Kharg

**Kharg** eller Khark (iransk: *Jazirat Kharg*) er en iransk øy omtrent 24 km fra land i Persiabukta. Den ligger omtrent 58 km nordvest for Bushehr by, er omtrent 10 km lang og 4 km bred og har et areal på 22 km2. Omtrent halvparten av overflaten består av kalkstein og høyeste punkt er 87 meter over havet. Det er en flystripe på øya. Den hører inn under Bushehrprovinsen og er et meget viktig utskipningssted for iransk oljeeksport med en av verdens største havner for olje. Kharg har dypvannshavn som stort sett ikke finnes på kysten av Irans fastland. Byen Kharg med 8193 innbyggere (2016) og Jazireh-ye Khark fyr er lokalisert på øya.

## Oljeterminal

Det nasjonale iranks oljeselskapet begynte aktivitet på øya i 1958. Det ble i 1981 omtalt som verdens største anlegg for eksport av råolje. Oljen som skipes ut fra øya kommer gjennom oljerør fra fastlandet. Svært store tankskip kan legge til ved øyas lange utstikkere der det er dypt nok til forskjell fra nærmere fastlandet. En utstikker (brygge) på 1,8 km er anlagt på særøstsiden og det er anlagt en kunstig øy 1,3 km fra Kharg der tankskip kan legge til. I 1972 ble det lagt en 40 km rørledning med diameter 140 cm fra fastlandet til øya; den til da største undervannsrørlending lagt. Flere undersjøiske oljerørledninger de iranske oljefeltene går til øya. Den har stor lagerkapasitet for olje. 

På øya er blant annet Irans største oljeraffineri og øya har de viktigste anleggene for Irans oljeeksport med omlag 90 % av eksporten. Øya har petrokjemisk industri. Irans revolusjonsgarde henter en stor del av sin finansiering fra øya. Iran hadde i 2025 en netto fortjeneste på 53 milliarder dollar av oljeeksport hvorav 90 % passerte gjennom Kharg.

Under Iran-Irak-krigen på 1980-tallet var anlegget periodevis stengt på grunn av irakiske bombeangrep. Oljeanleggene på øya ble utsatt for flyangrep fra irakisk side under Iran-Irak-krigen blant annet i november-desember 1982, siste halvår 1985 og august-november 1986.

Under Irankrigen i 2026 angrep USA 13.–14. mars øya og ifølge president Donald Trump var angrepet begrenset til militære anlegg på øya.. 

## Historie

På øya er det arkeologisk påvist et tidlig kristent kloster fra de første hundreårene etter Kristi fødsel. Det fantes kristne menigheter også på det persiske fastlandet i Khuzestan rundt år 300. Kirken i klosteret hadde arkitektur fra sasanidenes tid. 

Kharg er nevnt i det persiske geografiske verket *Hudud al-'Alam* («Verdens grenser») fra rundt 982 e.Kr. som en god kilde til perler Det ble ansett som en del av distriktet Ardašir-ḵorra av den muslimske reisenden Abu Esḥāq Eṣṭaḵri, og var en viktig mellomstasjon for handelsskip som seilte mellom India og havnebyen Basra ved utløpet av de to mektige elvene Eufrat og Tigris I 1218 besøkte geografen og bibliografen Yaqut al-Hamawi øya. Dyrking av frukt- og daddelpalme bidro til handelsproduktene på denne tiden.

I 1645 omtalte nederlandske sjømenn på en passerende flåte øya for «Delft», etter setet til et av kontorene til Det nederlandske ostindiske kompani. Kharg ble besøkt av den franske reisende Jean de Thévenot i 1665, som registrerte handel på den tiden med Isfahan og Basra. 

I 1753 etablerte det nederlandske koloniriket både en handelspost og en festning (Mosselstein) på øya etter å ha sikret seg evig eierskap til øya fra Mir Nasáir, den arabiske herskeren av byen Bandar Rig, mot en gave på 2000 rupier. I 1766 ble den nederlandske festningen erobret av Mir Mahanna, guvernøren i Bandar Rig. Det nederlandske ostindiske kompani brukte det som handelsstasjon.

Øya ble kortvarig okkupert av britene i 1837 i den hensikt å blokkere beleiringen av emiratet Herat i 1837-1838 under såkalte store spillet, men ble snart tatt tilbake. Den ble forlatt av perserne før den anglo-persiske krigen (1856–1857), og okkupert av britiske styrker igjen i desember 1856. Rundt 1900 var befolkningen på øya underlagt herskeren av Hayat-Dawudi-folket, basert i Bandar Rig.

I 1956 begynte arbeidet med å bygge oljereservoarer på Kharg, for å oppbevare oljen som ble ført fra Gachsaran-oljefeltet. På 1960-tallet, under sjahen, ble øya utviklet til en oljeterminal i samarbeid med det amerikanske selskapet Amoco. Rundt 1975 fantes det tre store oljeterminaler: Kharg Terminal, Sea Island Terminal og Darius Terminal, og Kharg Chemical Complex eller Khemco Terminal, en gassterminal. Svært store tankskip – som kan frakte opptil 85 millioner gallon olje – kan komme opp til øyas lange brygger for å hente oljen. Øyas kyst har dypt vann, i motsetning til den grunnere kysten ved fastlandet. Khargøya ble verdens største offshore råoljeterminal og den viktigste sjøterminalen for iransk olje. Amocos eiendom ble ekspropriert etter den iranske revolusjonen i 1979.

Øya ble bombet på 1980-tallet under Iran-Irak-krigen, og anleggene ble tatt ut av drift høsten 1986. Kraftig bombing av anleggene på Kharg fra 1980 til 1988 av det irakiske luftforsvaret under krigen ødela de fleste av terminalanleggene. Khargøya lå midt i Darius-oljefeltet, som også ble ødelagt av den intensive bombingen. Reparasjonen av alle anleggene gikk svært sakte, selv etter at krigen var slutt i 1988. I 2009 eksporterte og byttet Iran 950 millioner fat råolje via den sørlige oljeterminalen på Kharg.

I 2015 ble terminalanleggene på øya drevet av det nasjonale iranske oljeselskapet NIOC).

Etter begynnelsen av Irankrigen den 28. februar 2026, bemerket analytikere som tolket satellittbilder at Iran tilsynelatende forventet at Khargøya ville bli et mål i en kommende konflikt, og derfor hadde begynt å redusere mengden olje lagret der siden tidlig i februar 2026. Selv om anleggene på Kharg i utgangspunktet ikke ble angrepet, ble det anslått at bare ni av oljetankene var fulle innen 7. mars 2026, sammenlignet med 27 i midten av januar. I mars 2026 ble det rapportert at Israel vurderte å bombe øya, mens USA favoriserte ideen om å erobre øya. Den 13. mars 2026 kunngjorde USA at militærinstallasjoner på Kharg ble bombet som en del av konflikten. Den amerikanske sentralkommando uttalte at rundt 90 militære mål ble truffet, mens oljeinfrastrukturen på øya ble intakt.

## Arkeologi
### De eldste levningene

Det første arkeologiske beviset på menneskelig bosetning på Kharkøya ble rapportert av kaptein A.W. Stiffe i 1898, og studier om oppdagelsene hans ble publisert av arkeologene Friedrich Sarre og Ernst Herzfeld i 1910. De oppdaget to gravkammer i fjellet med buede innganger til et hovedkammer med vestibyle, hvorfra rundt tjue mindre kamre oppsto. Den sørlige graven er 13 m dyp og har et relieff av en liggende mann som drikker, kunstnerisk preget av [Selevkide-] og [Partia|partiske stil fra Palmyra. I tillegg var det ytterligere et skadet relieff, som synes å forestille den hellenistiske seiersgudinnen Nike på forsiden av en søyle med kule på toppen. Mary-Joseph Steve har hevdet at arkitekturen i gravene minner mer om nabateisk arkitektur i Petra i Jordan enn noe annet fra Palmyra.

Ytterligere 83 berggraver og 62 megalittiske graver er blitt studert på Kharg. De fjellgravene faller inn i fire kategorier: enkeltkammer, grunne graver av varierende form, gravgroper og utgravde komplekser med flere kamre. Mary-Joseph Steve la også merke til tilstedeværelsen av flere kors i nestoriansk stilved noen av gravene.

Det finnes også ruiner av et grovt steintempel på øya som måler rundt 7,5 m kvadratisk i midten med et alter dekket av en form for mørtel for brennende ild.

### Gammelpersisk kileskrift
I november 2007 ble en innskrift i kileskrift fra Perserrikets akamenidetid (550–330 f.Kr.) oppdaget på Kharg. Innskriften er hugget inn i en korallstein med gammelpersiske halvstavelsesformede kileskrifttegn. Til tross for det vanligvis velordnede regelmessige systemet med akamenidiske inskripsjoner, er denne i en uvanlig rekkefølge skrevet over fem linjer. Den er anslått å være rundt 2400 år gammel.

Oversatt har inskripsjonen blitt oversatt på forskjellige måter, til å bety noe i retningen av «[Dette] landet var villmark og uten vann [og] jeg brakte lykke og velferd til det», eller «Det ikke-vannede landet var fornøyd [med] at jeg brakte fram [vann]».

Lingvisten Habib Borjian har forklart at hvis inskripsjonen er autentisk, kombinert med øyas kjente historie med irrigasjonssystemet *[[qanat]]*, som utviklet seg under akamenidenes styre, kan det antydes at det var en persisk kolonisering av Kharg under akamenidene. Den iranske dialekten til de persiske nybyggerne i akamenidetiden kan ha vært opphavet til khargi-språket (sørvestlig iransk språk), og Borjian har lagt til at «det ikke finnes motstridende bevis som gjør denne hypotesen usannsynlig».

Inskripsjonen ble et omstridt tema i navnekonflikten i Persiabukta. Det har blitt fremmet som ytterligere et bevis som bekreftet det persiske navnet på Persiabukta. Dette førte til et «medieoppstyr» i omkringliggende arabiske land, hvor det ble gjort forsøk på å motbevise dens autentisitet.

I mai 2008 ble inskripsjonen alvorlig skadet av ukjente vandaler etter at de klatret over et gjerde for å komme inn i området og med vilje påførte skade med en skarp gjenstand. Ifølge viseguvernør Ali Jazebi på Khark var omtrent 70 % av inskripsjonen alvorlig skadet. En annen kilde sa at bare rundt 10–15 % var skadet.

### Kristent kloster

Det finnes ruiner av et kristent kirkekompleks eller et gammelt kloster, Khark-klosteret, på omtrent 96 m x 85 m på øya. Det har et kapell, nitten munkeceller, bibliotek og gårdsplass. Dette regnes som «det viktigste oldtidskomplekset på Kharg ... [det] er det største enkeltdokumentet om kristen arkeologi i Persiabukta-regionen». Teorier har blitt fremmet om dets opprinnelse: Arkeologen Daniel T. Potts sier at «de keramiske bevisene tyder på en dato på 700- og 800-tallet.[Marie-Joseph] Stève har antydet at komplekset kan ha blitt grunnlagt så tidlig som på 700-tallet».

Det regnes som «utvilsomt ... det viktigste komplekset av fortidsminner på Kharg ... [og] det største enkeltdokumentet om kristen arkeologi i Persiabukta-regionen», ifølge den amerikanske historikeren og arkeologen Daniel T. Potts (2004/2015).

## Politisk styre og tilgang
Øya administreres av den tilstøtende kystprovinsen Bushehr. Adgang er strengt begrenset, og øya bevoktes av Den islamske revolusjonsgarden (IRGC), noe som har gitt den navnet «Den forbudte øy».

Tilgangen har vært strengt begrenset, men siden 2010-tallet har myndighetene undersøkt mulighetene for turisme, og i begynnelsen av 2026 ble en spesiell klasse besøkstillatelse innført. Ifølge det iranske departementet for turisme og kulturarv kunne turister fra 2026 få en spesiell tillatelse fra myndighetene etter søknad, som ville innbefatte detaljert dokumentasjon av det planlagte besøket, og besøkende måtte være ledsaget av en godkjent guide til enhver tid.

Øya betjenes av Kharg lufthavn, som er en regional flyplass som ved øyas by Kharg. Flyplassen har i hovedsak vært benyttet av det iranske oljedepartementet til å overføre ansatte i Iran Oil Company.

## Fyrtårn
Det er et fyrtårn på øya, kjent som Jazireh-ye Khark-fyrtårn, hvor *Jazireh-ye* betyr «øya».

## Referanser


## Eksterne lenker
*