Erich von dem Bach-Zelewski

**Erich von dem Bach-Zelewski** (1899–1972) var en tysk offiser i *[[Schutzstaffel]]* (SS), *[[SS-Obergruppenführer]]* (1941) og general i Waffen-SS. Han var blant annet SS- og politisjef i erobrede områder av Sovjetunionen og medvirket til holocaust og andre massakrer. Han var fra 1943 ansvarlig for anti-partisan-krigføringen på hele østfronten. Etter andre verdenskrig forsøkte Bach-Zelewski å flykte. Han ble oppsporet og arrestert av amerikansk militærpoliti. Mot å vitne for anklagersiden i Nürnbergprosessen, unnslapp han tiltale for krigsforbrytelser og unngikk også utlevering til Polen eller Sovjetunionen der han virket under krigen. Han ble derimot dømt for flere drap han hadde begått tidligere i 1930-årene.

## Bakgrunn og familie
Erich von dem Bach-Zelewski ble født som Erich Julius Eberhard von Zelewski 1. mars 1899 i Lauenburg, Pommern, et område som etter andre verdenskrig er overtatt av Polen og inngår i Pommerske voivodskap. 

Han vokste opp i fattigdom fordi faren Otto Jan Józefat von Zelewski ikke var i stand til å holde på et arbeid. Da faren døde 17. april 1911, arbeidet han som forsikringsfunksjonær i Dortmund, og sønnen Erich ble sterkere knyttet til sin farbror Oskar von Zelewski som var offiser.

Han deltok i første verdenskrig som en svært ung (15 år gammel) rekrutt i den prøyssiske hæren og ble såret (og utsatt for stridsgass) to ganger og tildelt Jernkorset av første og andre klasse, samt *Sachsen-Meiningische Ehrenmedaille*. Krigsskadene var moderate, men sikret ham livsvarig pensjon. På slutten av krigen var Bach-Zelewski løytnant og kompanisjef.

Til den amerikanske psykologen Leon Goldensohn fortalte han at han sluttet i hæren på grunn av antisemittismen han ble utsatt for, etter at to av hans søstre giftet seg med jøder. Ifølge egen beretning støttet han søstrenes giftermål. Angivelig fordi to av hans svogre var jøder, ble han ikke invitert til sosiale sammenkomster blant de militære.

## Mellomkrigstiden
Etter krigen var Bach-Zelewski medlem av et frikorps og gikk inn i *[[Reichswehr]]*, hvor han blant annet deltok i å slå ned oppstanden i Øvre Schlesien 1919–1921. Han fikk et godt omdømme og ble dekorert flere ganger. I 1924 ble han overført til grensestyrken *Grenzschutz*.

23. oktober 1925 fikk han tillatelse til å endre etternavnet til *von dem Bach-Zelewski*.

Han hadde lenge vært en tilhenger av Adolf Hitler. I 1930 meldte Bach-Zelewski seg inn i NSDAP med medlemsnummer  og 15. februar 1931 gikk han inn i SS  med medlemsnummer . Ved valget i juli 1932 ble han valgt inn i Riksdagen og fra 1934 var han SS-leder i Øst-Preussen (*Oberabschnitt Nordost*). Han ble ved valget i 1933 valgt inn i den nasjonalsosialistiske riksdagen og satt formelt i denne fram til krigens slutt.

Han sted raskt i gradene innen SS, og var ved utgangen av 1933 *[[Brigadeführer]]* (generalmajor). I 1934 ble han tildelt det nye Æreskorset.

Bach-Zelewski deltok samme år i de lange knivers natt, hvor blant annet hans rival og stabsoffiser Anton von Hohberg und Buchwald ble myrdet. Han tjenestegjorde i de kommende årene i en rekke høyere SS-funksjoner, blant annet fra 1936 som SS-leder i Schlesien (*Oberabschnitt Südost* med kontor i Breslau) fra 1937 som *[[Höherer SS- und Polizeiführer]]* og som sjef for *[[SS-Oberabschnitt Südost]]*. I 1939 hadde han nådd generals nivå i SS.

Han hevdet å ha hjulpet sine to søstre som var jødisk gift, til å emigrere til Rio de Janeiro i 1934. Samme året innledet han sak mot Erich Koch for påstått korrupsjon, til Herman Görings sterke misnøye.

## Andre verdenskrig
Under invasjonen av Polen deltok enheter under hans kommando i gjengjeldelsesaksjoner, uten at Bach-Zelewski selv var til stede. Den 7. november 1939 ble han av Heinrich Himmler tilbudt stillingen som leder av germaniseringen av Schlesien. Blant hans oppgaver var storstilte omplasseringer av mennesker og konfiskering av privat eiendom. Innen august 1940 hadde hans enheter sørget for tvangsforflytning av mer enn  familier fra Żywiec.

Under planleggingen av angrep på Sovjetunionen våren 1941 ba han om å få delta ved fronten. Himmler gjorde ham i stedet til *[[Höherer SS- und Polizeiführer]]* (HSSPF) for det midtre erobrede området. Etter iverksettelsen av angrepet i juni 1941 organiserte og ledet Bach-Zelewski massakrer i Russland og Baltikum med utgangspunkt i sin nye stilling som HSSPF for Russland-*Mitte* med sete i Mahiljoŭ. Ifølge McKale medvirket enheter under Bach-Zelewskis kommando sammen med Einsatzgruppene i massedrap i de erobrede områdene av Hviterussland fra juli og august 1941. Bach-Zelewskis mannskap jaktet også på partisaner/gerilja og «bolsjeviker». Likene ble dumpet i massegraver. Himmler og Kurt Daluege besøkte Hviterussland 1. juli 1941, og ba da Bach-Zelewski om å henrette  jøder som straff for påstått plyndring. 

Himmler og Daluege møtte 8. juli 1941 Bach-Zelewksi og andre politiledere i Białystok og oppfordret der politiet til hardere tiltak mot jødene; samme kveld ble rundt tusen jøder skutt og drept. Himmler møtte 31. juli 1941 på nytt Bach-Zelewski og oppfordret da SS og politiet om automatisk å knytte jøder til «bolsjeviker» og «partisaner» som kunne henrettes på stedet. Bach-Zelewski sendte 11. juli en ordre til *Polizei-Regiment Mitte* (en enhet innenfor *[[Ordnungspolizei]]* og underordnet SS innenfor Armégruppe sentrums område) om at alle jøder i alderen 17-45 tatt for plyndring, skulle henrettes straks, som etter standrett (*alle als Plünderer überführten Juden im Alter von 17-45 Jahren sofort standrechtlich zu erschiessen*). For å hindre tilskuere skulle henrettelsene skje i hemmelighet, uten fotografering eller tilskuere. 

De to første ukene i august 1941 ledet Bach-Zelewski «opprenskingsaksjonen» i Pripjat-sumpene og omegn. Aksjonen ble gjennomført av SS-kavaleri, og Himmler ga ordre om å skyte mennene og drive kvinnene ut i sumpen der de ville omkomme. Bach-Zelewski rapporterte 7. august at antallet henrettede jøder i hans område var passert . I dagene etter ble flere tusen jøder i byen Pinsk henrettet. Himmler og SS-general Karl Wolff møtte Bach-Zelewski og Arthur Nebe (sjef for *Einsatzgruppe* B) i Minsk senere i august 1941. 

Himmler ba om å få overvære en henrettelse. Det var to kvinner blant de hundre som skulle skytes, og da kvinnene ikke ble drept av skuddene, ropte Himmler til politiet at de ikke måtte pines. Da det hele var overstått, sa Bach-Zelewski at dette bare hadde vært en mindre henrettelse: «*Se på øynene til mennene i denne kommandoen, hvor rystet de er! Disse mennene er ferdige for resten av livet. Hvem skaper vi her? Nevrotikere eller villmenn!*» Himmler var synlig beveget og besluttet å holde en tale for de tilstedeværende. Han påpekte at de utførte en motbydelig (*widerliche*) plikt. Han ville ikke glede seg om tyskere gjorde slikt med lett hjerte. Men samvittigheten deres skulle ikke tynges av dette, for de var soldater og skulle følge ordre betingelsesløst. Etter talen avla Himmler, Nebe, Bach-Zelewski og Wolff besøk på et sinnssykehus. Himmler ga Nebe ordre om å få slutt på pasientenes lidelser raskest mulig, og ba Nebe tenke over ulike drapsmetoder mer humane enn skyting. Nebe ba om tillatelse til å prøve ut dynamitt på sinnssyke, og den fikk han. Senere fikk Bach-Zelewski vite av Nebe at dynamitt hadde vært utprøvd på sinnssyke, men viste seg sørgelig uegnet. 

På dette tidspunktet hadde den tyske okkupanten i begrenset omfang begynt å henrette jøder fra ghettoen i Minsk (det var ventet transporter av tyske jøder dit). Jøder fra omliggende mindre byer var i juli-august 1941 samlet i Minsk-ghettoen som var kommet opp i  innbyggere. Bach-Zelewski hadde forsøkt å bruke Himmlers svake øyeblikk til å skåne politimennene (ikke ofrene). 

Trolig med Himmlers godkjenning satte Bach-Zelewski i gang undersøkelser av muligheten for å bruk gassvogner til avliving i Minsk. Til dette arbeidet inviterte han Herbert Lange som hadde god kunnskap om avliving av tilbakestående med karbonmonoksid i gassvogner. Lange kom ikke til Minsk, men senere kom Albert Widmann som var sjefskjemiker ved kriminalpolitiets kriminaltekniske institutt i Berlin. Widmann hadde tidligere gitt råd til gjennomføring eutanasiprogrammet Aktion T4. 

Oppgaven var særlig å organisere bekjempelsen av partisanene i Russland i ansvarsområdet til Armégruppe sentrum, som omfattet Hviterussland, Øst-Polen, og deler av det nordlige Ukraina. Fra 11. juni 1943 fikk han støtte fra SS-*Brigadeführer* Curt von Gottberg med de beryktede avdelingene *Kampfgruppe von Gottberg* og *[[36. Waffen-grenaderdivisjon av SS|Sonderkommando Dirlewanger]]*, samt støtte fra blant annet *Einsatzgruppen*-enheter.

Fra 9. november 1941 ble Bach-Zelewski utnevnt til *[[Obergruppenführer|SS-Obergruppenführer]] und General der Polizei*, og stasjonert i Riga. Der sørget han i desember 1941 for at  ble myrdet. I februar 1942 ble Bach-Zelewski innlagt på sykehus med alvorlige mage- og tarmproblemer. *[[Reichsarzt-SS]]*, og leder av Tysk Røde Kors Ernst-Robert Grawitz beskrev ham for å lide av «hallusinasjoner knyttet til skyting av jøder». Han var innlagt på sykehus i fire måneder. Han vendte tilbake til tjeneste i juli samme år, uten at hans hensynsløshet hadde blitt noe mindre.

Etter drapet på Reinhard Heydrich i Praha 4. juni 1942, ønsket Hitler at Bach-Zelewski skulle overta stillingen som riksprotektor for Riksprotektoratet Böhmen-Mähren, men da Himmler argumenterte for at Bach-Zelewski var uunnværlig i den foreliggende militære situasjon, ga Hitler etter og utnevnte Kurt Daluege i stedet.

I juli 1943 ble Bach- Zelewski utnevnt til leder for partisanbekjempelsen på Balkan. 1. oktober 1944 er han nevnt i *[[Wehrmachtbericht]]*, og samme måned sendt av Hitler til Budapest. Etter at Miklós Horthy var tvunget til å trekke seg som riksforstander, sørget Bach-Zelewski for at lederen for Pilkors-partiet, Ferenc Szálasi, ble innsatt som ny leder av landet 15. oktober. I tillegg sørget Bach-Zelewski for forfølgelse og drap på de gjenværende jødene i landet.

Hitler satte stor pris på Bach-Zelewskis brutalitet og ferdigheter i å improvisere.

### Warszawa-oppstanden
5. august 1944 utnevnte Hitler ham som øverstkommanderende for å slå ned Warszawaoppstanden, og i løpet av 64 dager ble over  polske sivilister drept. Erich von dem Bach-Zelewski overtok kommandoen over alle de tyske styrkene. Bach-Zelewski ble kalt tilbake fra ferie da oppstanden begynte, og Himmler beordret ham til å lede nedkjempelsen av oppstanden som øverstkommanderende for alle tyske styrker i byen. Bach-Zelewski hadde erfaring fra anti-partisan virksomhet i Hviterussland der han var kjent for umåtelig brutalitet.

Erich von dem Bach-Zelewski (1899–1972) ble ved rettsoppgjøret dømt for saker fra før andre verdenskrig, blant annet for mord på SA-folk under de lange knivers natt. Ingen av dommene hadde tilknytning til hans aktiviteter i Polen under andre verdenskrig, eller til hans rolle under holocaust. Under rettssaken mot Ludwig Fischer vitnet Bach-Zelewski om at Himmler ga en tydelig ordre at alle skulle drepes (også kvinner og barn), og at det ikke skulle tas fanger. Bach-Zelewski hevdet at han kom til Warszawa 8.-10. august (i etterkant av de verste massakrene). Jerzy Sawicki, Polens utsending til Nürnbergprosessen, avhørte Bach-Zelewski blant annet med tanke på utlevering til Polen. Bach-Zelewski vitnet for aktoratet i Nürnberg. Han tok ansvar for ordrene han hadde gitt, men ikke for ulovligheter og overgrep som hans mannskap begikk mot sivile og motstandsfolk. Bach-Zelewski hevdet at han forgjeves appellerte til *Wehrmacht*-general Heinz Guderian om å få Hitler til trekke tilbake den mest radikale delen av ordren.

For sin innsats under Warszawa-oppstanden ble Bach-Zelewski i september 1944 tildelt Jernkorsets ridderkors.

## Etter krigen
Da krigen sluttet, gikk Bach-Zelewski i dekning og prøvde også å flykte fra landet. Han ble imidlertid oppsporet og arrestert av amerikansk militærpoliti 1. august 1945. Mot å vitne for anklagersiden i Nürnbergprosessen, unnslapp han tiltale for krigsforbrytelser og unngikk også utlevering til Polen eller Sovjetunionen. Han satt i husarrest til 1949 etter å ha blitt dømt av en denazifiseringsdomstol i München. Han donerte krigsdagboken sin til *[[Bundesarchiv]]* i Koblenz. Senere avslørte Richard Breitman at dagboken i Koblenz ikke var original, men pyntet på eller skrevet helt om i ettertid for å beskytte forfatteren. Etter krigen hevdet han at han som sjef for anti-partisan-tiltakene på østfronten fra 1943 beskyttet jøder mot Einsatzgruppene.

Bach-Zelewski ble spurt om hvordan han kunne forene drap på  jøder med de høystemte prinsippene i naistenes filosofi. Han svarte: «Etter min mening er det klart at når det i tiår har blitt preket at slaverne er en underlegen rase og jødene ikke engang mennesker, så er dette resultatet uunngåelig.»

## Domfelt
Han vitnet mot de tiltalte i Nürnbergprosessen. Bach-Zelewski ble i 1951 tiltalt og dømt til ti års fengsel for mord på politiske motstandere tidlig i 1930-årene. Han ble også tiltalt for drapet på SS-offiseren Anton von Hohberg und Buchwald under de lange knivers natt. Han fikk for dette drapet fire og et halvt års fengsel. I 1952 snakket han åpent om forbrytelsene han hadde beordret eller medvirket til, uten at det utløste tiltale. Han begynte ikke soningen før 1958. I 1961 (eller 1962) ble han dømt til ytterligere ti års fengsel for drap på ti kommunister tidlig i 1930-årene. Ingen av dommene hadde tilknytning til hans aktiviteter i Polen under andre verdenskrig eller til hans rolle under holocaust, selv om han åpent omtalte seg selv som en massemorder. I 1961 ble han dømt til fire år i fengsel for medvirkning til drapene på Ernst Röhm og andre ledere i SA. Fra fengselet vitnet han mot Adolf Eichmann i Jerusalem og uttalte ved den anledningen at Hitler i oktober 1944 hadde sendt ham til Budapest. Bach-Zelewski nevnte ikke at han og Eichmann hadde medvirket til å innsette en fanatisk antisemittisk regjering i Ungarn. 

Bach-Zelewski døde 8. mars 1972 under soning i fengselssykehuset i München-Harlaching.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* «Erich von dem Bach (1899 - 1972)», fra Jewish Virtual Library (engelsk)