open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
De Wallen

**De Wallen**, mest kjent som **The Red Light District**, er det største og mest kjente av red-light districtene i Amsterdam i Nederland, og er også en stor turistattraksjon. Det ligger i hjertet av den eldste delen av Amsterdam, omringet av flere kanaler, høye hus samt en labyrint av gater, noe som kan føre til at det er vanskelig å orientere seg. Området er dekket av nærmere 300 ett-romsleiligheter, som hovedsakelig ligger i sidegater og alléer, der kvinner tilbyr seksuelle tjenester (prostitusjon), fra vinduer, vanligvis opplyst med rødt lys. Stedet har også en rekke barer, pornobutikker, stripteaseklubber, sex-museer, cannabismuseer, og en rekke kaffebarer som selger marihuana, såkalte coffeeshops. The Red light district i Amsterdam kan for enkelte høres makabert ut, men området regnes ikke som farlig. 

## Beliggenhet, historie, navn
Det totale arealet er ca. 6500 kvm, avgrensa av Niezel i nord, sjøen Nieuwmarkt i øst, Sint Jansstraat i sør og Warmoesstraat i vest. Prostitusjon foregår innenfor dette området i følgende gater: Barndesteeg, Bethlehemsteeg, Bloedstraat, Boomsteeg (nå lukket), Dollebegijnensteeg, Enge Kerksteeg, Goldbergersteeg, Gordijnensteeg, Molensteeg, Monnikenstraat, Oudekerksplein, Oudekennissteeg, Oudezijds Achterburgwal, Oudezijds Voorburgwal, Sint Annendwarsstraat, Sint Annenstraat, Stoofsteeg og Trompettersteeg. 

Red light district i Amsterdam har eksistert siden det 14. århundre og har tidligere inneholdt mange destillerier, hovedsakelig catering til sjømenn. Navnet De Wallen (vegg på Hollandsk) refererer til kanalene som en gang var en del av byens forsvar. 

## Fakta

Prostitusjon er lovlig i Nederland. Men bare EU-borgere kan arbeide lovlig innen sex-industrien, ettersom ingen jobber med tillatelse. 

Helse-og sosiale tjenester er lett tilgjengelig, med det er ikke nødvendig for å sexarbeidere gjennomføre regelmessige helsekontroller. I en studie utført før 2006 ble det funnet at om lag 7 prosent av alle nederlandske prostituerte (inkludert gateprostituerte) har hiv / aids. Bordelleiere krever ofte helse-sertifikater.

Kvinnene i De Wallen er selvstendig næringsdrivende og leier ut rommene fra private eiere for ca. 800 – 1200 NOK per 8-timers skift, som inkluderer sikkerhetsvakt. Kondomer er generelt brukt til samleie, men ikke alltid ved oralsex. Tjue minutter med sex koster vanligvis rundt 500 – 800 NOK. Det er kvinner i de fleste nasjonaliteter som tilbyr tjenester. 

For å motvirke negativitet har Mariska Majoor, grunnlegger av Prostitusjon Information Center, organisert 2 "åpne dager" i februar 2006 og mars 2007, slik at besøkende fikk god tilgang til vinduene i bordellene for å se arbeidsforholdene. Majoor var også medvirkende i å ha verdens første monument til sexarbeidere installert i The Red Light District i Amsterdam. Statuen ble avduket på *åpen dag* mars 2007, som viser en kvinne som står i en døråpning.

## Referanser


## Eksterne lenker

* Amsterdam XXX | The Walletjes (Engelskspråklig turist-guide)
* Prostitution Information Centre
* Scharlaken Koord, En ktisten organisasjon i De Wallen, som ønsker å hjelpe prostituerte til å forlate prostitusjon.
Habib Miyan

**Habib Miyan** (født 1870?, død 19. august 2008) var en mann i India som hevdet at han var verdens eldste levende menneske. 

Han påstod å være født enten i 1869, 1872 eller 1878. Man har ikke kunnet gi noen tilfredsstillende dokumentasjon på hans høye alder. Hvis han var født i 1878, ville han virkelig være 122 år gammel og verdens eldste menneske ved sin død.

Det ble sagt at han hadde spilt i et orkester for en raja i Jaipur, til han sluttet på 1930-tallet. 

Han var muslim, og først i 2004 fikk han anledning til å reise til Mekka etter å ha fått donert penger.

## Eksterne lenker
* Artikkel fra BBC
Lillestrøm pinsemenighet

**[[Filadelfiakirken Oslo|Filadelfiakirken]] Lillestrøm** tidligere **Lillestrøm pinsemenighet** eller **Betania Lillestrøm**, er en kristen frikirkelig forsamling i Lillestrøm, i Akershus. Forsamlingen tilhører Filadelfiakirken og er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Lillestrøm pinsemenighet ble stiftet i 27. august 1927. I 2015 ble menigheten vedtatt slått sammen med Filadelfiakirken Oslo, og dette ble gjennomført ved nyttår 2016.

Menigheten hadde 83 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer i 2007.  Filadelfiakirken hadde 2123 tilskuddstellende medlemmer fordelt på fem forsamlinger i 2019. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

## Historikk
De Frie Evangeliske Forsamlinger (de frie venner) hadde møter i Lillestrøm rundt 1900. Men møtevirksomheten opphørte delvis og mange følte at de mistet et «åndelig hjem». Dette var forløperen til at 12 personer stiftet Lillestrøm pinsemenighet i 1927. Hans Siggerud var den første forstanderen (pastoren). De begynte med husmøter i hjemmene, men etter en tid fikk de leie 2. etasje i en bakgård i Nittedalsgata. Dette første lokalet omtales som nå *det gamle Betania*. Ikke lenge etter ble det startet opp med søndagsskole.

Den 8. januar 1934 hadde menigheten 26 medlemmer. Og i januar 1935 ble det startet en musikkgruppe. Menigheten leide lokale, men ønsket å kjøpe sitt eget. Dette ble det ikke noe av på flere år. Under den andre verdenskrig var det noe urolig og en del flytting på grunn av tyskerne. Etter krigen opplevde menigheten en vekst og vekkelse. Zion Lillestrøm ble stiftet bare to år etter Lillestrøm pinsemenighet, men de to pinsemenighetene har opp gjennom årene levd side om side. En kort periode under og like etter krigen var de samlet til én menighet, fra  17. mai 1943 til 27. april 1947.

Frem til nå hadde menigheten leid flere forskjellige lokaler i Lillestrøm. Den 8. august 1955 ble Aron Gromsrud innsatt som forstander og med dette ble det fart i planene om eget menighetslokale. Den gammel spiralsengfabrikken i Voldgate 27 B ble kjøpt. Etter en ombygging som også inkluderte en leilighet kunne menigheten ha åpningsmøte i 1957. Dette er fortsatt menighetens samlingssted.

## Misjon
Lillestrøm pinsemenighet er engasjert i misjonsarbeid i India.  De støtter IBRA media og K.A.B.A. sitt arbeide.  I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 30&nbsp;376,- kr..

## Referanser


## Kilder
* Brox, Torill F. (redaktør). 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.* Korsets Seier Publikasjoner AS

## Eksterne lenker
* Lillestrøm pinsemenighet – hjemmeside
* Lillestrøm pinsemenighet – historikk
Léon Darrien

**Léon Darrien** (født 25. oktober 1887, død 19. februar 1973) var en belgisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.
 
Darrien vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgisk laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i turn svensk system bak Sverige og Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen.  Sverige vant med 1363,8 poeng foran Danmark 1324,8 og Belgia på tredje og sisteplass med 1094 poeng.

## OL-medaljer
*  1920  Antwerpen &ndash;  Bronse i turn, lagkamp svensk system  Belgia

## Eksterne lenker
*
Auchinleck

**Auchinleck** (skotsk-gælisk: *Achadh nan Leac*; skotsk: Affleck) er en landsby (*[[Bystatus#Engelsktalende land|village]]*) i regionen East Ayrshire i Skottland. Den er lokalisert 8 km sørøst for Mauchline og 3 km nordvest for Cumnock. Rundt landsbyen ligger Auchinleck Estate, sentrert om herskapshuset Auchinleck House fra 1700-tallet, det tidligere hjemmet til advokaten, dagbokskriveren og biografen James Boswell, 9. laird av Auchinleck (1740–1795). Ved folketellingen i 2001 hadde Auchinleck 3 512 innbyggere. Folketallet for landsbyen er for 2020 beregnet til 3 630 innbyggere.

## Etymologi
Stedsnavnet har betydningen «jorde med (flate) steiner» på skotsk-gælisk, fra *achadh* («mark, jorde») og *leac* («steinhelle»). Den lille lokaliteten Auchincloich har en sammenlignbar betydning.

## Referanser
Auguste Hoël

**Georges Auguste Charles Hoël** (født 6. juli 1890, død 6. januar 1967) var en fransk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Hoël vant en olympisk bronsemedalje i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det franske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp med bak Italia og Belgia. Det var 120 turnere fra fem nasjoner som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920

## OL-medaljer
*  1920  Antwerpen - Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Morten Sæther

**Morten Sæther** (født 1959) er en norsk tidligere syklist som forble amatør gjennom hele karrieren, men vant tolv NM.

Etter å ha startet i Gauldal Sykleklubb gikk han i 1978 til Glåmdal SK på Kongsvinger.  
Han var med på å vinne første medalje for Norge da laget fikk 3.-plass i lagtemporittet under VM i 1979. De andre på laget var Jostein Wilmann, Hans Petter Ødegaard og Geir Digerud. Det ble andreplass i Østerrike rundt i 1980, og han vant Berliner Vier-Etappenfahrt i 1983. Han vant NM i landeveissykling, både tempo og landevei, i 1981 og 1983, samt tempo på Voss i 1987. Han ble nordisk mester i lagtempo hele 5 ganger.

Under OL 1984 gikk han glipp av bronsemedaljen i landeveisrittet etter at han måtte se seg slått på målstreken av landsmannen Dag Otto Lauritzen. Sæther deltok også på 100 km lagtempo under OL 1984, der det norske laget kom på 10.-plass. Etter OL hadde han en kort pause for å avslutte studiene ved Landbrukshøgskolen og skrev *Litteraturhistorisk analyse av et bygdesamfunn på slutten av 1800-tallet*. I 1987 vant han en etappe i Fredsrittet, og han fikk 6.-plass sammenlagt. Hans siste VM-deltagelse var i 1987. 
 

Fil:Bundesarchiv Bild 183-1987-0522-038, Friedensfahrt, Morten Saether, Remig Stumpf.jpg
Fil:Bundesarchiv Bild 183-1987-0522-037, A. Novosad, R. Stumpf, M. Saether.jpg
Fil:Bundesarchiv Bild 183-1987-0511-029, Olaf Ludwig, Morten Saether, Uwe Raab.jpg


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ingrid Eberle

**Ingrid Eberle** (født 3. juni 1957 i Dornbirn, Vorarlberg) er en østerriksk tidligere alpinist.

Allroundalpinisten Eberle debuterte allerede i verdenscupen i sesongen 1972/73, bare 16 år gammel. Hennes beste verdenscupresultat kom i 1977 i storslalåmrennet i Sierra Nevada, der hun ble nummer to. Hun fikk ytterligere en pallplassering med tredjeplassen i kombinasjonen i Arosa i 1980. Under OL 1980 i Lake Placid kom Eberle på sjetteplass i utfor, og i kombinasjonen overrasket hun ved å kjøre inn til bronsemedaljen.

Eberle la opp etter sesongen 1981/82.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Valerij Tsyganov

**Valerij Ivanovitsj Tsyganov** (russisk *Валерий Иванович Цыганов*, født 1956) er en tidligere russisk alpinist fra det tidligere Sovjetunionen.

Han vant utforrennet i Aspen 5. mars 1981 foran Harti Weirather og Gerhard Pfaffenbichler, og sørget dermed for den første verdenscupseieren til en russisk alpinist. Allerede i samme måned fulgte landsmannen Aleksandr Zjirov opp med ytterligere fire verdenscupseire (tre i storslalåm og en i slalåm). Under OL 1980 i Lake Placid kom Tsyganov på åttendeplass i utfor. Han deltok også under VM 1978 i Aspen, der han kom på 5.-plass i kombinasjonen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Aleksandr Zjirov

**Aleksandr Vasiljevitsj Zjirov** (russisk: Александр Васильевич Жиров; født 12. september 1958 i Dedenovo ved Moskva, død 21. mai 1983) var en russisk alpinist. Zjirov er, sammen med Valerij Tsyganov og Aleksandr Khoroshilov, en av tre mannlige russiske alpinister som har vunnet et renn i verdenscupen.

Fra 1980 til 1982 var Zjirov blant verdens beste slalåm- og storslalåmkjørere. I løpet av sin korte karriere oppnådde han 23 plasseringer blant de 10 beste. De sterkeste plasseringene oppnådde han i mars 1981, da han vant fire renn i løpet av to uker.

I sammendraget i verdenscupen kom han sesongen 1980/81 på tredjeplass bak Phil Mahre og Ingemar Stenmark, den beste plasseringen noensinne av en russisk alpinist.

Zjirov deltok bare i ett OL, under 1980 i Lake Placid ble han nummrer ni i storslalåm. Under VM 1982 i Schladming ble han nummer 13 i slalåm.

Zjirov omkom i en bilulykke i mai 1983, bare 24 år gammel.

## Verdenscupseire

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Auchterarder

**Auchterarder** (skotsk-gælisk: *Uachdar Ardair* i betydningen «Øvre Høylandet») er en liten by (*[[Bystatus#Engelsktalende land|town]]*) i regionen Perth and Kinross i Skottland. Den er lokalisert nord for Ochil Hills, og er kjent for det berømte luksushotellet Gleneagles Hotel med dens mange førsteklasses golfbaner. Det fem stjernes hotellet var arrangørsted for G8-møtet i 2005. Byens nær 2,5 km lange hovedgate har gitt Auchterarder dens populære tilnavn «The Lang Toun» (Den lange by). I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 4 444 innbyggere, beregnet til 4 630 i 2014.

I middelalderen var Auchterarder den viktigste bosetningen i Strathearn. Festningen Auchterarder Castle, som nå er i ruiner, ligger nord for byen og det hevdes at den ble benyttet av Malcolm III av Skottland som et sete for jakt på siste halvdel av 1000-tallet. Deler av de tidligere 5,5 meter høye murene i vest og sør, og av borgtårnet er hva som gjenstår. Festningsgravene har blitt ødelagt av moderne landskapsbehandling.

Tidligere verdensmester i snooker, Stephen Hendry, kommer fra Auchterarder.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Auchterarders samfunnsnettsted
* Auchterarder and The Ochils, *Visit Scotland*
* Auchterarder Golf Club
Regnbuen Kristne Fellesskap

**Regnbuen Kristne Fellesskap** var en kristen frikirkelig menighet på Lørenskog, i Akershus. Regnbuen Kristne Fellesskap ble stiftet i 1998, nedlagt (konkurs) 2013.

Menigheten hadde 112 medlemmer, medregnet tilhørige, det vil si barn av døpte medlemmer. Finn Henrik Friis Larsen var pastor. Regnbuen Kristne Fellesskaps visjon var å nå ut til mennesker lokalt, nasjonalt og internasjonalt med evangeliet. Derfor var menigheten engasjert i misjon og startet både barnehage, grunnskole og bibelskole.  For ungdom i konfirmasjonsalder tilbydde menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

Regnbuen Kristne Fellesskap ble dømt i Nedre Romerike tingrett til å betale en tidligere medarbeider, 258.162 kroner med tillegg av lovens rente . Regnbuen Kristne Fellesskap ble nedlagt 27. desember 2012. Konkursen ble behandlet i Tingretten i Lillestrøm 2. april 2013. Menigheten hadde da en gjeld på 1,5 - 2 millioner kroner .

## Barnehage og skoler
Regnbuen barnehage er en barnehage for alle barn opptil seks år. Barnehagen legger vekt på å arbeide med drama. Den drives etter et kristent verdigrunnlag.

Lørenskog Friskole ble startet i 1999 under navnet Regnbuen skole. I 2008 hadde skolen omtrent hundre elever fra første til tiende klasse. Skolen er bygd på det kristent verdigrunnlag og følger læreplanen til den offentlige norske skolen. Jeremy Pyke er rektor.

Regnbuen Bibelskole har et internasjonalt, flerkulturelt miljø med studenter fra mange land. Undervisningen er på engelsk. Den er godkjent av Kunnskapsdepartementet og Statens lånekasse for utdanning.

## Misjon
Regnbuen Kristne Fellesskap er engasjert i misjonsarbeid i India og Romania. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 28&nbsp;044,- kr..

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Lørenskog Friskole – hjemmeside
*  Regnbuen barnehage – hjemmeside
*  Regnbuen bibelskole – hjemmeside
Red-light district

**Red-light district**, norsk: *bordellkvarter*, er ett uttrykk som brukes om bydeler som forbindes med prostitusjon, bordellvirksomhet eller andre virksomheter innen sexindustrien. 

## Opphav til begrepet
Red-light-distrikter er nevnt, lenge før trafikklys, som et sted for bordeller i 1882-protokollene fra et møte i Woman's Christian Temperance Union (Det Hvite Bånd) i USA. *[[Oxford English Dictionary]]* registrerer det tidligste kjente opptreden av begrepet «red light district» på trykk som en artikkel fra 1894 fra *Sandusky Register*, en avis i byen Sandusky i Ohio. Begrepet synes å være i aktiv bruk fra 1896.


«Red Light-distriktet ble så kalt ettersom lyset i hallen i uanstendige hus hadde en rød globus eller lyste gjennom røde gardiner som dekket akterspeilet til halldøren. Et rødt lys foran en sigarbutikk, ciderrom eller kafferom indikerte formålet...» ― I.L. Nascher (1909)


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Magic

Magic kan referere til flere ting

## Musikk
**[[Magic (album)|Magic]]* er et album av Bruce Springsteen fra 2007.
**Magic* er et album av Gillan fra 1982.
*«Magic» er en sang av Olivia Newton-John fra filmmusikken til *[[Xanadu (film)|Xanadu]]* (1980).
*«Magic» er en sang av The Cars fra 1984.

## Film
**[[Magic (film)|Magic]]* er en amerikansk filmthriller fra 1978 med Anthony Hopkins i hovedrollen.
Paul Xiao Zejiang

**Paul Xiao Zejiang** (født i oktober 1967 i Guiyang i Guizhou i Kina) er katolsk koadjutor erkebiskop i erkebispedømmet Guiyang i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina. Av kinesiske myndigheter anses han som koadjutorbiskop av Guizhou (hele provinsen). 

## Virke
Paul Xiang begynte ved presteseminaret i Sheshan i 1989. Biskop Aloysius Jin Luxian presteviet ham i 1994, ettersom hans hjembispedømme Shiqian (egentlig et apostolisk prefektur) ikke hadde noen «åpen» biskop.  

Han ble bispeviet med pavelig mandat i 8. september 2007. Hovedkonsekrator var biskop Anicetus Wang Chongyi av Guizhou. Embedet som koadjutorbiskop innebar at han automatisk ville overta ved biskop Wangs død eller avgang. Den da 87 år gamle «undergrunns»biskopen Augustine Hu Daguo av Shiqian tok ikke del i innsettelsen, fordi han rett før ble innlagt på sykehus. 

Den 2014 etterfulgte Paul Xiang biskop Wang som biskop i bispedømmet som da hadde endret navn til Guijang bispedømme. 

## Om bispedømmet Guijang (tidligere Guizhou)
Den «åpne kirke»s administrasjon dannet bispedømmet Guizhou i 1999 ved å slå sammen de kirkelige jurisdiksjonene Anlong, Guiyang og Shiqian, alle i provinsen Guizhou. Det har (2007) ca. 100&nbsp;000 katolikker, 25 prester og om lag 30 nonner. 

Katolikkene i bispedømmet er for det meste fattige bønder, og bispedømmet overlever ved utleie av kirkelig eiendom. Imidlertid er en god del av de eiendommer som ble konfiskert i de politiske aksjonene som tok til i 1950-årene, ennå ikke tilbakeført. 

## Episkopalgenealogi
Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577) 
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) * bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) *1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) *1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi  (1595-1632) *1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) *1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) *1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) *1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) *1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) *1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) *1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) *1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) *1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) *1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) *1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) *1828
* Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) *1869
* Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) *1900
* Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) *1916
* Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) *1934
* Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) *1949
* Biskop  Joseph Zong Huaide (1917-1997) *1958
* Biskop Andreas Anicetus Wang Zhongyi  (1919-2017) *1988
* Biskop *Paul Xiao Zejiang* (1967- ) *2007

## Referanser
Shiqian

**Shiqian** (kinesisk: 石阡县; pinyin: *Shíqiān Xiàn*) er et fylke i byprefekturet Tongren i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Lokalregjeringens hjemmeside  
* Informasjonsside
Anlong

**Anlong** (kinesisk: 安龙县; pinyin: *Ānlóng Xiàn*) er et fylke i det autonome prefekturet Qianxinan for buyei- og miaofolkene i provinsen Guizhou i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

Fylket ligger rundt elva Hongshui He, en sideelv til Perlefloden. Her er Hongshui-elva demmet opp med to store demninger i fylket – Tiansheng Qiao vannkraftverk og Tiansheng Qiao 2 vannkraftverk, med hnhv drøye 1.200 og 1.300 MW effekt.

## Samferdsel
Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Informasjonsside
Papuagulfen

**Papuagulfen** er ei 400 kilometer bred bukt på sørkysten av Papua Ny-Guinea. Den ligger nordvest for Korallhavet, som er et randhav til Stillehavet. Noen av Ny-Guineas største elver munner ut i gulfen, så som Fly, Turama, Kikori og Purari. Sammenhengende sumpområder, elvedeltaer og mangroveskoger utgjør store deler av kystlinjen mot vest og nord, mens kysten lenger øst veksler mellom sandområder og fastere partier. Gulfen ligger i provinsene Western, Gulf og Central. Hovedstaden Port Moresby ligger i den østlige enden av Papuagulfen.

## Eksterne lenker
* Kart over Papuagulfen (engelsk)
Pinsekirken Nesodden

**Pinsekirken Nesodden** er en kristen frikirkelig menighet på Fjellstrand, på Nesodden, i Akershus. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Pinsekirken Nesodden ble stiftet i 24. april 1929.

Menigheten hadde 157 tilskuddstellende medlemmer i 2022. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

## Historikk
tidlig på 1920-tallet startet baker Hjalmar Aschim med møtevirksomhet i annen etasje, i sitt bakeriutsalget på Fjellstrand.

24. april 1929 ble menighet stiftet, med tjue medlemmer og hadde de første årene navnet «Salen».

I 1932 ble «Salen» slått sammen med baptistmenigheten Betania på Fjellstrand. Navnet ble nå «Betania».  Møtene ble holdt i baptistmenighetens lokaler, men tilhørighet ble til pinsebevegelsen.

I 1957 ble en tomt i Fjellveien 31 kjøpt. Byggingen startet i 1965, og i 1969 ble de nye lokalene innviet. I 1980 ble det bygget et påbygg med kontorplass og en barnepark i kjelleren. I 1989 kjøpte menigheten ett mål av naboeiendommen. I 1994 startet bygging av en ny møtesal, som ble innviet 1. april 1995.

Menighetslokalet har 482&nbsp;m² grunnflate, og et brutto areal på 1&nbsp;034&nbsp;m², fordelt over tre etasjer.

I 1987 skiftet menigheten navn fra «Betania» til «Nesodden pinsemenighet». I april 2002 ble navnet igjen endret til «Pinsekirken Nesodden».

## Misjon
Pinsekirken Nesodden er engasjert i misjonsarbeid i Paraguay, og er støttemenighet for misjonærene Brit-Lajla og Rudolf Leif Larsen. 
Menigheten støtter  barnehjemmet *Hogar Norma* i Paraguay og arbeidet til PYMs barnehjelp, IBRA media, Europa i Fokus og K.A.B.A. og dekker utgiftene til en nasjonal pastor i Belarus. I 2007 var menighetens misjonsregnskap på 108&nbsp;106,- kr..

## Referanser


## Kilder
* Brox, Torill F. (redaktør). 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.* Korsets Seier Publikasjoner AS

## Eksterne lenker
* Pinsekirken Nesodden – hjemmeside
Bjørn Stallare

**Bjørn Stallare** (*Bjørn Digre*) (død 29. juli 1030) var en norsk embetsmann under Olav den hellige.

Ordet *[[staller|stallare]]* betyr egentlig stallmester, og i middelalderen var funksjonen opprinnelig å ha overoppsyn med kongens stall og organisere skysstjenesten for kongen. Etter hvert ble stallaren en av de høyeste embetsmennene, idet han ble leder for kongens hird og gjerne førte ordet for kongen på tinget. Embetet ble rundt 1300 erstatta av kansleren.

Bjørn Stallare var lenge Olavs nærmeste rådgiver. Han hadde blant annet en viktig rolle i forhandlingene med den svenske kong Olof Skötkonung om fred mellom landene. Forhandlingene endte i forlik og giftermålet mellom Olav den hellige og den svenske kongsdatteren Astrid Olofsdatter. Da kong Olav måtte rømme landet i 1028, ble han imidlertid igjen. Han inngikk forbund med danskekongen Knut den mektige, men dro seinere til Olav i Gardarike. Her ble han tilgitt, reiste sammen med Olav tilbake til Norge og døde samtidig med ham i slaget på Stiklestad i 1030.

I Oslo er Bjørn Stallares vei på Sinsen oppkalt etter ham. I Trondheim er Bjørn Stallares gate på Lademoen oppkalt etter ham.

Forfatteren og journalisten Arne Skouen brukte under andre verdenskrig Bjørn Stallare som psevdonym.

## Referanser
Danwei

**Danwei** (kinesisk: 单位, pinyin: *Dān Wèi*, betyr «tjenestested») er et begrep som i Folkerepublikken Kina betegner en **arbeidsenhet**. Slike arbeidsenheter dominerte kinesisk økonomi og arbeidsliv i den periode av Folkerepublikken Kinas historie da samfunnet var langt mer sosialistisk av type enn det utviklet seg til under reform og åpningspolitikken, særlig fra annen del av 1990-årene. Det eksisterer fortsatt (2008) *danwei*er i Kina, og de er stedvis fremdeles viktige, men de hadde en langt viktigere stilling i samfunnet tidligere.

## Beskrivelse
Selv om danweisystemet er en frukt av maoismen, er den ikke uten forhistorie i for eksempel Republikken Kina før annen verdenskrig. Det har også sterke og interessante paralleller til japansk næringsliv.

Forut for den kinesiske topplederen Deng Xiaopings økonomiske reformer fungerte disse arbeidsenhetene også som det første skritt i det mangeleddede hierarki som knyttet hver person til det kinesiske kommunistpartis infrastruktur. Arbeidsenhetene spilte også en nøkkelrolle når det gjaldt å implementere Partiets politikk.

Arbeidere ble ikke bare knyttet sammen i enheter på en måte som kan minne om den eldre kinesiske slektssolidariteten som uttrykt i den konfucianske grunnverdien *[[xiao|barnlig hengivenhet]]*, men var videre innbundet i et nettverk med boliger, barnepass og barns helsepleie, skoler, klinikker, butikker, postkontotrer og andre tjenester. 

Deanweitilhørighet skapte identitet. Det ble vanlig å presentere/identifisere seg i arbeidslivet og i kontakt med øvrighetspersoner eller det offentlige byråkrati med navn og danwei. 

Tilhørighet til en *danwei* innebar også jobbsikkerhet, aldersomsorg og forsikringsordninger (uttrykt ved slagordet *[[jernrisbollen]]* 铁饭碗). 

Danweisystemet spilte for eksempel en avgjørende rolle for å få implementert i folkemassene for den kinesiske befolkningsbegrensningspolitikken. På danweinivå ble familiene nøye overvåket; ulydighet ved å få for mange barn ble meldt fra danweien til myndighetene og utløste bøter eller andre sanksjoner, og kunne straffes også på danweinivå med for eksempel nedgradering av boligforhold, nedsatt lønn og lignende. 

Etter årtusenskiftet var de viktigste sidene ved danweisystemet utvannet eller bortfalt. Nedtrappingen av systemet var i stor grad en følge av overgangen til kapitalisme i økonomien, et system som krevde mer individualisering og en større sosial mobilitet. Det å forlate sin danwei hadde under det maoistiske system kunnet medføre alvorlige sanksjoner.

For eksempel var det fra og med 2003 ikke lenger nødvendig å få tillatelse fra sin *danwei* i forbindelse med ekteskapsinngåelse. Danwei-boliger var langt på vei blitt solgt til enkeltmedlemmene, forsikringssystemet var individualisert, og det var innført fritt skolevalg.

## Referanser


## Litteratur
*Corinne Eyraud: *L'entreprise d'État chinoise : de l'institution sociale totale vers l'entité économique ?*, L'Harmattan, Paris, 1999.
*Xiaobo Lü og Elizabeth J. Perry (red.): *Danwei: The Changing Chinese Workplace in Historical and Comparative Perspective*, M.E. Sharpe, 1997, ISBN 0765600765
Lakkegata skole

**Lakkegata skole** er en barneskole (1.–7. trinn) i bydel Grünerløkka i Oslo. Den hadde 452 elever i 2019.

Skolen er anlagt på den tidligere *Tøien kolerakirkegård* i Lakkegata 79. Bygningene, som er tegnet av arkitekt Henrik Nissen, ble tatt i bruk i 1902. Skolens første overlærer ble imidlertid tilsatt fra 1. april 1900, og skolen hadde en del provisorisk undervisning i området fra da av. Den offisielle innvielsen skjedde 27. august 1903. Høyeste elevtall hadde skolen i 1913 med hele 1851 elever.

På tomta lå også en skole for «ånds- og kroppssvake barn». Den fikk etter hvert navnet Tøyenhagen skole. Fra 1976 til 1991 holdt Forsøksgymnaset i Oslo til i disse lokalene.

Lakkegata skole har hatt skolekorps fra 1920. I dag er det musikkskoletilbud, trommegruppe og aktivitetsskole på skolen. På området ligger også *Slurpen kulturhus*. Her holder Dragen juniorklubb til. I tillegg brukes lokalet til teater- og musikkøvinger, idrett og bruktmarked.

Utenfor skolen, mellom Lakkegata og Trondheimsveien, ligger parken Mosse Jørgensens plass med inngjerdet lekeplass.

## Rektorer
* 2023-: Thor Marius Falkanger Sundal
* 2014-2023 Espen Patsis-Torgersen 

## Eksterne lenker
* 
*
Carlo Alberto Sperati

**Carlo Alberto Sperati**
(født 29. desember 1860 i Kristiania,
død 12. september 1945 i Decorah i Iowa i USA)
var en norsk-amerikansk komponist og professor i musikk.

Han var sønn til kapellmester Paolo Sperati og tok hyre til sjøs (1877), noe som brakte ham til teologistudier ved Luther College i byen Decorah i Iowa (1884).

Han giftet seg med Emma Hoffoss (1891) og ble prest i den lutherske kirke, etterhvert også lærer  i byen Tacoma (1894).  Han virket også ved Pacific Lutheran University der han blant annet ledet et band som spilte på toppen av Mount Rainier.

Han er mest kjent for sitt virke ved Luther College (1901–43) som professor i musikk.  Han ledet Luther College Concert Band som  turnerte Europa og USA.  I dag deler universitetet ut *Carlo A. Sperati Award* innen musikk.

## Litteratur
* Carlo A. Sperati, *Norgesfærden: Luther College Concert Band og Chorus.  Koncertturneen 1914* (Decorah Iowa, 1914)
* C. S. Strom og J. R. Christianson, *Carlo A. Sperati, the grand old maestro* (1988)

## Referanser
Franz Tunder

**Franz Tunder** (1614–1667) var en tysk komponist og organist.

## Liv og virke
Det er en del uklarheter rundt Tunders tidlige år, men fra 1632 til 1641 skal han ha vært hofforganist hos hertug Frederik III i Gottorp. Johann Mattheson oppgir at Tunder var elev av Girolamo Frescobaldi, men det betviles av nyere forskning, og det antas at det var Tunders forgjenger som hofforganist, Johann Heckelauer, som var elev av Frescobaldi.

I 1641 etterfulgte Tunder Peter Hasse som organist ved ''Marienkirche'' i Lübeck, og ble i sin tur etterfulgt av orgelvirtuosen Dietrich Buxtehude.

Ved siden av Heinrich Scheidemann og Matthias Weckmann var Tunder en av sin generasjons fremste representanter for den nordtyske orgelskole. Et av Tunders bidrag var å skape modellen til den nordtyske toccata-formen. I tillegg til orgelmusikk omfattet verkene hans vokalmusikk, som motetter, geistlige arier og kantater. Det meste er tapt.

Tunder innførte tradisjonen med **, en lang serie med gratiskonserter i Lübecks *Marienkirche* som ble videreført helt til 1810. 

## Bevarte verk

* 9 geistlige konserter for én sangstemme, deriblant *[[An Wasserflüssen Babylon]]*
* 9 geistlige konserter for tre til seks sangstemmer
for orgel:
* 5 preludier (fire i g-moll, et i F-dur)
* Canzone i G-dur over et tema av della Porta
* Koralfantasier:
:: Auf meinen lieben Gott
:: Christ lag in Todesbanden
:: Herr Gott, dich loben wir
:: In dich hab ich gehoffet, Herr
:: Jesus Christus, unser Heiland
:: Jesus Christus, wahr Gottes Sohn
:: Komm, Heiliger Geist, Herre Gott
:: Was kann uns kommen an für Not
dessuten
:: Allein zu dir, Herr Jesu Christ
:: Ein feste Burg ist unser Gott,
de to siste kan være av Heinrich Scheidemann.


## Referanser


## Kilder
*

## Litteratur
* Fritz Jung: *Die Musik in Lübeck*, i *Geschichte der freien und Hansestadt Lübeck*, red. Fritz Endres, Lübeck 1926, s. 171-209.
* Arndt Schnoor, Volker Scherliess: *"Theater-Music in der Kirche". Zur Geschichte der Lübecker Abendmusiken.* Lübeck 2003. ISBN 3-933652-15-4.
* Klaus Beckmann: *Die Norddeutsche Schule. Orgelmusik im protestantischen Norddeutschland zwischen 1517 und 1755. Teil II: Blütezeit und Verfall 1620-1755*. Mainz: Schott 2009.

## Eksterne lenker
* 
*
Vi i villa

***Vi i villa*** er et reklamefinansiert boligmagasin utgitt av Bonnier Media og distribuert av Posten Norge. Den norske utgaven av magasinet har per 2013 et opplag på 1 million og om lag 1,1 millioner lesere. Det er ifølge egenomtalen «Norges største og mest leste boligblad». Bladet distribueres gratis 6 ganger årlig.

*Vi i Villa* startet i Sverige i 1956, og første nummer kom i 1957. I dag kommer *Vi i Villa* ut i Norge, Sverige, Danmark (*Idényt*) og Finland (*Suomela*).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Günther Pancke

**Günther Friedrich Wilhelm Ludwig Pancke ** (født 1. mai 1899, død 17. august 1973 i Hamburg) var en tysk SS-general som var stasjonert i Danmark under store deler av andre verdenskrig. Her ble han utnevnt til politigeneral og var blant annet ansvarlig for den tyske aksjonen mot det danske politi i 1944. 

Pancke ble etter krigen dømt til 20 års fengsel for krigsforbrytelser. Han ble løslatt allerede i 1953 og sendt tilbake til Tyskland. 

## Bakgrunn og karriere
Pancke ble født i Gnesen (Gniezno), ved Posen, i Tyskland. Under første verdenskrig var han offiser ved fronten som løytnant. Mellom 1920 og 1927 var han i Syd-Amerika. Han meldte seg inn i NSDAP den 1. august 1930 og SS den 1. juni 1931. 

Han ble forfremmet til SS-Gruppenführer i 1938 da han var sjef for Rasse- und Siedlungshauptamt. Pancke ble utnevnt til liaisonoffiser mellom Førerhovedkvarteret og SS Totenkopfverbänden og SD innsatsgrupper (dødspatruljer) i 1939. Etter dette gjorde han tjeneste som Höherer SS- und Polizeiführer "Mitte". Han ble forfremmet til Obergruppenführer og politigeneral den 21. juni 1943. Fra den 6. oktober 1943 til krigens slutt var han SS- og Politigeneral i Danmark. Han ble ytterligere forfremmet til General i Waffen-SS den 21. mars 1945.

Han var blant annet medansvarlig for den tyske aksjonen mot det danske politi den 19. september 1944.  

I 1950 ble Pancke idømt 20 års fengsel for krigsforbrytelser. Han ble løslatt fra dansk fengsel i 1953, etter åtte år, og sendt tilbake til Tyskland. Han døde i 1973 i Hamburg. 

## Forfremmelser

## Dekorasjoner og utmerkelser
* Dienstauszeichnung der NSDAP für 10 Dienstjahre (Bronze)
* Dienstauszeichnung der NSDAP für 15 Dienstjahre (Silber)
* Eisernes Kreuz von 1914 2. Klasse (EK II)
* Ehrendegen des Reichsführers-SS
* Ehrenkreuz für Frontkämpfer
* Goldenes Parteiabzeichen der NSDAP
* Kriegsverdienstkreuz (KVK) I. Klasse mit Schwerternwith Swords
* Kriegsverdienstkreuz (KVK) II. Klasse mit Schwertern
* Medaille zur Erinnerung an den 1. Oktober 1938
* Spange zur Medaille zur Erinnerung an den 1. Oktober 1938
* Verwundetenabzeichen von 1918 in Schwarz

## Referanser


## Kilder
* TracesOfWar
* Janssen-Militaria SS and Waffen-SS research 
* Axis History Factbook
* Forhør av Günther Pancke i Nürnberg PDF-format
Luther College

**Luther College** (etablert 1861 i Decorah, Iowa) er en privat høyskole (college), det første
som ble startet av norsk-amerikanere. Det har i dag rundt  studenter fra de førti stater og førti land, og knapt to hundre ansatte.  Det tilbyr rundt femti ulike grader innen de frie kunstene. Dets *Luther College Concert Band* (1872) har turnert flere land og var lenge ledet av norsk-amerikaner og musikkprofessor Carlo Alberto Sperati. Blant tidligere studenter finner en Dagfinn Høybråten. Blant æresdoktorer finner man diplomatene Wilhelm Morgenstierne, Edvard Hambro og Tom Vraalsen.

Luther College arrangerer hvert år sommerkurser for lærere og lektorer fra de skandinaviske landene. Ordningen ble i sin tid etablert av Ragnhild Galtung, som var generalsekretær i Norge-Amerika Foreningen. Denne deler hvert år ut ulike stipend til lærere i videregående skole for å delta på kurs ved Luther College.

## Referanser


## Litteratur
* Gisle Bothne: ''Det Norske Luther College 1861-1897''. Decorah, Iowa, 1897

## Eksterne lenker
*
Pacific Lutheran University

**Pacific Lutheran University** (etablert 1890 ved Tacoma i  Washington (delstat) ble etablert som en høyskole (college) av norsk-amerikanere og andre skandinaver.  Etter en del sammenslåinger ble skolen tildelt status som universitet i 1960.

Universitetet har om lag 3500 studenter og knapt tre hundre ansatte, og tilbyr en rekke mastergrader.

Både Harald V og Dronning Sonja av Norge er æresdoktorer ved universitetet.

## Eksterne lenker
*
Richard Hildebrandt

**Richard Hildebrandt** (født 13. mars 1897 i Worms, død 10. mars 1952 i Polen) var en tysk nazist og SS-general under andre verdenskrig som blant annet var sjef for *[[Rasse und Siedlungshauptamt]]*.  Han deltok også første verdenskrig.  

Hildebrandt ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten.

Hildebrandt deltok som frivillig under første verdenskrig og ble for sin innsats belønnet med Jernkorset klasse 2. Han hadde løytnants grad ved krigens slutt. Han ble deretter medlem av et frikorps. Han meldte seg inn i NSDAP i 1922 og i SA i 1923. Samme år deltok han i det mislykkede Ølkjellerkuppet. Senere på 1920-tallet flyttet han til USA. Her meldte seg atter inn i NSDAPs lokalfilial i New York og ble partifunksjonær. Han flyttet tilbake til Tyskland, hvor han i 1931 gikk fra SA og over til SS, hvor han etterhvert fikk graden *[[Obergruppenführer]]*. Han var mellom oktober 1939 og februar 1943 *[[Höherer SS- und Polizeiführer]]* i Danzig i Vestpreussen. Fra april 1943 og frem til slutten av andre verdenskrig var han sjef for *[[Rasse und Siedlungshauptamt]]*. Han ble under krigen belønnet med Jernkorset klasse 1. 

Ved RuSHA-rettssaken i Nürnberg 1947-1948 ble han dømt til 25 års fengsel for forbrytelse mot menneskeheten, for krigsforbrytelser og for å ha tilhørt en kriminell organisasjon (SS). Han ble deretter utlevert til Polen, der han ble stilt for retten for krigsforbrytelser. Her ble han dømt til døden og ble henrettet ved henging.

## Referanser
Höherer SS- und Polizeiführer

**Höherer SS- und Polizeiführer**, (**HSSPF**), var i nasjonalsosialistiske Tyskland en betegnelse på høyere SS- og politiledere som hadde kommandoen over store enheter av SS, Gestapo (det hemmelige politiet) og Ordnungspolizei («Orpo», det vanlige uniformerte politiet som hadde blitt innordnet i maktapparatet). Tittelen ble innført av Heinrich Himmler for å betegne «eliteledere» innen SS.

Rollen som HSSPF ble etablert i 1937 med sikte på å samordne SS og politi i hvert forsvarsdistrikt (*Wehrkreis*) i Tyskland, i alt 13 personer ble utnevnt til funksjonen. Senere ble ytterligere HSSPF-embeter opprettet for Wien, det sørlige Østerrike, Riksprotektoratet, Warthegau, Generalguvernementet, Danzig-Vestprøyssen, Norge og Nederland.

## Eksempler på HSSPF
* Günther Pancke – Höherer SS- und Polizeiführer Mitte
* Erich von dem Bach-Zelewski – Höherer SS- und Polizeiführer Russland-Mitte
* Karl Hermann Frank – Höherer SS- und Polizeiführer Böhmen und Mähren
* Odilo Globocnik – Höherer SS- und Polizeiführer Adriatisches Küstenland
* Richard Hildebrandt – Höherer SS- und Polizeiführer Schwarzes Meer
* Friedrich Jeckeln – Höherer SS- und Polizeiführer Russland-Sud deretter Russland-Nord
* Ernst Kaltenbrunner – Höherer SS- und Polizeiführer Donau
* Friedrich-Wilhelm Krüger - Höherer SS- und Polizeiführer Polen
* Wilhelm Rediess – Höherer SS- und Polizeiführer Nord (ansvar for Norge)

## Referanser
Augustien Pluys

**Augustien Pluys** (født 5. mai 1890, død ukjent) var en belgisk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Pluys vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgisk laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i turn svensk system bak Sverige og Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen.  Sverige vant med 1363,8 poeng foran Danmark 1324,8 og Belgia på tredje og siste plass med 1094 poeng.

## OL-medaljer
*  1920  Antwerpen &ndash;  Bronse i turn, lagkamp svensk system  Belgia

## Eksterne lenker
*
Rui Magone

**Rui P. Magone** er en portugisisk sinolog knyttet til Østasiaavdelingen ved Freie Universität Berlin.  Hans primære forskningsinteresse er om utdannelse i det senere keiserlige Kina, og da særlig de logistiske, pensummessige og intellektuelle aspekter ved den keiserlige embedsmannseksamen. Han forsker også på sino-portugisiske relasjoner på 1600- og 1700-tallet. 

Sammen med Henrique Leitão fra Universitetet i Lisboa arbeider han med på en oversettelse til engelsk av jesuitten Manuel Dias' *Tianwenlüe* (publisert 1615, et av de første og mest innflytelsesrike verker i Kina om vestlig astronomi). 

Han er medredaktør hos Harrassowitz for den akademiske serie *Opera Sinologica*.

## Verker i utvalg

* «Who Wants to be a Bureaucrat? The Performative Dimension of Qing Civil Service Examinations», i *Asiatische Studien/Études Asiatiques* LVIII.3.2004, s. 581-595.
* *Die Zivil/Militär-Dichotomie in der Qing-Dynastie. Bilder für die Halle des Purpurglanzes. Chinesische Offizierporträts und Schlachtenkupfer der Ära Qianlong.* Berlin: Museum für Ostasiatische Kunst, 2003, s. 8-16.
* «Kanon und Konjektur: Das Lianshan und das Guizang als Topoi der konfuzianischen Exegetik», i *Oriens Extremus* 39.1, 1996, S. 8-28.
Olga Nikolajevna av Russland

**Olga Nikolajevna** (1895–1918) var storfyrstinne og eldste datter av tsar Nikolaj II av Russland og hans kone Alexandra.

## Biografi
Olga hadde fire søsken; Olga var den eldste. Etter henne fulgte hennes søstre Tatjana, Maria og Anastasia. Den yngste i familien var hennes bror Aleksej, som bare var 14 år da hele familien ble henrettet 17. juli 1918.

### Spekulasjoner
I flere tiår (frem til alle likene endelig ble oppdaget og identifisert) var det mange som trodde at en eller flere medlemmer av den keiserlige familien på en eller annen måte kan ha overlevd attentatet. Flere mennesker har kommet frem og påstått at det var de gjenlevende medlemmer av Romanov-familien etter at familien ble myrdet. 
### Skjelettfunn
Skjelettrester ble senere identifisert gjennom DNA-testing da Romanov-familien og deres tjenere, etter at de ble oppdaget i en skog like utenfor Jekaterinburg i 1991. Men to kropper, Alexei og en av søstrene hans, vanligvis antatt å være enten Maria eller Anastasia, manglet.

I august 2007 kunngjorde en russisk arkeolog oppdagelsen av skjelettrester etter to personer i en annen grav i nærheten av Jekaterinburg. Arkeologene sa at skjelettrestene stammer fra en gutt som mest sannsynlig var mellom 10 og tretten år når han døde. Samt en ung kvinne som mest sannsynlig var mellom 18 og 23 år gammel. https://www.nbcnews.com/id/wbna20417240

Videre undersøkelser fastslo at restene sannsynligvis stammer fra tsarevitsj Alexei, og en av søstrene hans. http://www.interfax-religion.com/?act=news&div=4189 Det ble konkludert med at hele tsar-familien døde samtidig i 1918, og hele familien var redegjort for. https://web.archive.org/web/20080501043005/http://news.yahoo.com/s/ap/20080430/ap_on_re_eu/russia_czar_s_family

## Referanser
Peter Hasse den eldre

**Peter Hasse** den eldre (1575–1640) var en organist og komponist  i den nordtyske orgelskole.

## Liv og virke
Lite er kjent om Hasses tidlige år, men han kan ha vært elev av Jan Pieterszoon Sweelinck. I 1616 overtok han organistposten ved Marienkirche i Lübeck etter sin forgjenger Hermann Ebel. Sammen med etterfølgerne Franz Tunder og Dietrich Buxtehude har Hasse æren for at Lübeck ble et av de musikalske sentra i Nordtyskland. Flere lønnsøkninger gjennom karrieren vitner om en høy anseelse.

Gjennom sine elever og sønner påvirket han orgelkunsten i vid utstrekning. Alle Hasses sønner ble musikere, den mest kjente er Nicolaus Hasse.
Peter Hasse var oldefar til Johann Adolf Hasse, som var en svært innflytelsesrik operakomponist i sin samtid.

Bare bruddstykker av Hasses musikk er overlevert, to orgelkoraler, et preludium for orgel, en syvstemmig messe og en åttestemmig motett er alt som finnes.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
François Ponchaud

**François Ponchaud** (1939–2025) var en katolsk misjonær i Kambodsja tilhørende det parisiske ytremisjonsselskap. Han slo tidlig alarm i Vesten om Røde Khmers folkemord på sitt eget folk, men det tok lang til før han  ble trodd. Først i 1977 begynte man å feste lit til hans og andres skildringer.

Han er også forfatter av en rekke verker om Kambodsjas historie.

## Liv og virke
François Ponchaud var syvende barn i en familie med åtte barn. Faren var jordbruker og lokalpolitiker, aktiv i Mouvement Républicain Populaire (MRP). Etter å ha tjenestegjort som fallskjermsoldat i Algerie i 28 måneder, valgte François Ponchaud å tre inn i presteseminaret til misjonsordenen Société des Missions Etrangères de Paris (MEP). Han ble bestemt for misjonen i Kambodsja og reiste ut dit fra Marseille den 10. oktober 1965.

### Vitne til Røde Khmers folkemord
Pater Ponchaud var øyenvitne til Røde Khmers tømming av Phnom Penh for innbyggere i april 1975, og fikk rikt innblikk i myrderiene som ledsaget og fulgte dette. Han slo alarm gjennom alle kanaler han kunne, men i den grad hans avisartikler kom på trykk i Vesten, ble de ikke trodd, eller betraktet som overdrivelser. I 1977 utgav han boken *Cambodge année zéro*, som beskrev myrderiene i stor detalj. Han fulgte utviklingen ved å følge nøye med på radio og analyserte og beskrev bevegelsens revolusjonære ideologi, organisasjonen av deres idealsamfunn, dannelsen av en ny kultur. Han kunne plassere folkemordsideologien i sin rette sammenheng både historisk og sosialt og ut fra kjennskap til de ledende kadres personlige historie.

### Etter folkemordet
Han var lenge generalvikar for bispedømmet Kompong Cham. Pater François Ponchaud bodde senere i Phnom Penh der han var aktiv i det åndelige og kulturelle liv. Han anses som en ledende kjenner av Kambodsja, og har oversatt Bibelen til khmer.

Han engasjerte seg for en god adaptasjon av kristne uttrykksformer til kambodsjansk kultur, og har uttrykt sterk tvil til de konversjonskampanjer som evangelikale grupper hadde dratt i gang. Han engasjerte seg i inter-religiøs dialog og var en respektert kjenner av buddhismen.

Hans verk *Une Brève Histoire du Cambodge* er en av de grundigste gjennomgang som er gjort av kambodsjansk historie. Han medvirket til en rekke dokumentarfilmer, som for eksempel *Khmers islam* (2008) som forteller om den muslimske minoritets skjebne under Røde Khmer.

## Bibliografi (utvalg)
* *Cambodge, année zéro*, Julliard, 1977 ; Kailash, 1998
* *La cathédrale de la rizière*, Fayard, 1990
* *Cambodge : Vers De Nouvelles Tragédies ?*, (med Dominique Luken-Roze), L'Harmattan, 2005
* *Une Brève Histoire du Cambodge*, Éditions Siloë, 2007

## Referanser


## Litteratur

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
Serie A 1942–1943

**[[Serie A]]**  er den italienske toppdivisjonen i fotball. Den ble opprettet i 1898. Det italienske fotballforbundet står for organiseringen av ligaen. Torino F.C. vant sin 2. ligatittel denne sesongen. 	
## Ligatabell
	
K=kamper spilt, V= vunnet, U= uavgjort, T= tap, MF-MM= mål for-mål mot, P = Poeng

## Resultater
Marienkirche (Lübeck)

**Marienkirche** i Lübeck ble oppført mellom 1250 og 1350 i nordtysk mursteinsgotikk. Kirken var forbilde for en rekke andre kirker i Østersjøområdet. I kirkens indre kan man se frilagte kalkmalerier og et rekonstruert astronomisk ur. Marienkirche er Tysklands tredje største kirke.

Som krigsminne fra et alliert luftangrep i 1942 har man beholdt knuste kirkeklokker som falt ned fra tårnet og boret seg ned i kirkens granittgulv.

I kirken fantes den store og berømte bildefrisen Døden fra Lübeck som ble malt av Bernt Notke på slutten av 1400-tallet. Frisen ble ødelagt under luftangrepet palmesøndag 1942.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Turistinformasjon om Marienkirche
Vivil Idrettslag

**Vivil Idrettslag** er Norges største idrettslag for utviklingshemmede og holder til i Bærum. Laget ble stiftet 11. desember 1978 og har siden den dagen hatt en jevn vekst.

Lagets formål er «ved samarbeid og kameratskap, å fremme idrett i sunne former, slik at idretten blir et ledd i den fysiske, psykiske og sosiale habilitering og et middel til bedring av helsen».

Vivil Idrettslag har ukentlige treninger innenfor følgende grupper: Fotball, håndball, ski og friidrett, svømming, rullestoldans, trim og boccia, allidrett og barnegruppe. I tillegg finnes en turmarsjgruppe som er med på forskjellige turmarsjer gjennom året.

Ved siden av det idrettslige aspekt fokuserer Vivil Idrettslag på det sosiale. Laget arrangerer medlemskvelder, julebord, vinteraktivitetsdag og Vivil-lekene. I tillegg er de ulike gruppene med på forskjellige turneringer som Special Olympics, Landsturneringen i håndball og fotball, Østlandsserien, Norgesserien i Boccia m.m.

## Eksterne lenker
* Lagets hjemmeside