Herman Harris Aall

**Herman Johan Regnor Harris Aall** (1871–1957) var en norsk jurist og rettsfilosof som var med i Nasjonal Samling før og i det meste av okkupasjonstiden. I landssvikoppgjøret ble han i 1947 dømt til 15 års tvangsarbeid, men dommen ble ikke fullbyrdet av hensyn til Aalls helse og alder.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Herman Harris Aall var fjerde barn av Niels Anton Aall (1833–96) og Mathilde Susanne Dahls (1842–1910) åtte barn. Faren var sogneprest og tilhørte «plankeadelsfamilien» Aall fra Ulefoss i Telemark. Hermann var bror til Anathon Aall.

### Karriere

Herman Aall vokste opp i Nesseby og reiste hjemmefra for å fortsette skolegangen, først til Haugesund og siden til Kristiania katedralskole, der han tok artium i 1891. I et brev til sønnen Achton forteller Aall at han sultet og var hjemløs fra fjortenårsalderen, dvs. fra rundt 1885. Da Aalls far tok avskjed i 1893, ble han støttet av Ferdinand Egeberg som lot ham bo i sitt hjem i Oscars gate 45, der den tyske ambassade holder til i dag. Egeberg hadde vært kong Oscar 2.s kabinettskammerherre og var en av Norges rikeste menn, eier av trelastfirmaet Westye Egeberg & Co.

Som ung følte Aall seg forfulgt av skjebnen og skrev en gang: «*Ganske vist er det saa, at alt mit studium har været forfulgt av [[forbannelse|forbandelse]]: Til [[middelskole]]examen syk, [[artium]], – anden eksamen juridikum – dr.graden – syk. Et levende indtryk av at der raader en ondskapsfuld magt i verden, – har jeg faat. Ingen gud. Men vel mange viljer. – Hvis jeg ikke hadde spredt mig paa digtning, vilde jeg nu ha været økonomisk sorgløs. Men mit land har vist en ondskapsfuld likegyldighet, som jeg ikke kan tænke større. Min slegt ogsaa. – Ingen storhet.*» Han ønsket å fordype seg i sitt eget sinn, men ønsket seg også en posisjon i verden.

Aall ble cand.jur. i 1900 og praktiserte som sakfører i Kristiania i perioden 1902–1908. I 1908 studerte han rettsvitenskap og sosiologi i Brussel og Berlin. Han ble dr.philos. i 1913 og dr.juris. i 1921. Foruten avhandlingen *Mere klarhed i samfundsspørgsmaal* (1908) offentliggjorde han en omfangsrik *Filosofisk og sociologisk undersøgelse* om *Interessen som normativ idé* (2 bd., Videnskabernes Selskabs Skr. II. Hist-filos. Klasse, 1913), som førte til hans doktorgrad i 1913. Hans hovedstudium var rettsidéene fra filosofisk og sosiologisk synspunkt.

Aall var en skrivende mann hele livet. Alt i 1908 utga han skuespillet *Politikens komedie* om hvordan politikere og presse ikke egentlig interesserer seg for de politiske sakene, men bruker dem til beste for sine egne særinteresser. Han skrev også de av første verdenskrig inspirerte tendensskriftene *Faren for Skandinavien* (1915), *Nordens skjæbne* (1917) og *Undervandskrigen og verdensdespotiet* (1918), alle rettet mot ententen. Han næret en dyp motvilje mot venstresiden, arbeiderbevegelsen og mot England for landets imperialistiske holdning til havretten. 

På 1930-tallet fryktet Aall at britene planla en okkupasjon av Sørlandet for å forvandle Kristiansand til et norsk Gibraltar. På den tiden planla han å skrive det han selv kalte «vår tids Hamlet», kanskje skuespillet *Tilbake til kaos* som han arbeidet med i 1938, i tillegg til sitt prosjekt om «grunntrekk av fremtidens religion», muligens det manuskriptet han kalte *Fra åndløst stoff til stoffløs ånd*. I 1943 publiserte han et 23 sider langt dikt om Kristi lidelseshistorie, *Fra Palmesøndag til Langfredag.*H.H. Aall: ''Fra Palmesøndag til Langfredag'', Nasjonalbiblioteket

Britisk holdning til havretten bekymret Aall. Den norsk-amerikanske diplomaten Charles Emil Stangeland (1881–1942) var blant dem som hyllet Aalls syn og holdninger: «*Jeg tror på Norges fremtid nu mere enn jeg har siden 1905, og den troen beror*(...)*paa at i Norge finnes menn som [[Vidkun Quisling|Quisling]] og [[Knut Hamsun|Hamsun]] og*(...)*som H.H. Aall.*» Han beundret de tre mennenes evne til å stå alene. Selv mente Aall at sannheten «*er ikke det objektive, men den uegennyttige subjektivitet*». 

Aall publiserte også dramaene *Gesandten* (1917) og *Guden i mænnesket* (1922).

### Nasjonal Samling
Aall var medlem av Nasjonal Samling (NS), Vidkun Quislings nasjonalistiske fascistparti fra stiftelsesåret 1933. I april 1939 var Aall blant de seks nordmennene som ble invitert til feiringen av Hitlers 50-årsdag i Berlin sammen med Fedrelandslagets leder Victor Mogens og kommanderende general Kristian Laake. Ved den anledning fikk han kontakt med utenriksminister Ribbentrop og med tysk utenlandsspionasje, som i den intetanende rettsfilosof fant en nyttig kamuflasje for sin spionsentral i Malmö. Aall hadde i noen år deltatt i partiets hovedstyre, og rekrutterte også Quisling til sentralen som filosofisk utreder. Sammen reiste Aall og Quisling til Berlin i desember 1939, der Quisling ble presentert for storadmiral Erich Raeder og møtte også Hitler.

Høsten 1940 ble Aall utnevnt til professor i rettsvitenskap av Quisling-regimet. I NS var han stadig på kant med Quisling og partiledelsen, men var like fullt mannen som ledsaget Knut Hamsun til møtet med Hitler i 1943.

Aall ble også utnevnt til leder av Quisling-regimets Granskningskommisjonen av 1943 som skulle søke å avsløre kongens og regjeringens angivelige dobbeltspill før 9. april 1940, da man mente at nøytraliteten ble brutt ved underhåndskontakter med Storbritannia. Også kongehusets arvefølge og dronning Mauds påståtte infertilitet skulle undersøkes. Kommisjonens oppdrag ble aldri fullført. Aall mistet etter hvert tiltroen til NS-styret og meldte seg ut av partiet i 1944.

### Etterkrigstiden
I landssvikoppgjøret ble han i 1947 idømt 15 års tvangsarbeid. Av hensyn til hans helse og alder (76 år) ble dommen ikke fullbyrdet.

I 1951 var Aall bosatt i Welhavensgate 5 da han skrev til Eilif Ringnes om sitt verk *Kulturkatekismus for alle*. Han minnet Ringnes om «strevet med å skaffe penger til NS-avisen *[[Fritt Folk]]* før krigen», og at Tyskland og Norge i flere århundrer hadde hatt samme interesse av at sjøkrig ble underlagt de samme bestemmelser som landkrig. Dette hadde Tyskland stemt for ved flere Haag-konferanser, støttet av blant andre USA og Norge. I 1951 trengte Aall midler til å få utgitt bøkene sine, «men jeg trenger dem også som eksistensmidler. Jeg er av «myndighetene» ribbet til skinnet, endog for alderstrygd».

### Familie
Aall giftet seg i 1907 i København med en godseierdatter fra Jylland, Gerhardine («Gerdy») Gersdorff de Serène d'Acqueria (1868–1944) av en fransk-dansk adelsslekt. Hun var datter av godseier Oscar Ferdinand de Serène d'Acqueria (1814–80) og Catharina Elisabeth Wasserfall Rosenørn (1831–1916).

## Verker
* 
* *Snefnug: digte* (1902)
* *Mere klarhed i samfundsspørgsmaal* (1908)
* *Absoluthetsforestillingens psykogenese* (1913)
* 
* 
* *Faren for Skandinavien* (1915)
* 
* *Mot avgrunden* (1917)
* *Nordens skjæbne* (1917)
* 
* 
* 
* 
* *Faren fra øst* (1925)
* 
* *Revolusjonspolitikk og norsk lov* (1931)
* *Livslover: grunnlag for en livsanskuelse* (1932)
* 
* *Verdensrevolusjonen og norsk lov: utredninger* (med Nikolaus Gjelsvik, 1932)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Referanser


## Kilder

## Eksterne lenker
*