Jekaterina Furtseva

**Jekaterina Aleksejevna Furtseva** (russisk: Екатерина Алексеевна Фурцева; født  i Vysjnij Volotsjok, død 24. oktober 1974 i Moskva) var trolig den mest innflytelsesrike kvinnen i sovjetisk politikk og den første kvinnen som ble tatt inn i Politbyrået i Sovjetunionen. (Det var bare to kvinner som ble valgt som fullverdige medlemmer av Politbyrået: Jekaterina Furtseva (1957–1961), og Galina Semyonova (1990–1991) mot slutten av *[[perestrojka]]*.)

Frem til 1940-årene arbeidet Furtseva som vever i en av Moskvas tekstilfabrikker. Hun hadde vært partiarbeider i Kursk og på Krim, og ble kalt til Moskva og sendt til Instituttet for kjemisk teknologi, der hun ble uteksaminert som kjemiingeniør i 1941. Furtsevas partikarriere begynte under Stalins styre. Etter hvert ble hun aktiv i Komsomol-sakene og klatret til stillingen som sekretær i Moskvas bystyre i 1950. Hun holdt en tale under den 19. kongressen til Sovjetunionens kommunistiske parti, den siste partikongressen i Stalin-perioden. Her ble hun valgt som et kandidatmedlem for partiets sentralkomité.  

Under Nikita Khrusjtsjov, som sympatiserte med henne, var Furtseva førstesekretær i Sovjetunionens kommunistpartis Moskva-komité  i perioden 1954–57. 

I 1952 angrep Furtseva den ledende filmstjernen Boris Babochkin, som ble berømt etter rollen som Tsjapajev. Furtseva ble rasende på grunn av Babochkins satiriske portrett av den sovjetiske kommunistledelsen. Hennes sinne kom til uttrykk i en artikkel i avisen Pravda. Hun mente at Babochkin måtte ilegges sanksjoner. Med dette fremmet hun sin karriere i den sovjetiske eliten. Så valgte Furtseva personlig å gi ordre om at alle filmstudioer og dramaselskaper i Sovjetunionen skulle nekte Babochkin arbeid og la ham være arbeidsløs. 

I 1956 ble hun utnevnt til sekretær i partiets sentralkomité og kandidatmedlem i Politbyrået. Året etter ble hun det første kvinnelige medlemmet av Politbyrået. I denne stillingen støttet hun Khrusjtsjov i avstalinisering, som sørget for at Vjatsjeslav Molotov, Georgij Malenkov og Lazar Kaganovitsj mistet makten da de konspirerte for å avsette henne.

På det tidspunktet ble hun forelsket i Nikolaj Firyubin, den sovjetiske ambassadøren i Jugoslavia. Furtseva skandaliserte den sovjetiske eliten med sine helgereiser til utlandet for å komme i kontakt med sin elsker. Da han giftet seg med henne og steg til stillingen som  viseutenriksminister, slo de seg ned i Moskva og deres relasjoner ble noe kjøligere.

I 1960 tok KGB opp hennes telefonsamtale med en venn, hvor hun hadde fordømt Khrusjtsjovs politikk. Denne saken førte til at hun ble kastet ut av Politbyrået. I forbitrelse begikk hun sitt første selvmordsforsøk. Imidlertid be hun i 1960 innsatt i den ærefulle, men mindre mektige stillingen som Sovjetunionens kulturminister.

I de følgende 14 årene, som blir kalt «Furtsevas periode» eller «Furstseva-epoken», fikk hun enorm innflytelse på sovjetisk kultur. Ettersom hun ble stadig mer interessert i å kontrollere teater og kino, forsøkte mange kjente skuespillere og regissører å sikre seg hennes vennskap for å fremme sine egne karrierer. Ifølge hennes mest intime venner (som sangeren Ljudmila Zykina) ble Furtseva også avhengig av alkohol. I 1974 var hun innblandet i svartebørshandel, og hun skal ha fryktet den forestående skandalen og vanæren. Som følge av dette mentale presset begikk hun selvmord i Moskva samme år. Furtseva er gravlagt på Novodevitsjijkirkegården.

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Biografi på peoples.ru
*  Biografi på hrono.info