open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Matthäus Schiner

**Matthäus Schiner** (1465–1522) var en sveitsisk statsmann og en katolsk kardinal. Han var biskop av Sion 1499&ndash;1511.

Han klarte å samle de sveitsiske kantoner som var alliert med Wallis og ble høyre hånd for pave Julius II og pave Leo X i deres bestrebelser for å forene Italia og kaste ut franskmennene. På grunn av hans bestrebelser gikk sveitserne to ganger til angrep på Milano i 1511.

Han ble kreert til kardinal i september 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, og ble samtidig også biskop av Novara.

I 1512 ble han som pavelig legat for Italia og Tyskland gjort til kommandør for en sveitsisk-venetiansk hær som klarte å drive franskmennene fra Milano og innsette Massimiliano Sforza som hertug der. Men kong Ludvig XII av Frankrike klarte etter pave Julius IIs død å gjeninnta byen. Da samlet Schiner på nytt en sveitsisk forbundsstyrke og nedkjempet franskmennene i slaget ved Novara (1513). Hertugen av Milano gav da Schiner som takk markgrevskapet Vigevano.

Kong Frans I av Frankrike krysset så Alpene på nytt, og denne gangen tapte Schiners sveitsere ved slaget ved Marignano (1515). I 1516 samlet han med Englands hjelp en ny hær, men klarte ikke å gjenerobre Milano. Han forsøkte å få istand en bredere allianse mellom paven, keisere, England og Spania og dro i den hensikt til London. Men imens sluttet den sveitsiske konføderasjon og keiseren fred med Frankrike.

Under hans lange fravær fra hjemtraktene klarte det franske parti under hans bitre fiende Georg Supersax å sette i gang et opprør. Kardinal Schiner måtte da ta tilflukt i Zürich, der han oppholdt seg 1517–1519, og deretter var han for det meste ved keiserens hoff.

Han støttet Karl Vs valg til keiser i 1519, og ble i november 1520 utnevnt til biskop av Catania på Sicilia, som tilhørte keiserriket.

I 1521 ledet han en hær fra den sveitsiske konføderasjon som del av det keiserlige felttog mot Frankrike. Noen mener at han kunne ha blitt valgt til pave Leo Xs etterfølger, hadde det ikke vært for hans innbitte hat mot franskmennene som gjorde et slikt valg lite opportunt. Den nye pave Hadrian VI kalte ham til Roma og gjorde ham til administrator av Kirkestaten.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Francesco Argentino

**Francesco Argentino** (født ca. 1450, død 23. august 1511) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og var også  biskop av Concordia.

Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, med *[[San Clemente]]* som tittelkirke.

## Eksterne lenker
* The Cardinals of the Holy Roman Church
Den lille sorte

**Den lille sorte** ble introdusert i 1926 av Coco Chanel, og først presentert i amerikanske *[[Vogue]]* som en halvlang cocktailkjole med lange ermer og en enkel, rett silhuett. Yves Saint-Laurent har uttalt at selv han har problemer med å tidfeste kjoler av denne typen, fordi stilen er så tidløs.

Den er en knekort kjole brukt til fest eller ved andre anledninger der man ønsker et pent, klassisk uttrykk. Kjolen er sydd i svart stoff og virker elegant.

Få kjoler har endret motebildet like sterkt. Marilyn Monroe bar den i filmen *[[Asfaltjungelen]]* fra 1950.

Audrey Hepburn bar den i 1960 i *[[Breakfast at Tiffany's]]*, for anledningen designet av Hubert de Givenchy.

Det sies at Coco Chanel gikk i svart mens hun sørget over Arthur «Boy» Capel som døde i 1919, og at hennes første utgaver av den lille sorte var inspirert av de enkle svarte kjolene franske bondekoner trakk på seg i de landsbyene hun kjente som barn. Selv om Chanel gjorde svart til mote, var hun ikke den første som så muligheter i fargen. I 1916 nevnes *little black [[satin]] dress* i det engelske bladet *The Queen*, og Henry James nevner *a little black frock* i *The Wings of the Dove* i 1902.

Karl Lagerfeld beskrev antrekket slik: "*I «den lille sorte» er man aldri overpyntet eller for enkelt kledd.*" (*One is never overdressed or underdressed in a little black dress*).

## Referanser
Sisto Gara della Rovere

**Sisto Gara della Rovere** (født 1473 i Savona som var en egen bystat, død 8. mars 1517 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han ble kreert til kardinal i september 1507 av sin onkel pave Julius II, med *[[San Pietro in Vincoli]]* som tittelkirke. Det var hans femte konsistorium.

Han var halvbror til kardinal Galeotto Franciotto della Rovere.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antonio Maria Ciocchi del Monte

**Antonio Maria Ciocchi del Monte** (født 1461/1462, død 20. september 1533) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.

Han var biskop av Città di Castello 1503–1506, erkebiskop av Manfredonia 1506–1509, biskop av Pavia 1509–1516, og biskop av Novara 1516–1525.

Bispevielsen fant sted først den 4. januar 1506, ved biskop Tito Veltri de Viterbo.

Han ble kreert til kardinal i mars 1511 av pave Julius II i hans sjette konsistorium, med *[[San Vitale]]* som tittelkirke, senere med *[[Santa Croce in Gerusalemme]]* in commendam, opterte senere for *[[Santa Prassede]]*.

Hans nevø, kardinal Giovanni M. Ciocchi del Monte, ble pave ved navn Julius III 1550–1555.
## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er på bare ett ledd:
* Biskop Tito Veltri de Viterbo
* Kardinal *Antonio Maria Ciocchi del Monte* (1461-1533) *1506

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Christopher Bainbridge

**Christopher Bainbridge** (født ca. 1464 i Hilton nær Appleby i Westmorland i England, død 14. juli 1514 i Roma av forgiftning) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han ble etter kong Henrik VIIIs nominasjon utnevnt til biskop av Durham i 1507, men ble allerede neste år promovert til erkebiskop av York.

I 1509 sendte Henrik VIII ham som ambassadør til Roma, og var en ivrig talsmann for kongens interesser. Han ble kreert til kardinal i mars 1511 i pave Julius IIs sjette konsistorium, i takknemlighet for at han hadde bidratt til at paven og kongen fortsatt skulle stå sammen mot Frankrike. Paven gav ham senere i oppgave å lede en militærekspedisjon mot den norditalienske bystaten Ferrara, en ekspedisjon som var vellykket.

Omstendighetene rundt Bainbridges død er uklare. Etter at han døde under mysteriøse omstendigheter 14. juli 1514,falt mistanken på hans tjener Silvestro Gigli om at han skulle ha forgiftet ham. Richard Pace og John Clerk var blant dem som granske t saken. Gigli tilstod riktignok etterhvert, men han var blitt torturert.

## Litteratur
*Dictionary of National Biography, 1885.
* David Chambers, *Cardinal Bainbridge in the Court of Rome,1509–1514*, London: Oxford University Press, 1965.

## Eksterne lenker
* The Cardinals of the Holy Roman Church
Marco Vigerio della Rovere

**Marco Vigerio della Rovere** (født 1446 i den italienske byen og bystaten Savona, død 18. juli 1516 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop og prefekt av Sinigaglia i 1476, og senere kalt til Roma der han ble guvernør på Engelsborgen.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Han var sønn av Ubano Vigerio og Nicoletta Grosso della Rovere, en niese av pave Sixtus IV. På grunn av morens adelsslekts betydning fikk han i tillegg til etternavnet Vigerio også morens etternavn – della Rovere.

### Fransiskaner, prest
Vigerio studerte teologi i Savona. Han sluttet seg til fransiskanerkonventualene mens hans grandonkel Francesco della Rovere (den fremtidige pave Sixtus IV) var ordenens generalminister. I den forbindelse endret han sitt fornavn, som egentlig var Emmanuele, til Marco, til minne om sin onkel, Marco Vigerio, som var biskop av Noli.

Han ble så presteviet. I 1471 ble han *studium* ved abbediet Santa Giustina i Padova og professor i teologi ved universitetet i Padova.  I 1474 ble han professor i teologi  ved La Sapienza i Roma.

### Biskop, erkebiskop
6. oktober 1476 ble han biskop av Senigallia. Han ble teolog for det pavelige hushold i 1484. 24. januar 1502 ble han forflyttet til bispedømmet Ventimiglia og innehadde dette embedet til 1511. Han var guvernør av Castel Sant'Angelo fra 12. november 1503 til 31. juli 1506.  I 1506 ble han erkebiskop av Trani.

### Kardinal
Han ble kreert til kardinal i september 1507 av sin onkel pave Julius II. Det var hans femte konsistorium.

Fra 20. september 1508 til mars 1514 var han guvernør av Capranica i Lazio. Han var engasjert i pavens kriger mot Venezia og hertug Alfons av Ferrara og beviste sin store militære begavelse ved erobringen av Concordia den 17. desember 1510 og beleiringen av Mirandola i januar 1511.

I 1511 fratrådte han embetet i Sinigaglia da han ble utnevnt til suburbikarbispedømmet Palestrina, et embede han avstod i 1513 til fordel for sin nevø og navnebror Marco Vigerio (død 1560).

Ved Det femte Laterankonsil i 1512 ledet han en rekke kommisjoner, blant annet en for reform av den romerske kurie. Under konsilet spilte hans apologia for Julius II en betydelig rolle for avvisningen av det skismatiske motkonsilet i Pisa året før. Hans forslag til kalenderreform godtok ikke konsilet, men han forsket videre på saken. Dette var lenge før Aloysius Lilius tok opp de samme tankene og utviklet det som ble den gregorianske kalenderen (innført ved pavelig dekret 1582).

Som teolog forfattet kardinal Vigerio mange verker om Jesu Kristi liv, lidelse og oppstandelse, og arbeider om Santa Veronikas svetteduk og Longinus' lanse. Hans teologi antas å ha influert Rafaels maleri *[[Disputa|La disputa del sacramento]]*, kardinalen opptrer til høyre i maleriet, med fransiskanerhabitt og kardinalshatt.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Westmorland

**Westmorland** er et av de tradisjonelle grevskapene i England. De viktigste byene i området er Ambleside, Appleby-in-Westmorland (administrasjonsby), Kendal, Kirkby Stephen, Milnthorpe og Windermere. Det ble i 1974 slått sammen med grevskapet Cumberland og deler av Lancashire og Yorkshire, som sammen utgjør det nye grevskapet Cumbria.

Grevskapet skilte seg fra flertallet ved at det ikke var delt inn i *hundrede*, men i de to baroniene Westmorland (også kalt Appleby) og Kendal. Begge var delt inn i to kretser (*wards*).

Området omfatter store deler av Lake District nasjonalpark.

Westmorland har mange spor etter bronsealderen, og romerne bygget en rekke hovedveier gjennom området.

Westmorland er fortsatt i bruk som stedsnavn, f.eks. i avisnavnet *Westmorland Gazette* og ''Westmorland Shopping Centre.

## Referanser
Kilotonn

**Kilotonn** er et mål på *masse*, og tilsvarer 1000 metriske tonn. Symbolet for kilotonn er **kt**. 

Kilotonn og megatonn brukes også som mål på *energi*, spesielt ved angivelse av eksplosivers sprengkraft. Grunnlaget for denne bruken er sprengkraft omregnet til mengde TNT (se megatonn for tekniske spesifikasjoner.)

## Referanser
Megatonn

**Megatonn** er et mål på *masse*, og tilsvarer en million metriske tonn. Symbolet for megatonn et Mt.

**Megatonn** (og kilotonn) brukes også som mål på *energi*, spesielt ved angivelse av eksplosivers sprengkraft, spesielt for kjernefysiske våpen. Grunnlaget for denne bruken er sprengkraft omregnet til mengde TNT. Denne bruken av måleenheten Megatonn har som utgangspunkt at ett gram TNT avgir energi som tilsvarer 1000 termokjemiske kalorier, som igjen tilsvarer 4184 Joule. Den virkelige målte energien fra et gram TNT er noe lavere, 652 kalorier eller 2724 J.

Sammenhengen mellom Megatonn og Joule blir dermed:
*Et **gram TNT**  defineres til 1000 kalorier, som tilsvarer 4,184 kilojoule (KJ).
*Et **tonn TNT** (1000&nbsp;kg) er dermed  4,184 x 109 J = 4,184 gigajoule (GJ).
*Et **kilotonn TNT** (1000&nbsp;tonn) er dermed 4,184 x 1012 J = 4,184 terajoule (TJ).
*Et **megatonn TNT** (&nbsp;tonn) er dermed 4.184 x 1015 joule = 4,184 petajoule (PJ).

## Referanser
Kontrabassklarinett

**Kontrabassklarinett** er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en stor variant av klarinetten. Den er vanligvis stemt i B, og har grunntone B1 – to oktaver under en vanlig sopranklarinett, og noteres i G-nøkkel som transponerende instrument. Rekkevidden spenner fra Dess1 eller B2 og ca. tre oktaver oppover. Den finnes også stemt i Ess, men kalles da gjerne kontraaltklarinett.

Kontrabassklarinetten er et sjeldent instrument, bortsett fra i klarinett-ensembler og store janitsjarkorps. Den bygges enten i loop, eller med omtrent utseende som en stor bassklarinett.

## Se også
*  Klarinett
Jacinto Benavente

**Jacinto Benavente** (født 12. august 1866 i Madrid, død 14. juli 1954 i Madrid) var en spansk forfatter og mottager av Nobelprisen i litteratur i 1922.

Benavente fikk nobelprisen *«for the happy manner in which he has continued the illustrious traditions of the Spanish drama.»*

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 

*   Nobel-winners.om (*engelsk*)
Kontraaltklarinett

**Kontraaltklarinett** er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en stor variant av klarinetten. Den er stemt i Ess, med grunntone Ess en oktav under altklarinetten, derav navnet, skjønt den kalles også E&#9837;-kontrabassklarinett. Rekkevidden spenner fra Gess1 eller Ess1 og ca. tre oktaver oppover. Den noteres i G-nøkkel som transponerende instrument. Kontraaltklarinetten har oppnådd en viss popularitet innen janitsjarorkester, mye fordi den – i motsetning til bassklarinetten – når dypt nok til å kunne spille dype tuba-, fagott- og kontrabass-partier, og at det er lett å transponere noter skrevet for disse instrumentene.

Kontraaltklarinetten ser ut som en stor bassklarinett.

## Se også
* Klarinett
2. arrondissement (Paris)

**2. arrondissement** i Paris ble en del av byen etter byutvidelser på 1400- og 1500-tallet. Den første bybebyggelsen stammer fra 1300-tallet. På Karl Vs tid lå byens murer ved Rue d'Aboukir. Ludvig XIII anla murer omtrent der Les grands Boulevards går i dag.

## Kvarterer
* Gaillon
* Vivienne
* Quartier du Mail
* Quartier de Bonne-Nouvelle


Fil:Palais Brongniart.JPG|Palais Brongniart de Paris
Fil:PB220006 Paris II rue Montmatre reductwk.JPG|Rue Montmartre
Fil:Crédit lyonnais (1).JPG|Siège central du Crédit lyonnais
Fil:P1000564 Paris II Basique Notre-Dame-des-Victoires Façade reductwk.JPG|Basilique Notre-Dame-des-Victoires

## Eksterne lenker
*
Alle presidentens menn

:*For filmen fra 1976, se [[Alle presidentens menn (film)]]*

***Alle presidentens menn*** (originaltittel: ***All the President's Men***) er en amerikansk bok fra 1974 av *[[The Washington Post|Washington Post]]*-journalistene Carl Bernstein og Bob Woodward.

Den omhandler deres avsløring av Watergate-skandalen. De ble tildelt Pulitzerprisen for boken.
Deler av teksten var først publisert i bladet *[[Playboy]]*.

## Film
I 1976 hadde filmen *[[Alle presidentens menn (film)|Alle presidentens menn]]* premiere; den var basert på Bernsteins og Woodwards bok, og regissert av Alan J. Pakula. Hovedrollene ble spilt av Dustin Hoffman og Robert Redford. Filmmanuskriptet ble skrevet av William Goldman, som vant Oscar-prisen for dette (både Bernstein og hans ektefelle, Nora Ephron, hadde arbeidet på utkast). Filmen mottok også Oscar i tre andre kategorier.

## Eksterne lenker
* rogerebert.com: anmeldelse av filmen ''All the President's Men''  (1976)
* Internet Movie Database: ''All the President's Men''
Oktokontraaltklarinett

**Oktokontraaltklarinett** er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en ekstremvariant av klarinetten. Den er svært sjelden – det ble kun bygget tre stykker. Den er stemt i Ess, med grunntone Ess1 en oktav under kontraaltklarinetten, derav navnet. Rekkevidden spenner fra Ess2 og ca. tre oktaver oppover.

## Se også
* klarinett
Oktokontrabassklarinett

**Oktokontrabassklarinett** er et musikkinstrument i treblåserfamilien, og er en ekstremvariant av klarinetten. Det er kun bygget ett instrument av denne typen, og det befinner seg nå i den private samlingen til George Leblanc. Den er stemt i B&#9837;, med grunntone B&#9837;2(den dypeste B&#9837;-en på et piano) en oktav under kontrabassklarinetten, derav navnet. Rekkevidden spenner fra B3 og ca. tre oktaver oppover.

## Se også
* klarinett
Tradisjonelt grevskap (England)

Et **tradisjonelt grevskap** er i England en eldre administrativ enhet. Det er 39 slike grevskap, med noe forskjellig indre struktur og styreform. De kalles også *historiske grevskap*, og i lovmessig forstand refereres de gjerne til som *geografiske grevskap* eller *old-grevskap*.

De ble brukt som administrative enheter i flere århundrer, og ble dermed også viktige geografiske referanser. Selv om de etter reformen av Englands lokalstyre på slutten av 1800-tallet ikke lenger brukes i offisielle geografiske sammenhenger, er det fortsatt mange som refererer til dem, og flere av postverkets grenser følger de gamle grevskapene.

Opprettelsen av grevskapene startet i det 12. århundre, og de endelige grensene ble trukket i det 16. århundre.

I historieskrivning brukes navnene ofte, ettersom de refererer til de geografiske og administrative enhetene som eksisterte i perioden man skriver om. Det samme gjelder for slektsforskning, ettersom det ofte er enklere å følge slektens gang dersom man forholder seg til de gamle enhetene.

## Grevskapene

Kartet viser ikke eksklaver med unntak av Furness (Lancashire) sør for Cumberland og Westmorland.

Monmouthshire ble tidligere oftest regnet som et engelsk grevskap, men er nå allment regnet som en del av Wales.
3. arrondissement (Paris)

**3. arrondissement** i Paris ble en del av byen i det 13. og 14. århundre, etter en utvidelse under Karl V. De eldste husene i dag er fra 1600-tallet. Området består hovedsakelig av boliger.

## Kvarterer
* Quartier des Arts-et-Métiers
* Quartier des Enfants-Rouges
* Quartier des Archives
* Sainte-Avoye


Fil:Hôtel Salé.JPG|Musée Picasso
Fil:Paris Square du Temple dsc03980.jpg|Square du Temple
Fil:Hôtel de Rohan.jpg|Hôtel de Rohan - en av flere bygninger disponert av Nasjonalarkivet
Fil:P1020669 Paris III Hôtel de Saint-Aignan Musée d'art et d'histoire du judaisme rwk.JPG|Musée d'art et d'histoire du judaïsme med statuen av Alfred Dreyfus
Fil:Musée des Arts et Métiers 337.jpg|Musée des Arts et Métiers


## Eksterne lenker
*
4. arrondissement (Paris)

**4. arrondissement** i Paris ligger på høyre bredd, og omfatter også Île Saint-Louis og den østlige delen av Île de la Cité. Den sørlige delen av bydelen Le Marais ligger i 4. arrondissement.

Den første bosetninga på øyene daterer seg til romertida, mens høyre bredd har hatt bosetning siden tidlig middelalder.

I arrondissementet ligger blant annet Hôtel de ville - byens rådhus, Place des Vosges og Centre Pompidou; her finnes også kirkene Notre-Dame de Paris, Saint-Gervais-Saint-Protais, Saint-Louis-en-l'Île, Notre-Dame-des-Blancs-Manteaux, Saint-Merri, Saint-Jacques-de-la-Boucherie, Saint-Paul-Saint-Louis, Sainte-Chapelle og Temple du Marais.

## Kvarterer
* Saint-Merri
* Saint-Gervais
* Quartier de l'Arsenal
* Notre-Dame


Fil:Notre-Dame de Paris, October 2010.jpg|Notre-Dame
Fil:Centre Georges Pompidou from the Tour Montparnasse 2007.jpg|Centre Georges Pompidou
Fil:HotelVilleParis.JPG|Rådhuset(Hôtel de ville)
Fil:BHV vue de l'hotel de ville.JPG|Kjøpesenteret Bazar de l'Hôtel de Ville


## Kilder
* What to see in the Fourth Arrondissement of Paris? frenchmoments.eu

## Eksterne lenker
*
Amazon Standard Identification Number

**Amazon Standard Identification Number** (**ASIN**) er et produktidentifiseringsnummer brukt av nettbutikken Amazon.com.

Alle produkter som føres av Amazon.com blir tildelt et unikt ASIN. For bøker med et ISBN, blir ASIN og ISBN det samme. Bøker uten ISBN og andre produkter blir også tildelt egne ASIN.

## Referanser
Hortense de Beauharnais

**Hortense-Eugénie de Beauharnais** (1783–1837), datter av Joséphine de Beauharnais og hennes første ektefelle Alexandre de Beauharnais, var dronning av Holland 1806-1810 og Napoléon IIIs mor. 

I 1801 ble hun gift med Napoléon Bonapartes bror Louis Bonaparte, og fikk med ham tre sønner, hvorav den tredje var Louis Napoléon, den senere Napoléon III. Ekteskapet var kjærlighetsløst, og etter at Louis Napoléon var født, søkte mannen skilsmisse fordi han mistenkte at barnet ikke var hans. 

I 1815 tvang de allierte henne til å forlate Frankrike med sine barn.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Hortense hos SNL
14. arrondissement (Paris)

**14. arrondissement** i Paris er et av de sørlige arrondissementene.

## Kvarterer
* Montparnasse
* Quartier du Parc Montsouris
* Petit-Montrouge
* Plaisance


Fil:Mairie du 14e arrondissement-2.JPG|Rådhuset
Fil:Meudon-Observatoire.jpg|Observatoire de Paris
Fil:Tour montparnasse view arc.jpg|Montparnassetårnet
Fil:Paris Catacombs Entrance.jpg|Katakombene i Paris

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Filip I Filadelfos

**Filip I Filadelfos** (gresk: Φίλιππος Α' ὁ Φιλάδελφος, «broderelskeren»; født ukjent - død 83 f.Kr.) var konge av det stadig fragmenterte hellenistiske Selevkideriket i tiden 95 til 83 f.Kr. Han var den fjerde sønn av Antiokos VIII Grypos og Tryfaena. 

Filip I ble kronet i 95 f.Kr. sammen med sin bror (antagelig tvillingbror) Antiokos XI Epifanes etter at den eldste broren Selevkos VI Epifanes ble drept av deres fetter Antiokos X Eusebes. Han etablerte seg i byen Antiokia etter år 92 f.Kr. og overlevde angrep fra sin yngre bror Demetrios III Eukairos. Han kontrollerte ikke Damaskus hvor broren Antiokos XII Dionysos ble konge. I 83/82 f.Kr. ble sistnevnte beseiret og drept av nabateere. Damaskus ble erobret av Ptolemaios av Kalkis (Kalkis i Syria, dagens by Qinnasrin, 25 km sør for Aleppo)

Hans kongedømme endte i 83 f.Kr. da Tigranes I av Armenia erobret Syria. Han forsvant ut av historien på dette tidspunkt, skjønt mynter med hans portrett ble preget av senere romerske myndigheter.

## Eksterne lenker
* «Philip I Philadelphus», *Livius.org*
* «Philip I Philadelphus», oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith
Guatemalansk quetzal

**Quetzal** er myntenheten i Guatemala. 1 quetzal tilsvarer 100 centavos.

Ordet *quetzal* kommer fra nasjonalfuglen, quetzalen, som er truet av utryddelse.
Antiokos XII Dionysos

**Antiokos XII Dionysos** (født ukjent - død 84 f.Kr.) var en av de siste kongene av det fragmenterte hellenistiske Selevkideriket. Han var sønn av Antiokos VIII Grypos og hans ptolemeiske hustru Tryfaena. 

Han var den yngste sønnen til Antiokos VIII Grypos, og hans eldre brødre var følgende: Selevkos VI Epifanes, Antiokos XI Epifanes, Filip I Filadelfos, og Demetrios III Eukairos. Antiokos XII grep kontrollen over byen Damaskus da hans bror Demetrios III ble tatt til fange av parterne. Tre år senere invaderte han Judea, men drept i kamp mot nabateerne.

## Liv
Antiokos XII Dionysos etterfulgte sin bror Demetrios III Eukairos som separatisthersker i de sørlige delene av Syria (som var det gjenværende området av Selevkideriket), hovedsakelig Damaskus og byens nærmeste omgivelser.

Antiokos XII fikk innledningsvis militær støtte fra Egypt og var den siste selevkidehersker med en viss militært omdømme, selv om det var av lokal skala. Han gjorde flere angrep inn i området til de jødiske hasmoneiske kongene, og forsøkte å begrense framveksten til de arabiske nabateere. I et slag med disse var i begynnelsen preget av krigslykke, men så ble den unge kongen fanget i en håndgemeng og drept. Ved hans død flyktet den syriske hæren og i stor grad omkom i ørkenen. Kort tid etter erobret nabateerne Damaskus.

I tillegg til sitt tilnavn *Dionysos*, ble han også kalt for *Epifanes*, *Filopator* og *Kallinikos*. De betydde henholdsvis «Gud», «manifest», «elsker sin far» og «store seierherre». De siste selevkideherskerne brukte ofte flere skrytende epiteter på sine mynter.

## Referanser


## Eksterne lenker
* «Antiochus XII», oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith
Silvio Passerini

**Silvio Passerini** (florentiner, født 1469 i Cortona i Italia, død 20. april 1529 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han ble biskop av Cortona.

Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av sin fetter pave Leo X, med *[[San Lorenzo in Lucina]]* som tittelkirke. Det var hans femte konsistorium.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Kimba Kano

**Kimba Kano** er en programvare som kan integreres med Internet Explorer og Mozilla Firefox for å muligjøre søk i Wikipedia, Amazon.com, eBay, Phoebe og Google.

Programvaren ble første gang utgitt november 2004 som Coeus etter den greske Titan av kunnskap, men endret navnet i februar 2005 til *Kimba Kano* fordi Coeus allerede var et eksisterende Massachusetts Institute of Technology-varemerke.

Programvaren ble oppkalt etter en meningsløs linje i sangteksten til David Bowies sang Velvet Goldmine som debuterte på albumet Space Oddity i 1975 og ble gjennutgitt på Rykodisc-versjonen av Ziggy Stardust i 1990 som et bonusspor. Det strides over de eksakte ordene i teksten noe som ikke hjelpes av at gjengivelsen av sangteksten i heftet klart er feil. Teksten kan tydes som enten «I'll be your kimba kano right for you again and again» eller «I'll be your king volcano right for you again and again».

## Eksterne lenker
* Den offisielle nettside
* Kimba Kano for Internet Explorer – Download.com  (for Windows)
* Kimba Kano for Firefox – Download.com  (for Apple Macintosh, Linux og Windows)
Musée d’Orsay

**Musée d'Orsay** (fransk uttale: ) er et museum i Paris, på Seinens venstre bredd i 7. arrondissement. Museet holder til i en nedlagt jernbanestasjon, Gare d'Orsay, bygd mellom 1898 og 1900. Samlingene dekker hovedsakelig fransk kunst mellom 1848 og 1914, og omfatter bl.a. maleri, skulptur, møbler og fotografi, og er mest kjent for sin samling (verdens største) fra impresjonismen og postimpresjonismen. Monet, Manet, Degas, Renoir, Cezanne, Seurat, Gauguin og Van Gogh er godt representert i utstillingene. Den norske billedkunstneren Edvard Munch er representert med ett kunstverk; maleriet «Trær og hagemur i Åsgårdstrand» fra 1902-04.

## Historie

Bygningen ble bygd som jernbanestasjon til Verdensutstillingen i 1900, og tjente som stasjon for de sørvestre linjene til 1939. Den opprinnelige jernbanestasjonen er tegnet av Victor Laloux. Ombyggingen til museum ble vedtatt i 1977 og gjennomført i perioden 1983-1986 med arkitektene Renaud Bardon, Pierre Colboc, Jean-Paul Philippon og den italienske interiørarkitekten Gae Aulenti.

## Utstillingene
Grunnplanet er viet verk fra før 1870, med to rekker av skulpturer langs midten og malerier i avlukker langs sidene. Utstillingen fortsetter kronologisk i toppetasjen med mesterverk fra impresjonismen. De nyeste verkene befinner seg i mellometasjen. Her er det også saler med møbler og gjenstander i art nouveau.

## Museets samlinger

Fil:Claude monet, la gare saint-lazare, 1877, 02.JPG|Claude Monet: "Jernbanestasjonen Saint-Lazare" 1877
Fil:Starry Night Over the Rhone.jpg|Vincent van Gogh: «Stjernenatt over Rhône», malt i Arles september 1888
Fil:Pierre-Auguste Renoir, Le Moulin de la Galette.jpg|Pierre-Auguste Renoir: «Bal du moulin de la Galette» 1876
Fil:Manet, Edouard - Le Déjeuner sur l'Herbe (The Picnic) (1).jpg|Édouard Manet: «Frokost i det grønne» (1862-1863)
Fil:Nature morte aux pommes et aux oranges, par Paul Cézanne.jpg|Paul Cézanne: «Epler og appelsiner», ca. 1899
Fil:Gustave Courbet 006.jpg|Gustave Courbet:«Kunstnerens atelier» detalj, 1855
Fil:(Albi) Rousse (La Toilette) - 1889 - Henri de Toulouse-Lautrec - Musée d'Orsay, Paris.jpg|alt=Henri de Toulouse-Lautrec : «Rousse», 1889|Henri de Toulouse-Lautrec : «Rousse», 1889
Fil:Pissarro, Femme au fichu vert.jpg|Camille Pissarro: Femme au fichu vert.
Fil:Paul Signac - Avignon. Soir (le château des Papes) - 1909.jpg|Paul Signac:Pavens slott i Avignon.


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Insecula: Musée d'Orsay
Ferdinando Ponzetti

**Ferdinando Ponzetti** (født 1444 i Firenze, død 9. september 1527 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X. Det var hans femte konsistorium, med *[[San Pancrazio (Roma)|San Pancrazio]]* som tittelkirke.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
* Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
* Pave Julius II (1443-1513) *1481
* Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
* Pave Leo X (1475-1521) *1513
* Kardinal *Ferdinando Ponzetti* (1444-1527) *1517

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Louis de Bourbon de Vendôme

**Louis de Bourbon de Vendôme** (født 2. januar 1493, død 13. mars 1557) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Laon i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal 1. juli 1517 av pave Leo X. Det var hans femte konsistorium.

## Referanser
Pompeo Colonna

**Pompeo Colonna** (født 12. mai 1479 i Roma, død 28. juni 1532 i Napoli) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Rieti i Italia, og ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X. Det var hans femte konsistorium.

Pompeo var sønn av Prospero Colonna, en general som kommanderte de pavelige galeier under slaget ved Lepanto i 1571. Han ønsket ikke selv å bli kardinal; det ble sagt at han var nærmere sverdet enn breviaret.

Under Den hellige ligas krig stilte han seg på keiserens side, og ble dermed stående i et svært uheldig lys etter plyndringen av Roma i 1527. I 1530 ble han tatt i nåde og gjeninnsatt av Klemens VII.

Colonna var også en fremstående skald, blant hans verker kan fremheves *De laudibus mulierum*, som ble skrevet for å hylle slektningen Vittoria Colonna.

## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Andrea della Valle

** Andrea della Valle ** (født 29. november 1463 i Roma i Italia, død 3. august 1534 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie, og var biskop av Mileto. Han forordnet byggingen av den kirken i Roma som er kjent under hans navn, og dessuten av Teatro Valle.

Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X. Det var hans femte konsistorium.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Som den andre av fire barn av Filippo Della Valle og hans hustru Girolama Margani stammet er fra en kjent gammel familie leger og jurister. Etternavnet gjengos av og til som *de Valle* eller * Vallense*.

Han ble viet til subdiakon og var apostolisk notar og fra 1503 til 1517 kannik ved Peterskirken.

### Biskop
Den 2. desember 1496 ble han utnevnt til biskop av Crotone. Fra 1503 til 1507 var han regent for det apostoliske kanselli. Den 23. februar 1508 ble han overflyttet til bispestolen i Mileto, som han den 26. november 1523 ga fra seg til gunst for sin nevø Quinzio Rustici. Della Valle deltok fra 1512 som konsilsfader på Femte Laterankonsil von 1512 og var apostolisk sekretær under pave Julius IIs pontifikat.

### Kardinal
I konsistoriet av 1. juli 1517 utnevnte pave Leo X ham til kardinalprest og kreerte ham  6. juli med kardinalshatt og gav han tittelkirken *[[Sant’Agnese in Agone]]*. Senere skriftet han over til *[[Santa Prisca (Roma)|Santa Prisca]]*. Fra 2. mars 1524 til 12. januar 1526 var han camerlengo for kardinalskollegiet. Fra 1520 var han erkeprest i Santa Maria Maggiore, han åpnet og avsluttet Den hellige port i Det hellige år i 1525. Han deltok i konklavet i 1521–1522 som valgte pave Hadrian VI. Den 4. september 1522 ble han atter biskop av Crotone, frem til 14. november 1524. Han deltok også i konklavet i 1523, som valgte Klemens VII til pave. Han ble legat i Napoli og i 1523 kardinalprotektor for Mindrebrødrene. Den 27. mars 1525 skiftet han tittelkirke til *[[Santa Prisca (Roma)|Santa Prisca]]*. Han deltok i konfliktene mellom pave  Klemens VII og Colonnaslekten likeså i samme paves konflikt med keiser Karl V. Under pavens fravær i 1529 var Andrea della Valle guvernør av Roma.

Den 21. april 1533 ble han elevert til kardinalbiskop av Albano og byttet 12. desember samme år over til Palestrina.

Rundt 1517 lot han seg bygge residensen Palazzo Della Valle. Palazzets navn ble senere benyttet om det omliggende område, som på kirken Sant’Andrea della Valle (bygd 1591–1599) og Teatro Valle (bygd 1726).

Kardinal Andrea della Valle døde i Roma og ble begravet i familiekrypten i kirken *[[Santa Maria in Aracoeli]]*.

## Referanser


## Litteratur
Christina Riebesell: *DELLA VALLE, Andrea*. I: Massimiliano Pavan (utg.): *Dizionario Biografico degli Italiani (DBI)*. Biand 37: Della Fratta–Della Volpaia. Istituto della Enciclopedia Italiana, Roma 1989.

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Raffaele Petrucci

**Raffaele Petrucci** (født 1472 i Siena, død 11. desember 1522 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Pistoia i Italia.

Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X, med *[[Santa Susanna]]* som tittelkirke. Det var hans femte konsistorium.

## Litteratur
* Langton Douglas: *A History of Siena.* Betti Editrice, Siena 2000 (Orig. London 1902), ISBN 88-86417-61-6, S. 212 f.

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Giovanni Piccolomini

**Giovanni Piccolomini** (født 9. oktober 1475, død 21. november 1537) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Siena i Italia.

Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X, med *[[Santa Balbina]]* som tittelkirke. Det var hans femte konsistorium. I 1521 skiftet han til ''Santa Sabina.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Francesco Conti

**Francesco Conti** (født ca. 1470, død 29. juni 1521) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Conza.  Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X med *[[San Vitale (Roma)|San Vitale]]* som tittelkirke. Det var hans femte konsistorium.

## Biografi
Han var den femte av ti barn av Jacopo Conti, herren til Carpineto og romersk adelig, og hans hustru Elisabetta Carafa della Stadera. Fra hans familie stammer de fire paver Innocens III, Gregor IX, Alexander IV og Innocens XIII og en lang rekke kardinaler. Francesco var nevø av kardinal Giovanni Conti.

Francesco Conti studerte rettsvitenskap og hadde seks uekte barn.

## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bonifacio Ferrero

**Bonifacio Ferrero** (født 1476 i Biella, død 2. januar 1543 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Ivrea i Italia.

Han ble kreert til kardinal i juli 1517 av pave Leo X. Det var hans femte konsistorium.
## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:
* Biskop Andrea Novelli (?-1513)
* Kardinal Giovanni Stefano Ferrero (1474-1510) *bispeviet 1500
* Kardinal *Bonifacio Ferrero* (1476-1543) *1505

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Guillaume de Croy (kardinal)

**Guillaume de Croy** (født 1498 i Flandern i de burgundiske Nederlandene, død 6. januar 1521 i Worms) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Cambrai, senere av Toledo.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Guillaume de Croÿ var nevø til den mektige Guillaume de Croÿ, en av Karl av Gents mest innflytelsesrike rådgivere. Denne Karl skulle senere bli keiser av det hellige romerske rike. 

### Cambrai
Hans utnevnelse til erkebispedømmet Cambrai kom den 15. august 1516, han etterfulgte der sin onkel Jacques de Croÿ.  Han ble utnevnt til kardinal 1. april 1517 av pave Leo X i hans fjerde konsistorium, og ble den 25. mai 1517 kardinalprest med tittelkirken *[[Santa Maria in Aquiro]]*. 

### Toledo
Etter at Spanias rikeste og mektigste bispedømme Toledo ble ledig, da kardinal Francisco Jiménez de Cisneros døde, var det uenighet om hvem som så skulle overta.  Som en midlertidig løsning, og igjen som følge av onkelens innflytelse, falt valget på de Croy. Etter at han den 31. desember 1517 ble gjort til apostolisk administrator av Toledo, frasa han seg den 17. august 1519 bispedømmet Cambrai. Da var det i mens avklart at han skulle bli varig der; han ble gjort til Toledos ordentlige erkebiskop etter at han var blitt naturalisert som kastiljaner.

Takket være onkelens forbindelse til kong Karl ble Guillaume også gitt det lukrative bispedømme Coria. Han residerte ikke der, og utnevnelsen bragte ikke med seg noe arbeid eller andre forpliktelser; det sikret ham bare gode inntekter.

Pave Leo X hadde tidligere ved et indult befridd William fra enhver stående eller fremtidig residensplikt. Dette var opprinnelig tenkt for å legitimere at han holdt fast ved bispeembedet i Coria mens han samtidig var biskop i Cambrai, men det ble så benyttet for å rettferdiggjøre at han også fikk erkebispedømmet Toledo.

Denne utnevnelsen vakte stor skandale i Kastilla. Kardinal Cisneros hadde vært en alminnelig høyt respektert kirkeleder, men William var en ukjent utenlandsk gutt. Representantene ved Cortes i Valladolid presenterte i 1518 petisjoner som protesterte mot utnevnelsen. De krevde at aldri mer skulle utlendinger innvillges naturalisering, og at Croÿ hadde å residere i sitt bispesete. Kong Karl sa han gikk med på dete, men så ignorerte han likevel petisjonen; Croÿ skulle aldri flytte til Toledo. Det raseriet som dette utløste skulle bli en av gnistene som antente Comunerosopprøret i 1520.
Kardinal Guillaume de Croy døde den 6.&nbsp;januar 1521 under Riksdagen i Worms som følge av en rideulykke mens han var på jakt dagen før.

## Litteratur
*
*

## Referanser
Antoine Bohier de Prat

**Antoine Bohier de Prat** (født ca. 1462 i Issoire, død 27. november 1519 i Blois) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Bourges i Frankrike. de Prat tilhørte benediktinerne.

Han ble kreert til kardinal i april 1517 av pave Leo X. Det var hans fjerde konsistorium.

## Eksterne lenker
*  Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Adrian Gouffier de Boissy

**Adrian Gouffier de Boissy** (født ca. 1479, død 24. juli 1523) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Coutances i Frankrike.

Han ble kreert til kardinal i desember 1515 av sin onkel pave Leo X. Det var hans tredje konsistorium.

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Bernardo Dovizi de Bibbiena

** Bernardo Dovizi de Bibbiena ** (født 4. august 1470 i Bibbiena, død 9. november 1520 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.

Han ble kreert til kardinal i september 1513 av pave Leo X. Det var hans første konsistorium. Han er kjent for sitt fremme av kunstneren Rafael, og som forfatter av teakerstykker, fremfor alt av komedien *La Calandria* (1518), skrevet efter klassisk mønster, en uanstendig skildring av tidens seder. Det var et meget populært teaterstykke på sin tid.

## Referanser


## Litteratur
*Barbiche, B.; S. de Dainville Barbiche (1985). "Les lègats "a latere" en France," in: *[https://www.jstor.org/stable/23564223 Archivium historiae pontificiae]*, 22 (1985), pp. 93–165 at p. 50.
*Cardella, Lorenzo (1793). *Memorie storiche de' cardinali della santa romana*.  Tomo quarto (Roma: Pagliarini 1793), pp. 7–9. 
*
*Gaeta, F. (1969.  "Il Bibbiena diplomatico," *Rinascimento*, serie 2, 9 (1969), pp.&nbsp;69–94.
*
*Santelli, A. (1931). *Il cardinal Bibbiena*, Bologna 1931. (panegyric)
* Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Lorenzo Pucci

**Lorenzo Pucci** (født 18. august 1458 i Firenze, død 16. september 1531 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var biskop av Melfi.  
Han ble kreert til kardinal i september 1513 av pave Leo X, med *[[Santi Quattro Coronati al Laterano]]* som tittelkirke. Det var hans første konsistorium.

Han var bror til kardinal Roberto Pucci.

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Guillaume d'Estouteville (1403-1483)
* Pave Sixtus IV (1414-1484) * bispeviet 1471
* Pave Julius II (1443-1513) *1481
* Kardinal Raffaele Sansoni Riario (1461-1521) *1504
* Pave Leo X (1475-1521) *1513
* Kardinal *Lorenzo Pucci* (1458-1531) *1513

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
Antiokos XIII Asiatikos

**Antiokos XIII Asiatikos** (født 85 f.Kr, død 64 f.Kr.) var en av de siste kongene av det fragmenterte hellenistiske Selevkideriket. Han var sønn av Antiokos X Eusebes og hans ptolemeiske hustru Kleopatra Selene I. I tillegg til sitt tilnavn *Asiatikos*, ble han også kalt for *Eusebes* og *Filopator*.

Moren Kleopatra Selene I fungerte som regent for gutten etter hans far død en gang mellom 92 og 85 f.Kr. En del tid etter at kong Tigranes II av Armenia erobret Syria i 83 f.Kr. sendte hun sine to sønner (Antiokos XIII og Selevkos VII Kybiosaktes) til Roma. Årsaken var at hennes nevø Ptolemaios XI av Egypt var blitt myrdet i 80 f.Kr. og Kleopatra Selene I var den eneste lovmessige overlevende medlemmet av ptolemeerdynastiet i Egypt. Hun krevde kongedømmet i Egypt for sine nevnte sønner fra sitt fjerde ekteskap. Men folket i Alexandria valgte den illegitime Ptolemaios XII Auletes som den nye konge. Det romerske senatet avviste derfor de to brødrenes krav. De to brødrene synes å ha blitt værende i Roma til minst en gang mellom 75 og 73 f.Kr., og var da tiltalt som «konger av Syria». 

I 69 f.Kr. ble Kleopatra Selene I beleiret i Ptolemais av Tigranes I. Han tok henne til fange og henrettet henne i Seleukia ved Tigris. Den romerske hærføreren Pompeius ble gitt oppgaven av å ta seg av Tigranes i 67 f.Kr. Da Pompeius invaderte Armenia året etter overga Tigranes I seg, da rundt 75 år gammel. Pompeius behandlet han som en alliert, lot han beholde Armenia, men ikke sine erobringer i Syria. Innbyggerne i Antiokia hyllet da Antiokos XIII Asiatikos som ny konge, og det romerske senatet ved Lucius Lucullus aksepterte hans forfremmelse som en klientkonge av Syria. Det varte dog ikke lenge. I 64 f.Kr. annekterte Pompeius Syria som en romersk provins og avsatte Antiokos XIII som deretter ble drept.

## Referanser


## Litteratur
* Green, Peter (1990): *Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age*, ss. 552, 553, 658, 659

## Eksterne lenker
* «Antiochus XIII Asiaticus» , Livius.org
* «Antiocus XIII Asiaticus», oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith
Tigranes II av Armenia

**Tigranes II** (hersket 95–56 f.Kr.), også kalt **Tigranes den store**, var konge av Oldtidens kongedømme Armenia. Han var sønn av enten kong Artavasdes I eller kong Tigranes I. Under hans styre nådde Oldtidens kongedømme Armenia sitt høydepunkt og ble det ledende maktsentrum øst for Romerriket. Tigranes tilhørte det ledende Artaxiade-dynastiet.

Han bygget raskt opp sin makt, og allierte seg med kong Mithridates VI av Pontos og giftet seg med hans datter Kleopatra. Alliansen gjorde det mulig for Tigranes å ekspandere østover, mens Mithridates erobret områder vestover. Her kom han i konflikt med Romerrikets interesser, og forsøket på å kontrollere Kappadokia førte til at det romerske senatet sendte en hær mot Mithridates under ledelse av konsulen Lucius Cornelius Sulla.

Tigranes erobret områder i Partia og Media så langt som til Ekbatana og Arbil i Assyria. Han erobret dermed det nordlige Mesopotamia. I 83 f.Kr. erobret han Syria, Fønikia og Kilikia, og gjorde dermed effektivt slutt på Selevkideriket som da kun besto av deler av dagens Syria. Mange av innbyggerne i de erobrede byene ble sendt til hans nye metropolis Tigranokerta.

Men hans rike skulle ikke vare. I 69 f.Kr. kom det til konflikt med Romerriket. Mithridates, som var blitt slått av Sulla, hadde søkt tilflukt hos sin allierte i Armenia. Romerne krevde ham nå utlevert, men Tigranes anså det som umulig å innfri romernes krav. Det ville bety at Tigranes ble å betrakte som romersk vasall. Tigranes mistet til slutt Tigranokerta til den romerske hærlederen Lucullus I 66 f.Kr. invaderte romerne på nytt, nå under ledelse av Pompeius. Tigranes' sønn gikk over til Pompeius og da de nærmet seg Artaxata overga Tigranes og Mithridates seg. Han ga opp alle sine områder unntatt Armenia, og fortsatte som konge i navnet mens han i realiteten var en vasall under romerne.

Han ble etterfulgt som konge i Armenia av sin sønn, Artavasdes II.

## Referanser


## Kilder
* 
* 

## Litteratur
* Manandyan, Hakob (2007): *Tigranes II and Rome: A New Interpretation Based on Primary Sources*. Overs. av George Bournoutian. Costa Mesa, CA: Mazda Publishers.
Selevkos VII Kybiosaktes

**Selevkos VII Kybiosaktes**, også kalt *Filometor* (født ukjent - død en gang etter 69 f.Kr.) var en av de siste herskerne som styrte det som var igjen av den hellenistiske Selevkideriket i deler av Syria i deler av tiden ca. 83-69 f.Kr.

Selevkos har vært bortimot ukjent for historikerne inntil nylig: fra mynter preget av ham og hans mor, den ptolemeiske prinsessen Kleopatra Selene I (død ca. 69 f.Kr.), datter av kong Ptolemaios VIII av Egypt. Det er antatt at han var hennes sønn med Antiokos X Eusebes (død en gang rundt 90 f.Kr.). Han var da en yngre bror av Antiokos XIII Asiatikos.

Selevkos VII Kybiosaktes synes å ha «styrt», eller i navnet vært konge, i løpet av den samme tiden da Syria var okkupert av den armenske konge Tigranes, det vil 83-69 f.Kr. I virkeligheten var det kun noen få syriske byer igjen som var uavhengige nok til at de kunne være lojale til selevkide-dynastiet i løpet av denne perioden.

Den unge guttekongen er antagelig den samme Selevkos som senere giftet seg med den ptolemeiske prinsessen Berenike IV av Egypt, en søster av den langt mer berømte Kleopatra, dronning av Egypt. Det sies at den misfornøyde bruden Berenike fikk ham myrdet på grunn av hans mangel på manérer. Han bar tilnavnet *Kybiosaktes*, et begrep for å lukte vondt etter å ha skåret opp tunfisk.

## Litteratur
* Stähelin, Felix (1914): «Seleukos 10) und 11)» i: *Paulys Realenzyklopädie der klassischen Altertumswissenschaft*, Stuttgart, bind II A, s. 1246.
* Huß. Werner (2001): *Ägypten in hellenistischer Zeit*. München, ISBN 3-406-47154-4. ss. 678f., 692f.,
* Hölbl, Günther (1994): *Geschichte des Ptolemäerreiches*. Darmstadt, ISBN 3-534-17675-8. s. 195, 201