505052 wikiausschnitt.jpg|Hunnfugl
Fil:Hooded Merganser (Lophodytes cucullatus) RWD3.jpg|Hannfugl
Fil:Hooded Merganser, Washington DC, National Zoo - Stierch B.jpg|Hann i National Zoo i Washington D.C.
Lophodytes cucullatus MHNT.ZOO.2010.11.33.2.jpg |Museum specimen 


## Referanser




## Se også
*Lappfiskand
*Lophodytes
*Fiskeender

## Eksterne lenker
*
Gulhodetrupial

**Gulhodetrupial** (*Xanthocephalus xanthocephalus*) er en spurvefugl og det eneste medlemmet av slekten *Xanthocephalus*.

Voksne individer har et spisst nebb. Hannen er hovedsakelig svart med gult hode og bryst, og har en hvit markering på vingene som ofte bare er synlig i flukt. Den voksne hunnen er for det meste brun med en matt gul farge på hals og bryst.

Gulhodetrupialen hekker ved marskland omgitt av dunkjevle i Nord-Amerika, hovedsakelig vest for de store innsjøene. Reirene bygges ved hjelp av og i tilknytning til marsklandvegetasjon. De hekker i kolonier og deler ofte habitat med rødvingetrupialen (*Agelaius phoeniceus*). I hekke- og yngletiden er hannene svært territoriale og tilbringer mye tid på sivstilker for å markere seg og jage bort inntrengere.

Om vinteren trekker fuglene til de sørvestlige delene av USA og Mexico. De eneste områdene i USA hvor disse trupialene tilbringer hele året er San Joaquin-dalen og den nedre Colorado-dalen i Arizona og California. Det er en ekstremt sjelden fugl å se i Vest-Europa, og flere observasjoner er sannsynligvis knyttet til rømming fra fangenskap. Ett individ ble observert på Halten i Sør-Trøndelag 30. mai 1979. Det var antatt å være en rømt burfugl. Slik situasjonen er nå vurderes det som svært lite sannsynlig at arten vil danne viltlevende hekkebestand i Norge.

Disse fuglene finner mat i marskland, eng og mark, og spiser hovedsakelig frø og insekter. Utenom hekketiden leter de etter mat i flokker, ofte sammen med beslektede fuglearter.

Fuglen har en skjærende sang som ligner knirkingen fra rustne hengsler.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Gulhodetrupial artsbeskrivelse - Cornell Lab of Ornithology
* Gulhodetrupial - USGS Patuxent Bird Identification InfoCenter
* Video av en gulhodetrupialhunn i Annapolis Valley, Nova Scotia, Canada, godt utenfor sitt vanlige habitat.
Snøgås

**Snøgås** (*Anser caerulescens*) er en trekkfugl i andefamilien og tilhører gruppen med gjess.

## Eggsanking
I Norge kan det sankes egg av snøgås slik det reguleres i «Forskrift om jakt- og fangsttider samt sanking av egg og dun for jaktsesongene fra og med 1. april 2017 til og med 31. mars 2022».

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Gråhodealbatross

**Gråhodealbatross** (*Thalassarche chrysostoma*) er en stor sjøfugl i albatross-familien. Navnet kommer av de jevne, nesten røykfargede fjærene på hodet.

## Eksterne lenker
*
Rosenpelikan

**Rosenpelikan** (vitenskapelig navn *Pelecanus rufescens*) er en fugl i pelikanfamilien. Vingespennet kan bli 2,4 meter og vekten 5,5 kilo, dette er likevel en liten pelikan, mye mindre enn hvitpelikanen. Kroppen er grå og hvit, med en rosa rygg. 
## Habitat
Den holder til i sumper og grunne innsjøer. Den bygger reir av en haug med kvister og legger to til tre store, hvite egg i det. Ungene får mat ved å dukke hodene inn i foreldrenes gap og spise halvfordøyet fisk fra dem.  Den lever av fisk og amfibier. 
## Utbredelse
Rosenpelikan finnes i Afrika, sør i Arabia og på Madagaskar. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sibirspurv

**Sibirspurv** (*Emberiza aureola*) er en art i buskspurvfamilien. Den hekker i Nordøst-Europa og Nord-Asia (spesielt Sibir), og overvintrer i Sørøst-Asia, India og i Sør-Kina. Arten er ifølge IUCNs rødliste *[[sterkt truet]]* av utryddelse. Sibirspurven er en sjelden gjest i Vest-Europa, men det er gjort enkelte observasjoner av arten i Norge.

## Beskrivelse

Sibirspurven måler cirka  cm lang og veier normalt , noe som omtrent tilsvarer en sivspurv. Sibirspurven har imidlertid noe lengre nebb enn sivspurven. Voksne hanner har svart ansikt og kastanje-brun krone og rygg. Undersiden er klargul med tverrstilt brunt bånd i overgangen mellom halsen og frambrystet. Hunnen ligner en blek gulspurv og har lys gulaktig underside som er spraglet nærmest halsregionen, der tverrbåndet bare er svakt tilstede. Ungfuglene ligner hunnen.

Arten består som to underarter. Rasen *ornata* skiller seg gjennom klarere farger og et mer prominent tverrbånd enn *aureola* (nominatformen).

## Inndeling og utbredelse
Inndelingen under følger HBW Alive og er i henhold til Rising & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008). Norske navn i parentes er ikke offentlige navn, men kun en foreløpig beskrivelse i påvente av at et offentlig norsk navn på arten. Arter som hekker i Norge er merket (N) bak navnet, arter som hekket her tidligere (og som nå regnes som regionalt utdødd i Norge) er merket med (H) bak, og arter som tidvis har besøkt Norge er merket med (B) bak. Arten finnes i:  Thailand og Vietnam.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Emberizidae, buskspurvfamilien
**** *[[Emberiza]]*, buskspurvslekten
***** *[[Sibirspurv|E. aureola]]*, sibirspurv (B), av og til plassert i *Schoeniclus*
****** *E. a. aureola* (nominatformen), utbredt i Vest-Russland (tidligere også i Øst-Finland) og østover til Kolyma, og videre sørover til det nordlige Ukraina og Kasakhstan og det vestre og sentrale Mongolia; overvintrer i Sør- og Sørøst-Asia
****** *E. a. ornata *, utbredt i det østre Transbajkal, nordøstre Mongolia og Kina (Heilongjiang) og østover til Anadyrland, Kamtsjatkahalvøya, Okhotskhavskysten, Sakhalin og det nordlige Japan, inkludert Kurilene; overvintrer på det indiske subkontinent, Sør-Kina og ellers i Sørøst-Asia

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Brudeand

**Brudeand** (*Aix sponsa*) er én av to arter i slekten *[[Aix]]*, som er skogender (Cairinini) som inngår i underfamilien ender (Anatinae) i andefamilien (Anatinae). Artens nærmeste slektning er mandarinand (*A. galericulata*). Brudeand er monotypisk. Arten opptrer naturlig i Nord-Amerika og på Cuba, men den har blitt spredt til mange andre steder i verden gjennom import og rømninger.

## Biologi

Brudeand er en art med sterk kjønnsdimorfisme, i det hannens fjærdrakt i hekketiden er langt mer praktfull enn hunnens. Når hekketiden er på hell myter hannen og får såkalt eklipsedrakt. Arten måler cirka ; hannen er i snitt såvidt tyngre enn hunnen. Han veier , mens hunnen veier . Vingespennet utgjør cirka .

## Inndeling
Inndelingen følger HBW Alive og er i henhold til Carboneras (2018). Norske navn på arter følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017). Eventuelle benevnelser i parentes er kun midlertidige beskrivelser, i påvente av et offisielt navn på arten.

* Anseriformes, andefugler
** Anatidae, andefamilien
*** Dendrocygninae, plystreender
*** Oxyurinae, skarvender
*** Anserinae, svaner og gjess
*** Anatinae, ender
**** Mergini, fiskender
**** Tadornini, gravender og gravgjess
**** Cairinini, skogender (11 arter)
***** *[[Plectropterus]]* (monotypisk)
***** *[[knoppand|Cairina]]* (monotypisk)
***** *[[Sarkidiornis]]* (2 arter)
***** *[[Nettapus]]* (3 arter)
***** *[[Callonetta]]* (monotypisk)
***** *[[Aix]]* (2 arter)
****** *[[brudeand|A. sponsa]]*, brudeand (monotypisk)
****** *[[mandarinand|A. galericulata]]*, mandarinand
***** *[[Chenonetta]]* (monotypisk)
**** Hymenolaimini (monotypisk)
**** Merganettini (monotypisk)
**** Aythyini, dykkender
**** Anatini, grasender

;Note
*Aix* blir av og til betraktet som *[[incertae sedis]]*; en nylig fylogenetisk studie fant at slekten var søster til *Cairina*, men spørsmålet regnes ikke som endelig avklart.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Sørblesand

**Sørblesand** (vitenskapelig navn *Mareca sibilatrix*) er en fugl i andefamilien.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Kaneland

**Kaneland** (vitenskapelig navn *Spatula cyanoptera*) er en fugl i andefamilien.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Gåsegribb

**Gåsegribb** (*Gyps fulvus*) er en stor åtselgribb i haukefamilien. Arten består i kraft av to underarter og inngår i slekten *[[Gyps]]*, som består av åtte arter. Gåsegribb er utbredt i områdene rundt Middelhavet og østover i Asia.

## Biologi
Gåsegribb er blant de største artene i slekten *Gyps*. Kroppslengden er cirka  og vekten ligger rundt . Vingespennet er cirka . Fuglen skiller seg fra de fleste andre gribbene, gjennom å ha hvit hals og et lite hode med nesten sorte kinn og et sort og beinfarget nebb. Oversiden av fjærdrakten og armdekkerne på vingene er beige-brun, mens håndsvingfjær, svingfjær og de 14 styrefjærene i stjerten er mørkebrune. Undersiden er beige-brun.

## Inndeling
Inndelingen av haukefamilien følger i hovedsak Taxonomy in Flux og er i henhold til Boyd (2017), med unntak av underfamilien Aquilinae. Den følger den nye revisjonen til Lerner *et al.* (2017). HBW Alive bruker tribuset Gypini som synonym for Gypinae. Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008). Eventuelle navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle.

* Accipitridae, haukefamilien
** Gypinae (Gypini), (åtselgribber)
*** *[[Sarcogyps]]*
**** *[[Rødhodegribb|S. calvus]]*, rødhodegribb
*** *[[Trigonoceps]]*
**** *[[Hvithodegribb|T. occipitalis]]*, hvithodegribb
*** *[[Munkegribb|Aegypius]]*
**** *[[Munkegribb|A. monachus]]*, munkegribb
*** *[[Torgos]]*
**** *[[Øregribb|T. tracheliotos]]*, øregribb
*** *[[Necrosyrtes]]*
**** *[[Hettegribb|N. monachus]]*, hettegribb
*** *[[Gyps]]*
**** *[[Hvitryggribb|G. africanus]]*, hvitryggribb
**** *[[Bengalgribb|G. bengalensis]]*, bengalgribb
**** *[[Himalayagribb|G. himalayensis]]*, himalayagribb
**** *[[Gåsegribb|G. fulvus]]*, gåsegribb
***** *G. f. fulvus* (nominatformen), utbredt fra Nordvest-Afrika, Den iberiske halvøy, Sør-Frankrike og østover rundt Middelhavet (inkluder på Mallorca, Sardinia, Kreta og Kypros), Balkan, Tyrkia, Midtøsten, Den arabiske halvøya og Iran til Pamir og det sørlige og østre Kasakhstan
***** *G. f. fulvescens*, utbredt fra Afghanistan, Pakistan og Nord-India østover til delstaten Assam
**** *[[Skjellgribb|G. rueppelli]]*, skjellgribb
**** *[[Kappgribb|G. coprotheres]]*, kappgribb
**** *[[Teraigribb|G. tenuirostris]]*, teraigribb
**** *[[Indiagribb|G. indicus]]*, indiagribb

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Chileflamingo

**Chileflamingo** (*Phoenicopterus chilensis*) er en monotypisk storvokst vadende fugler i flamingofamilien. Arten er en av tre artene i slekten *Phoenicopterus* (storflamingoer) og en av fire arter på den vestlige halvkule.

## Beskrivelse

Chileflamingoen blir cirka 105 cm og veier typisk omkring . Overnebbet har grunn kjøl, og det sorte feltet på tuppen av nebbet strekker seg til ovenfor den karakteristiske knekken. Resten av nebbet er svært blekt.

Fjærdraktener hovedsakelig blekrosa og rosa, med innslag av karminrødt på overvingene. Flygefjærene er sorte. Arten har gulgrå lemmer med røde knær og føtter. Den sort tuppen av nebbet rekker ovenfor bendet, mens den indre delen er blekt.

## Utbredelse og habitat
Arten er utbredt i det vestre sentrale Ecuador og sørover gjennom Andes til Tierra del Fuego, og videre til det sørlige Brasil og Uruguay.

Chileflamingoen trives på mudderflater og i grunne elvemunninger, laguner og saltsjøer, der det er lite eller ingen fisk. Arten unngår fiskerike innsjøer og innsjøer med settefisk, trolig på grunn av konkurransen om føde. Den er vanlig i høyder opp mot 4&nbsp;500&nbsp;moh.

## Atferd
Arten hekker normalt i kolonier på opp mot 6&nbsp;000 par, selv om det er observert kolonier på opp mot 10&nbsp;000 par (Mar Chiquita, Argentina). Som alle flamingoer legger den bare ett, kritthvitt egg. Inkubasjonstiden er 27–31 dager og voksen fjærdrakt kommer etter 70–80 dager. Fuglene er filteretere og spiser ved å filtrere føderikt vann gjennom nebbet. 

Når fuglen søker etter mat er hele hodet under vann. Dette har sammenheng med nebbkonstruksjonen og filtermekanismen til denne arten. Føden består av små akvatiske virvelløse dyr, som små krepsdyr, saltsjøkreps, hoppekreps, vannlopper, amfipoder, muslingkreps med mer.

## Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017, 2020). Eventuelle beskrivelser i parentes er ikke offentlige, men kun midlertidige i påvente av et offentlig navn.

* Mirandornithes
** Podicipediformes, dykkerfugler
** Phoenicopteriformes, flamingofugler
*** Phoenicopteridae, flamingofamilien
**** *[[Phoenicopterus]]*, (storflamingoer)
***** *[[Chileflamingo|P. chilensis]]*, chileflamingo, utbredt i det vestre sentrale Ecuador og sør gjennom Andes til Tierra del Fuego, og videre til det sørlige Brasil og Uruguay (nær truet)
***** *[[Rødflamingo|P. ruber]]*, rødflamingo, utbredt i Karibia, samt en isolert bestand på Galápagosøyene (livskraftig)
***** *[[Rosenflamingo|P. roseus]]*, rosenflamingo, utbredt i sør og øst i Spania, Sør-Frankrike og sør til Nord-, Vest-, Øst-, og Sør-Afrika og Madagaskar, østover til Midtøsten, Kasakhstan, India og Sri Lanka (livskraftig)
**** *[[Phoeniconaias]]*, (dvergflamingoer)
**** *[[Phoenicoparrus]]*, (andesflamingoer)
*** Palaelodidae, prehistoriske flamingofugler (†)

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Svartsvane

**Svartsvane** (*Cygnus atratus*) er en svane i andefamilien. Den stammer fra Oseania og er sotsvart i fjærdrakten. Også benene er sorte, men nebbet er karakteristiskt rødt i fargen. Hunnen er mindre enn hannen og har ikke like rødt nebb. Ungfuglene er gråbrune og har grått nebb.

Arten er en karakterart i Australia og Tasmania. Den er dessuten innført til New Zealand. Svartsvaner trives på våtmarksområder, der den hekker året rundt i kolonier. Reiret, som er bygget av gress og annen vegetasjon, legges gjerne ved vannkanten. Eggene (normalt 2-8 stykker) klekkes etter 36 dager.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Tartarfalk

**Tartarfalk** (vitenskapelig navn *Falco cherrug*) er en fugl.

## Hekking
Tartarfalken legger 3-6 egg på marken, eller i et forlatt reir i et tre. Både hunnen og hannen ruger eggene som klekkes etter cirka 28 dager.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Rødhøne

**Rødhøne** (*Alectoris rufa*) inngår i slekten steinhøns som er en gruppe i fasanfamilien. Arten består som tre underarter og er utbredt i Sørvest-Europa, inkludert på Balearene og Korsika.

## Biologi

Rødhøna blir 34–38 cm lang og har et vingespenn på 47–50 cm. Hannen blir størst og veier 480–547 g, mens hunnen veier 391–540 g. Bortsett fra størrelsen er det lite som skiller kjønnene, men hunnen har litt blekere hode og strupe og mangler spore.

Rødhønas fjærdrakt er mer grålig jordbrun på oversiden enn hos de nærmeste artsfrendene. Arten har karakteristiske svarte flekker på brystet og sidene av nakken som danner et halskjede med flekker og striper. Blir av og til forvekslet med rapphøne (*Perdix perdix*), men man legger merke til en svartkantet hvit hals, umerket overside, dristigere flankemarkeringer og hvitaktig supercilium hos rødhøna.

Rødhøne synes å være mindre spesialisert enn andre steinhøns hva habitatvalg angår. Arten utnytter alt fra middelhavsterreng til fuktige tempererte soner, men ikke boreale, oseaniske og tørre soner; foretrekker lavlandsområder og finnes generelt i tørrere habitater enn for eksempel rapphøne. Unngår store skogområder og våte områder hvis mulig; bruker ellers habitater med et bredt spekter av jordsmonn og arealbruk, igjen mer variert enn sine nærmeste slektninger. Trives i tørt, kupert landskap med spredte små busker opp til cirka  ved foten av fjellene, men tilsynelatende en gang i blant også opp mot , spesielt i sør; samt alt fra ugjestmildt tørt terreng i lavere fjellskråninger til marginalt kultivert mark, dyrket mark, frukthager (for eksempel olivenlunder), skog, med mer.

Arten er blitt satt ut som jaktbytte, og forvillede bestander finnes i Vest-Europa nordover til Storbritannia og Nederland. Rødhøne er også blitt satt ut i Norge, men det er bare gjort ett hekkefunn, så langt tilbake som i 1990. Arten er antagelig for varmekrevende til å kunne etablere seg i Norge nå, men klimaendringer kan endre dette.

## Inndeling
Inndelingen følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *m.fl.* (2008, 2017, 2020).

* Galliformes, hønsefugler
** Phasianoidea, fasanfugler
*** Phasianidae, fasanfamilien
**** Pavoninae
***** Coturnicini
****** *[[steinhøns|Alectoris]]*, steinhøns
******* *[[berberhøne|A. barbara]]*, berberhøne
******* *[[araberhøne|A. melanocephala]]*, araberhøne (monotypisk)
******* *[[rødhøne|A. rufa]]*, rødhøne
******** *A. r. rufa*, nominatformen er utbredt i Frankrike, Nordvest-Italia (inkludert på Elba) og på Korsika
******** *A. r. hispanica*, er utbredt i nord og vest på Den iberiske halvøy
******** *A. r. intercedens*, er utbredt i øst og sør på Den iberiske halvøy, samt på Balearene
******* *[[berghøne|A. chukar]]*, berghøne
******* *[[steinhøne|A. graeca]]*, steinhøne
******* *[[svartstrupehøne|A. philbyi]]*, svartstrupehøne (monotypisk)
******* *[[qinghaihøne|A. magna]]*, qinghaihøne (monotypisk)

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Palmedue

**Palmedue** (*Streptopelia senegalensis*) er art i duefamilien og inngår der i slekten *[[Streptopelia]]*. Palmedua hekker i tropiske områder i Afrika sør for Sahara, Midtøsten og Sør-Asia øst til India. Arten er også introdusert til vestlige Australia, i og i rundt Perth og Fremantle, og har trolig kommet dit som blindpassasjerer. 

## Taksonomi
Arten har nylig blitt plassert i slekta *[[Stigmatopelia]]* av enkelte som følge av undersøkelsene av Johnson *et al.* (2001).

## Biologi
Palmedue er liten due, cirka 25 cm lang, og har en lang stjert. Ryggen, vingene og stjerten er rødlig brun med innslag av blågrått på vingene. I flukt vises en tydelig kastanjefarga underside. Hode og underkroppen er rosaaktig, men går over til en hvit farge på buken. Den har svarte flekker på halsen. Føttene er røde. Begge kjønn er like i utseende, ungfuglene er mer rustfarga enn de voksne individene, og har mindre svarte flekker på halsen.

Palmedue finnes flere steder, som Tyrkia, Georgia og Kasakhstan. Lenger øst i Asia finnes den i Nepal, i Xinjiang i Kina, og i India. I Afrika forekommer det spredt over store deler av kontinentet fra Marokko og Egypt i nord, til Sør-Afrika i sør.

Palmeduen er en vanlig og utbredt art som man ofte finner i busker, tørt jordbruksland og hager.

Palmedua spiser gress, frø, korn, annen vegetasjon og små insekter. De tilbringer mye tid på bakken, hvor de finner mat på grassletter og i jordbrukslandskap. De er lever som regel alene eller i par, sjeldent i flokker.

Duen bygger reiret i et tre og legger normalt to hvite egg.

## Kilder
* Barlow: *Birds of The Gambia*. Wacher and Disley, ISBN 1-873403-32-1
* Grimmett: *Birds of India*. Inskipp and Inskipp, ISBN 0-691-04910-6
* Johnson, Kevin P.; de Kort, Selvino; Dinwoodey, Karen, Mateman, A. C.; ten Cate, Carel; Lessells, C. M. & Clayton, Dale H. (2001): A molecular phylogeny of the dove genera *Streptopelia* and *Columba*. Auk **118**(4): 874-887. PDF fulltext 

## Eksterne lenker
*
Kirkeugle

**Kirkeugle** (*Athene noctua*), tidligere kalt Minervas ugle, er en liten ugle i gruppen Athene. Den hører til uglefamilien, i likhet med de fleste av uglene. Den blir cirka 23-27 centimeter fra hode til hale.  Den har et vingespenn  på cirka 50-56 centimeter.

## Ernæring
Den lever mest av insekter, snegler og meitemark – men tar også gnagere og småfugl.

## Hekking
I naturen lager kirkeuglen reir i hule trær og steiner. Der det er mulig lager den reir i høye kirkespir; derav navnet kirkeugle. Den legger 3-5 egg som blir ruget på av hunnen i ca. 28-29 dager. Den første tiden etter klekking holder hun seg ved reiret mens hannen bringer maten; senere jakter både hannen og hunnen etter mat. Ungene forlater reiret etter ca. syv uker og er flyvedyktige 1–2 uker senere.

## Utbredelse og status
Kirkeugle finnes i tempererte og varme områder i Europa, Asia og nord i Afrika. Arten er standfugl og er temmelig stasjonær. Den er innført i England og på New Zealand (Sørøya). Bestanden har gått veldig tilbake i Vest-Europa, mens den har holdt seg bedre i Øst-Europa. Arten er funnet én gang i Norge (Hordaland, 1974). Den har hekket i Sør-Sverige. I Danmark er den nesten utryddet og kritisk truet, mens den ennå i 1970-åremes fantes nesten overalt på Jylland. Mangel på habitater og giftsprøyting i landbruket regnes som årsaker til tilbakegangen. På verdensbasis vurderes bestanden av IUCN som livskraftig og stabil.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Karminfink

* se inndeling!

**Karminfink** (*Carpodacus roseus*) er en fugl i finkefamilien. Den er utbredt fra det sentrale Sibir i Russland og østover til Kasakhstan, Mongolia, Kina, Koreahalvøya og Japan. Den har også vært observert lenger vest i Europa, blant annet i Norge. Dette kan imidlertid være importerte burfugler som har rømt.

Dens naturlige habitat er boreal barskog. Fuglearten er ikke regnet som utrydningstruet.

## Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Passerida
**** Passeroidea
***** Fringillidae, finkefamilien
****** Fringillinae, (sanne finker)
****** Euphoniinae, (neotropisfinker)
****** Carduelinae, (stillitsfinker)
******* Coccothraustini, (kjernebiterfinker)
******* Drepanidini, (hawaiifinker)
******* Carpodacini
******** *[[Rosenfinker|Carpodacus]]*, rosenfinker
********* *[[Rosenfink|C. erythrinus]]*, rosenfink
********* *[[Skarlagenfink|C. sipahi]]*, skarlagenfink
********* *[[Boninfink|C. ferreorostris]]* (†), boninfink
********* *[[Sinoberfink|C. rhodochlamys]]*, sinoberfink
********* *[[Carpodacus waltoni|C. waltoni]]*, (ikke navngitt, tibetrosenfink eller rosagumprosenfink)
********* *[[Ametystfink|C. pulcherrimus]]*, ametystfink
********* *[[Brunrosenfink|C. edwardsii]]*, brunrosenfink
********* *[[Himalayarosenfink|C. rodochroa]]*, himalayarosenfink
********* *[[Yunnanrosenfink|C. verreauxii]]*, yunnanrosenfink
********* *[[Flekkvingerosenfink|C. rodopeplus]]*, flekkvingerosenfink
********* *[[Vinrosenfink|C. vinaceus]]*, vinrosenfink
********* *[[Carpodacus formosanus|C. formosanus]]*, (ikke navngitt, taiwanrosenfink)
********* *[[Ørkenrosenfink|C. synoicus]]*, ørkenrosenfink
********* *[[Carpodacus stoliczkae|C. stoliczkae]]*, (ikke navngitt, blekrosenfink)
********* *[[Gulnebbrosenfink|C. roborowskii]]*, gulnebbrosenfink
********* *[[Hettefjellfink|C. sillemi]]*, hettefjellfink
********* *[[Skrentrosenfink|C. rubicilloides]]*, skrentrosenfink
********* *[[Fjellrosenfink|C. rubicilla]]*, fjellrosenfink
********* *[[Langhalefink|C. sibiricus]]*, langhalefink
********* *[[Rubinfink|C. puniceus]]*, rubinfink
********* *[[Bærbit|C. subhimachalus]]*, bærbit
********* *C. roseus*, karminfink
********** *C. r. roseus* (nominatformen), fra det sentrale og østre Sibir og østover; migrerer mot sør og sørvest
********** *C. r. portenkoi*, Nord-Sakhalin, migrerer sørover til Sør-Korea og Japan (Hokkaido og sørlige og sentrale deler av Honshu)
********* *[[Blodrosenfink|C. trifasciatus]]*, blodrosenfink
********* *[[Krattrosenfink|C. thura]]*, krattrosenfink
********* *[[Glennerosenfink|C. dubius]]*, glennerosenfink
******* Pyrrhulini
******* Carduelini

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Langhalefink

**Langhalefink** (*Carpodacus sibiricus*) er en fugl. Langhalefink blir av IUCN gradert til «Least concern» og er utbredt i Kina, Japan, Kasakhstan, Korea, Nord-Korea og Russland.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Latterdue

**Latterdue** eller **berberdue** (*Streptopelia risoria*) er en forvillet domestisert fugl i duefamilien, der den har sitt opphav fra én eller to arter i slekten *[[Streptopelia]]*. 

## Biologi
Latterdua blir 27–29 cm lang og er en domestisert form av saheldue ) eller tyrkerdue , eller kanskje også en hybrid mellom disse.

Det finnes frittlevende latterduer som hekker på Tenerife og Kanariøyene. Rømte fugler fra fangenskap sees jevnlig i flere land. Arten ligner tyrkerdue, men er mindre, har kortere stjert, lysere beigegråhvit drakt og er nesten hvit på buken. Latterdue har vært mye brukt i ulike laboratoriestudier og hvite eksemplarer er populære blant tryllekunstnere. Rømte fugler finnes også i Norge.

## Referanser




## Litteratur
* Lars Svensson: *Gyldendals store fugleguide : Europas og middelhavsområdets fugler i felt*, Oslo 1999.

## Eksterne lenker
* 
* Om latterdue på Store norske leksikon
Tigerastrild

**Tigerastrild** (*Amandava amandava*) er en fugl astrildfamilien og tilhører slekten *[[Amandava]]*. Det er autorer som inkluderer gulbrystastrild og gitterastrild i slekten *Amandava*.

De er populære kjæledyr på grunn av tigerastrildhannens fargerike fjærdrakt om sommeren.

Det naturlige utbredelse er Bangladesh, Kambodsja, Kina, Egypt, India, Indonesia, Burma, Nepal, Pakistan, Thailand og Vietnam. Fins innførte populasjoner sør i Spania, Brunei, Fiji, Malaysia, Portugal, Puerto Rico, Singapore og Hawaii.

## Underarter
Det er beskrevet tre underarter av tigerastrild
* *Amandava amandava amandava* (L., 1758)
* *Amandava amandava flavidiventris* (Wallace, 1864)
* *Amandava amandava punicea* (Horsfield, 1821)

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Birdlife Species Factsheet: ''Amandava amandava''. Hentet ut 16. august 2013.
Lazulispurv

**Lazulispurv** (*Passerina amoena*) er en kardinal. Den har sin utbredelse i Nord-Amerika.

## Ernæring
Lazulispurven spiser for det meste frø og insekter.

## Eksterne lenker
*
Svartgumptrupial

**Svartgumptrupial** (*Icterus wagleri*) er en fugl. Svartgumptrupial er utbredt i El Salvador, Guatemala, Honduras, Mexico, Nicaragua og Amerikas forente stater. Den blir rangert som «least concern» i IUCNs rødliste over truede dyrearter.

## Eksterne lenker
* 
* ''Icterus waglerii'' – IUCNs rødliste over truede dyrearter
Pirol

**Pirol** (*Oriolus oriolus*) er en art i pirolfamilien, som er spurvefugler. 

## Beskrivelse
Pirolen veier 42–102 g og måler 24–25 cm. Voksne hann-piroler er gule med sort farge på vingene og halen og har røde nebb. Hunner og ungfugler er grønngule på oversiden og gulhvite på undersiden med mørke striper.

Pirolen lever av insekter, bær og frukt.

Arten forekommer bare tilfeldig i Norge, men er observert hekkende på Jomfruland og i Vestfold. Utbredt over det meste av Mellom- og Sør-Europa samt østover til India. Trekkfugl som overvintrer i tropisk Afrika.

Ved siden av den eurasiske, som er beskrevet her er svartnakkepirol (*O. chinensis*) fra Sørøst-Asia antakeligvis den mest utbredte.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Nøtteskrike

**Nøtteskrike** (*Garrulus glandarius*) er en kråkefugl.  Vingene er svarte og hvite med et turkis- og svartspettet felt og svarte tverrbånd. Issen har svarte og hvite fjær som kan reises i en topp når nøtteskrika er opphisset. Nebbet er kraftig og spisst. Det brukes til å åpne nøtter og til graving. Nøtteskrika er rundt 35 cm lang, og vekten er 140-190 gram.

Nøtteskrika lever i den sørlige delen av Norge. Den finnes også noe mer spredt nordover helt opp til den delen av Finnmark som er dekket av blandingsskog. Vi kan finne den i skog, og mer åpne områder med spredte trær. Om høsten kan den trekke inn mot bebyggelse for å samle hassel- og eikenøtter. Vi kan også se den i potetåkeren. Nøtteskrika spiser insektlarver, mark, edderkopper, smågnagere, fugleegg, fugleunger, frø og frukt. Om høsten spiser den nøtter, og den graver også ned nøtter til vintermat.

Redet er flatt og blir bygd høyt oppe i et tre av kvister, plantestengler og tørt gress. Nøtteskrika legger egg i mai/juni, og ungene klekkes ut etter 16-17 dager. Noen kaller nøtteskrika for *Skogskjære* eller *Gransjur*.

## Eksterne lenker

*
Polarsisik

**Polarsisik** (*Acanthis  flammea hornemanni* eller *A. hornemanni*) er et taxon i finkefamilien, men det har vært uklart om den skal regnes som en underart av gråsisik (*A. flammea*) eller om den er en selvstendig art. 

## Taksonomi
Polarsisik har tidvis blir regnet til både *Acanthis* og *Carduelis*, både som underart og som selvstendig art. Nyere forskning viser imidlertid at disse slektene var parafyletiske. Likeledes viser nyere forskning at arten trolig allikevel best håndteres som en underart av gråsisik (*A. flammea *).

## Inndeling
Inndelingen og rekkefølgen av den følger HBW Alive og er i henhold til Collar, Newton & Bonan (2017). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008). Navn og beskrivelser i parentes er ikke offisielle navn, men kun midlertidige beskrivelser i påvente av offisielle navn.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Passerida
**** Passeroidea
***** Fringillidae, finkefamilien
****** Fringillinae, (sanne finker)
****** Euphoniinae, (neotropisfinker)
****** Carduelinae, (stillitsfinker)
******* Coccothraustini, (kjernebiterfinker)
******* Drepanidini, (hawaiifinker)
******* Carpodacini, rosenfinker
******* Pyrrhulini, (dompaper og nære slektninger)
******* Carduelini, (stillitser og nære slektninger)
******** *[[Haemorhous]]*
******** *[[Rhodospiza]]*
******** *[[Rhynchostruthus]]*
******** *[[Chloris (zoologi)|Chloris]]*
******** *[[Linurgus]]*
******** *[[Crithagra]]*
******** *[[Linaria]]*
******** *[[Gråsisik|Acanthis]]*, monotypisk
********* *[[Gråsisik|A. flammea]]*, gråsisik
********** *[[brunsisik|A. f. cabaret]]*, brunsisik (regnes av flere som en selvstendig art, men dette er fortsatt uavklart)
********** *A. f. flammea* (nominatformen), vanlig gråsisik
********** *A. f. rostrata*
********** *A. f. exilipes*
********** *[[polarsisik|A. f. hornemanni]]*, polarsisik (regnes av flere som en selvstendig art, men dette er fortsatt uavklart)
******** *[[Loxia]]*, korsnebber
******** *[[Chrysocorythus]]*
******** *[[stillitser|Carduelis]]*, stillitser
******** *[[Serinus]]*, (irisker)
******** *[[Spinus]]*

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Lundtrupial

**Lundtrupial** (vitenskapelig navn *Icterus galbula*) er en fugl.

## Utbredelse
Lundtrupial finnes for det meste i Nord-Amerika. Den overvintrer i Mexico, Latin-Amerika og i det nordlige Sør-Amerika. Det er observert noen få eksemplarer i Irland og England. I Norge er lundtrupial bare observert to ganger, i 1986 og i 2015.

## Ernæring
De jakter etter mat i busker og trær. De flyr også korte distanser for å fange insekter. De spiser hovedsakelig insekter, bær og nektar.

## Referanser


## Eksterne lenker
*