open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Indre Hebridene

De **Indre Hebridene** (skotsk-gælisk: **Na h-Eileanan a-staigh**) er en gruppe øyer på den skotske vestkysten, sørøst for de Ytre Hebridene. Disse to øygruppene utgjør til sammen Hebridene.

De Indre Hebridene består av 35 bebodde øyer og 44 ubebodde øyer med et område på mer enn 30 hektar. 

I nyere tid har de Indre Hebridene utgjort to separate lokale myndighetsjurisdiksjoner, de nordlige og de sørlige. De nordlige tilhører regionen Highland, mens de sørlige tilhører Argyll and Bute. 

Til sammen har øyene et areal på rundt 4.130 km2, og hadde en befolkning på 18.948 i 2011 (18.257 i 2001).

Befolkningstettheten er dermed omtrent 4,6 innbyggere per kvadratkilometer.

Disse øyene har en lang historie med forskjellige kulturer som keltisktalende, norskspråklige og engelsktalende. Dette mangfoldet gjenspeiles i de forskjellige navnene som er gitt til øyene, som er avledet fra de forskjellige språkene som har blitt talt gjennom historie.

Det er historisk mye skotsk gælisk litteratur og gælisk musikk som har sitt utspring på Hebridene. Skye, Islay og Mull er de tre største, og har også den høyeste befolkningen. Den økonomisk viktigste områdene er turisme, crofting, fiske og whisky destillering. 

De vestlige øyene var en del av det norrøne riket Suðreyjar, som varte i over 400 år, til suvereniteten over de ytre Hebridene ble overført til Skottland ved Perth-traktaten i 1266. Kirkelig hørte Hebridene under Nidaros erkebispedømme frem til 1266. Kontrollen over øyene fikk da klanhøvdinger for MacLeods, MacDonalds, og MacLeans.

Sjøtransport er viktig og en rekke ferger opererer til Skottlands fastland og mellom øyene. Det gæliske språket er fortsatt sterkt i noen områder, landskapet har inspirert en rekke kunstnere og det er et mangfold av dyreliv. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Triglav

**Triglav** (italiensk: *Monte Tricorno*) (2864 moh.) er Slovenias høyeste fjell (og tidligere det høyeste fjellet i hele Jugoslavia) og i De juliske Alper. Selv om navnet, som betyr trehodet, kan beskrive fjellets form sett fra Bohinjdalen kan det også tenkes at det er navngitt etter den slaviske guden Triglav. Dette er riktignok omdiskutert, da denne guden ikke er godt forstått og det ikke er dokumentert at han noen gang har blitt tilbedt i dette området. 

Fjellet er et av Slovenias viktigste nasjonalsymboler. En stilisert gjengivelse er det sentrale elementet i Det slovenske riksvåpenet og dermed også på Slovenias flagg. Et fotorealistisk relieff av fjellet er designet på den nasjonale siden av den slovenske 50 cent-mynten.

Den første bestigningen av Triglav som er registrert fant sted i 1778. Etter initiativ fra baron Sigismund Zois besteg Luka Korošec, Matija Kos, Štefan Rožič og Lovrenc Willomitzer fjellet og nådde toppen 26. august. Høyden ble første gang målt i 1808 av Valentin Stanič.

På toppen av fjellet står en liten metallstruktur, Aljažtårnet, som symboliserer slovensk terrirorial suverenitet og dette tårnet er et nasjonalsymbol i seg selv. Tårnet er oppkalt etter presten, fjellklatreren og patrioten Jakob Aljaž, som rundt 1900 kjøpte toppen for fem Østerrike-Ungarn gylden.

## Fotnoter


## Eksterne lenker
*
Kwail

**Kwail** (*Kwail kun*) er et fylke i provinsen Sør-Hwanghae i Nord-Korea.

Fylkets økonomi er basert på fruktproduksjon. Fylket ble etablert i 1967 etter en fradeling fra fylket Songhwa. Det koreanske ordet «kwail» betyr «frukt» og har ikke noe motsvarende kinesisk skrifttegn, noe som gjør fylket til ett av få nordkoreanske fylker som ikke kan skrives på hanja. Kyongwon er et annet slikt fylke.

## Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby) og 24 ri (landsby).

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Kart over Hwanghae-provinsene
*  Detaljert kart
*  North Korean Human Geography
Jost Amman

**Jost Amman**, også kjent som **Jodocus Amman**, (født 1539 i Zürich, død 1591 i Nürnberg) var en sveitsiskfødt tysk tegner, maler, grafiker og illustratør. Amman lagde en mengde tresnitt, kopperstikk og etsninger til flere populære bøker, deriblant Bibelen, Boccaccio, Luther og bøker om yrker, stender og annet. Bildene hans viser flere detaljer ved europeisk dagligliv på 1500-tallet og har derfor stor kulturhistorisk verdi.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
John Erik Indrebø

**John Erik Indrebø** fra Askvoll (født 2. september 1978) er en norsk fotballspiller som har spilt for Ahil (1992–1996), Brann (1997–1999), Fyllingen (1999–2004), Løv-Ham (2004–2006) og Åsane. Indrebø rykket opp fra juniorlaget til Brann og debuterte for A-laget mot Sogndal i 1997, da han kom inn som innbytter ett minutt før slutt. Det ble ikke flere A-kamper for unggutten og han gikk videre til Fyllingen to år senere. 

## Karriere som spiller

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil hos fotball.no
Vestfjorden (Vestfold)

:*For andre fjorder med samme navn, se [[Vestfjorden]].*

**Vestfjorden** er den indre delen av Tønsbergfjorden og ligger mellom Nøtterøy i Færder kommune i øst og Stokke i Sandefjord kommune i vest. Den strekker seg omtrent seks kilometer nordover fra Trælsodden, som skiller Vestfjorden fra Melsombukta, og nordover til Ramdal på Nøtterøy, der den vestlige enden av Kanalen i Tønsberg starter. Det lille bassenget nord for Vestfjorden kalles Byfjorden.
Jump in the Fire

***Jump in the Fire*** er den fjerde sangen på Metallicas album fra 1983 Kill 'Em All.

Den ble utgitt som bandets andre single og ble kun utgitt utenfor USA. Sangen er kjent for sin gitar-outro som kommer inn rundt 3 minutter og 46 sekunder ut i sangen.

## Sangtekst
Teksten i «Jump in the Fire» er skrevet fra djevelens synspunkt. Den omhandler hvordan djevelen betrakter mennesker som dreper hverandre og derfor begår en stor nok synd til å havne i helvete (hoppe i flammene). Den originale teksten som først ble laget til demoen *No Life 'Til Leather* handlet om seksualitet og ble skrevet av bandets første gitarist Dave Mustaine.

## Omslag
Coveret til singlen inneholder en leende demon omgitt av flammer. Coveret inneholder også bandets originale logo og også ordene «Jump in the Fire» skrevet med en gammel datalignende skrifttype. 

Singelomslaget ble laget i 1978 av maleren Les Edwards. Det originale bildet er et oljemaleri kalt «Devil's D-Day» (Djevelens D-Dag). Bildet inneholdt da også en stridsvogn under djevelen. Bildet ble også brukt som omslag for Graham Masterstons roman med samme tittel som bildet.

## Utgivelse
Singelen som var Metallicas andre, ble utgitt med live fremførelser av «Phantom Lord» og «Seek & Destroy», som senere viste seg å være falske. Sangene var egentlige bare alternative studiofremførelser av sangene hvor lyden av publikum hadde blitt lagt til i miksingen av sangene.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cor Kee

**Cor Kee** (født 24. november 1900 i Zaandam, død  3. januar 1997 i  Zaandam) var en nederlandsk organist og komponist.

## Studier
Han studerte med Jan Zwart, med unntak av perioden 1917&ndash;1918 da han som elev på konservatoriet i Amsterdam fulgte et kurs og hadde Jean-Baptiste de Pauw som sin hovedlærer på orgel.

## Karrière
Cor Kee var i lang tid hovedlærer i orgel på konservatoriet i Utrecht og fast dosent i improvisasjon på det internasjonale sommerakademiet i Haarlem. I tillegg var han mye gjestelærer på kurs i andre land.

Fra 1922 til 1924 var han organist i Mennonitterkirken i Amsterdam. Deretter kom han til  Ronde Lutherse Kerk (Amsterdam) og fortsatte å spille i Oude Lutherse Kerk (Amsterdam) i Amsterdam.

## Lærer
Han fikk svært gode resultater av sine elever, flere av dem fikk førstepriser i orgelkonkurransene i Haarlem og Bolsward. Av norske organister som studerte med Cor Kee kan nevnes Søren Gangfløt.

## Komponist
Kee gav ut tre bind med *Salmer for orgel*, det mer avant-gardistiske *50 salmebearbeidelser* og verket *Faser for orgel *.

## Se også
* Piet Kee *Sønn av Cor Kee*

## Referanser
Ongjin (Sør-Hwanghae)

:*[[Ongjin (Incheon)|Ongjin]] er også et fylke i [[Sør-Korea]]*

**Ongjin** (*Ongjin kun*) er et fylke i provinsen Sør-Hwanghae i Nord-Korea.

Fylket ligger på Ongjinhalvøya som ligger i Vesthavet, og grenser i vest til fylket Kangryong.

I Incheonprovinsen i Sør-Korea finnes det et fylke med tilsvarende navn.

Ongjinhalvøya ligger sør før den 38. breddegrad og var derfor opprinnelig en del av Sør-Korea. Noe det første Nord-Korea gjorde ved innledningen av Koreakrigen var å isolere halvøya, som ikke hadde fastlandsforbindelse til resten av Sør-Korea og dermed var vanskelig å forsvare. Våpenhvileforhandlingene gjorde at halvøya ble liggende i Nord-Korea.

## Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby), tre rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 24 ri (landsby).

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Militære flybaser i Ongjin
*  Kart over Hwanghae-provinsene 
*  Detaljert kart
*  North Korean Human Geography
Ryongyon

**Ryongyon** (*Ryong'yŏn kun*) er et fylke i provinsen Sør-Hwanghae i Nord-Korea.

Fylket var det første stedet der protestantismen slo rot i Korea mot slutten av 1800-tallet.

## Administrativ inndeling
Fylket er delt inn i en ŭp (småby) og 20 ri (landsby).

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Kart over Hwanghae-provinsene 
*  Detaljert kart
*  North Korean Human Geography
Slaget ved Golovtsjin

**Slaget ved Golovtsjin** fant sted  i det nåværende Belarus under den store nordiske krig. En svensk armé under kong Karl XII beseiret en russisk armé under feltmarskalk Boris Petrovitsj Sjeremetev (Борис Петрович Шереметев) og general Aleksandr Danilovitsj Mensjikov (Александр Данилович Меншиков). Golovtsjin (Головчин) er det russiske navnet på landsbyen som på belarusisk heter Halowtsjyn (Галоўчын) og som på polsk heter Hołowczyn. I eldre svenske dokumenter benyttes navneformen Holofsin (Holofzin).
Landsbyen ligger ved elven Vabitsj i Belynitsji-distriktet rundt 32 km nordvest for byen Mogiljov (Mahiljow).

## Eksterne lenker
* Nettside om slagstedet fra administrasjonen for Mogiljov-regionen
* Artikkel om Holowczin i Nordisk familjebok, bind 11, spalte 1018, 1909
Pierino Gabetti

**Pierino Gabetti** (1904–1971) var en italiensk vektløfter som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
 
Gabetti ble olympisk mester i vektløfting under OL 1924 i Paris. Han vant den letteste klassen, fjærvekt opp til 60 kg som ble avviklet 21. juli 1924. Det var totalt fem vektklasser samme som i foregående OL i Antwerpen. Gabetti løftet sammenlagt 402,5 kilo, 17,5 kilo mer enn sølvvinneren. Det var 21 utøvere fra 11 nasjoner i fjærvektklassen. Fire år senere, under OL 1928 i Amsterdam kom han på andreplass bak østerrikeren Franz Andrysek i samme vektklasse.

## OL-medaljer
* 1924  Paris –  **Gull** i vektløfting, fjærvekt  Italia
* 1928  Amsterdam –  Sølv i vektløfting, fjærvekt  Italia

## Eksterne lenker
*
El Hierro lufthavn

**El Hierro lufthavn**  er en flyplass som ligger på øya Hierro i Kanariøyene.

## Ruter
*Binter Canarias (Las Palmas, Santa Cruz de la Palma, Tenerife)

## Eksterne lenker
* El Hierro Airport Official Website - (engelsk)
* Valverde Destinations
Robert Högfeldt

**Robert Högfeldt** (1894–1986) var en svensk tegner, grafiker og illustratør. Han er særlig kjent for sine burleske karikaturtegninger og bokillustrasjoner. Han utgav blant annet *En Högfeldtbok* i 1937 og *Djur och odjur* i 1942.

Julaften 1934 hadde han premiere på en animert kortfilm med tittelen *[[Bam-Bam – Så tuktas ett troll]]*. Dette var den første svenske lydfilmen, og den kjente, svenske slagerkomponisten Jules Sylvain komponerte melodien til sangen «Trolljazzen» spesielt for denne filmen.

## Referanser
Charles Rigoulot

**Charles Rigoulot** (født 3. november 1903 i Le Vésinet i Frankrike, død 22. august 1962 i Paris) var en fransk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Rigoulot ble olympisk mester i vektløfting under OL 1924 i Paris. Han vant den nest tyngste klassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg som ble avviklet 23. juli 1924. Det var totalt fem vektklasser samme som under foregående OL i Antwerpen. Rigoulot løftet sammenlagt 502,5 kilo, 12,5 kilo mer enn sølvvinneren. Det var 20 utøvere fra 12 nasjoner i vektklassen lett tungvekt.

## OL-medaljer
* 1924  Paris -  **Gull** i vektløfting, lett tungvekt  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Henrik Lunde (politiker)

**Henrik Lunde** (født 15. november 1945) er en norsk lokalpolitiker og tidligere ordfører i Gaular kommune i Sogn og Fjordane.

Lunde ble valgt inn i kommunestyret i 1975 for Senterpartiet, og han ble medlem av formannskapet i 1979 Fra 1987 til 1995 var han kommunens ordfører. Forgjengeren var Per Kjelstad som også satt for Senterpartiet. I forkant av valget i 1995 var det indre uenigheter i Senterpartiet i Gaular, og Kjelstad ble da valgt inn som ny ordfører for Samlingslista i Gaular, og ble derav også Lunde sin etterfølger.

Lunde har også hatt andre verv. Han var styreleder i Gaular Sparebank og var medlem av utvalget som organiserte Sparebanken Sogn og Fjordane i 1988. Han har hatt flere verv i meierisamvirket, bl.a. rådsordfører, styremedlem og nestleder i Tine Norske Meierier.

## Referanser
Alfredo Cristiani

**Alfredo Félix Cristiani Burkard** (født 22. november 1947 i San Salvador) er en salvadoransk politiker. Han var president i El Salvador fra 1. juni 1989 til 1. juni 1994, og representerte partiet Alianza Republicana Nacionalista (ARENA).

## Referanser
Victor Bergdahl

**Victor Bergdahl** (1878–1939) var en svensk illustratør og tegnefilmskaper. Bergdahl tegnet en serie populære kortfilmer, ikke minst om sjømannen *Kapten Grogg* fra 1916 til 1922. Han lagde siden flere reklamefilmer og regnes som en av pionerene innen animasjonsfilmsjangeren. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Edmond Decottignies

**Edmond Decottignies** (født 3. desember 1893 i Comines, død 3. juni 1963 samme sted) var en fransk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris.
 
Decottignies ble olympisk mester i vektløfting under OL 1924 i Paris. Han vant den nest letteste klassen, lettvekt opp til 67,5 kg som ble avviklet 22. juli 1924. Det var totalt fem vektklasser samme som under foregående OL i Antwerpen. Decottignies løftet sammenlagt 440,0 kilo, 13,5 kilo mer enn sølvvinneren. Det var 22 utøvere fra 12 nasjoner i lettvektklassen. 

## OL-medaljer
* 1924  Paris -  **Gull** i vektløfting, lettvekt  Frankrike

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Carlo Galimberti

**Carlo Galimberti** (født 2. august 1894 død 10. august 1939) var en italiensk vektløfter som deltok i flere olympiske leker, 1924 i Paris, 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.
 
Galimberti ble olympisk mester i vektløfting under OL 1924 i Paris. Han vant den tredje letteste klassen, mellomvekt opp til 75 kg som ble avviklet 23. juli 1924. Det var totalt fem vektklasser samme som under foregående OL i Antwerpen. Galimberti løftet sammenlagt 492,5 kilo, 37,5 kilo mer enn sølvvinneren. Det var 25 utøvere fra 13 nasjoner i vektklassen mellomvekt. Galimberti kom på andreplass både under OL 1928 i Amsterdam og OL 1932 i Los Angeles i vektløfting mellomvekt.

## OL-medaljer
* 1924  Paris -  **Gull** i vektløfting, mellomvekt  Italia
* 1928  Amsterdam -  Sølv i vektløfting, mellomvekt  Italia
* 1932  Los Angeles -  Sølv i vektløfting, mellomvekt  Italia

## Eksterne lenker
*
Slaget ved Gonzáles

**Slaget ved Gonzáles** var en mindre militær konflikt i byen Gonzales i det meksikanske Texas den 2. oktober 1835 mellom en avdeling av den meksikanske hæren og nybyggere i Texas. 

Selv om det var et mindre militært engasjement, markerte den et klart brudd mellom de amerikanske kolonistene og den meksikanske staten. Konflikten er regnet som starten på Texasrevolusjonen.

## Referanser
Miranda Bødtker

**Miranda Bødtker** (født 25. juli 1896 i Bergen, død 2. juli 1996 i Bergen) var en norsk designer, botanisk tegner og tekstillærer.

## Familie
Miranda Bødtkers var datter av Willhelm Frederik Bødtker og Henriette Christine Bødtker (født Christensen). Hun hadde en søster, Irma, som døde ett år gammel. Bødtker bodde først på Vetrlidsalmenningen senere i Wergelandsalleen og til slutt i Natlandsveien i Bergen.

## Utdanning
Miranda Bødtker tok sin utdanning ved Bergens Kunsthaandverkskole (nå Statens høgskole for kunsthåndverk og design) (1913-1916) og ved Tekniska Skolan (nå Konstfack) i Stockholm (1916–1917). 

## Karriere
Miranda Bødtker arbeidet som lærer i mønstertegning  på tekstillinja ved Kunsthåndverksskolen i Bergen. Hun jobbet også som illustratør og dokumenterte bruks- og bygdekunst på Vestlandet. Bødtker arbeidet som illustratør ved Bergens Museum, senere Universitetet i Bergen, og jobbet mellom annet med å illustrere arbeidene til norske botanikere.  

Bødtker illustrerte Rolf Nordhagens *[[Nordhagens flora|Norsk flora]]* som ble utgitt i perioden 1944–1979. Bødtker baserte ofte sine mønstre og dekorasjoner på former og detaljer hentet fra dyr og planter. 

Tidlig på 1950-tallet ble Miranda Bødtker hyret inn for å dokumentere de mange veggmaleriene malt direkte på tømmerveggene i Sandviksbodene i Bergen. Sandviksboder 56 var en av bodene hun dokumenterte, og denne ble revet i 1953 for å få plass til en kraftfôrsilo. Bødtker utføre arkeologiske registreringer for Historisk Museum og botaniske tegninger for Naturhistorisk Museum. Maleriene forestilte hager eller parklandskap, fylt med fantasifulle motiver som slott og landsbyer, eksotiske fugler og dyr. Bødtker gjenskapte og dokumenterte, og resultatet er et hundretalls akvareller som i dag tilhører Museum Vest. Hovedmengden av akvarellene er i skala 1:6. Spesielt interessante eller velbevarte motiver ble gjengitt i full skala, 1:1. 

## Utmerkelser
Nitti år gammel ble Miranda Bødtker tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin mangeårig innsats for arbeidsplassen sin samt for sitt store dokumentasjonsarbeid innen såvel naturhistorie som kunst- og kulturhistorie. 

## Samling
I 2016 ble Miranda Bødtkers samling overdratt til Universitetsmuseet i Bergen. Samlingen består av rundt 8000 tegninger, skisser og akvareller av alt fra bygdekunst og helleristninger til dyr og planter.
Fil:Nordnes kloster.jpg
Fil:Karplanter. Vitenskapelig navn Papaveraceae papaver bradeatum.jpg
Fil:Illustrasjon fra Sandviksboder.jpg


## Referanser


## Eksterne lenker
* Bergen Museum om Miranda Bødtker i forbindelse med en utstilling i 2006
* Om Miranda Bødtker i Norsk biografisk leksikon
* 
*
Mauri Kunnas

**Mauri Kunnas** (født 11. februar 1950) er en finsk barnebokforfatter, illustratør og tegneserieskaper. Han har lagd flere populære barnebøker og tegneserier med morsomme dyrefigurer. Enkelte av bøkene og seriene hans er også utgitt på norsk. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Liste over bebodde øyer i Kroatia

Dette er en **liste over bebodde øyer i [[Kroatia]]**, basert på folketall oppgitt ved folketellingen i mars 2001. I den kroatiske delen av Adriaterhavet er det 698 øyer, 289 holmer og 78 rev. Dette gjør det kroatiske arkipelet til det største i Adriaterhavet, og det nest største i Middelhavet (det greske er større).

Av de 698 øyene, er det bare 47 som er bebodd i betydningen at minst èn person har sitt bosted på øya. Noen kilder indikerer at Kroatia har så mange som 66 bebodde øyer, som er det antallet øyer som har bebyggelse, men 19 av disse har ikke lenger permanent bosetting. Fraflytting har preger de kroatiske øyene på grunn av utilstrekkelig økonomisk aktivitet.

Flere av de kroatiske øyene har vært bebodd siden antikkens Hellas (for eksempel hadde Hvar allerede vært bebodd siden en gang mellom 3500 f.Kr. og 2500 f.Kr. da Dionysios I av Syrakus i det 4. århundre f.Kr. grunnla kolonier der og på Vis).
Flere øyer ble imidlertid ikke bebodd før osmanernes invasjoner av Balkan i middelalderen fikk mange kristne til å flykte ut mot kysten.

De viktigste næringsveiene på øyene er jordbruk (først og fremst dyrking av vindruer og oliven), fiske og turisme. Den lokale økonomien er relativt underutviklet, så de kroatiske myndighetene tilrettelegger forskjellige støtteordninger gjennom «Zakon o otocima» (norsk: «Loven om øyer») for å stimulere øyenes økonomi. Blant annet kreves det ikke bompenger på broer, og fergebilletter er subsidiert for øyboerne.

## Liste


**Folketetthet forklaring**



## Referanser

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*

*
Alf Sommerfelt

**Alf Sommerfelt** (1892–1965) var en norsk språkforsker og professor i allmenn lingvistikk i Norge, ved Universitetet i Oslo fra 1931 til 1962. Han var prorektor ved universitetet fra 1957 til 1960. Under andre verdenskrig ledet han det norske kirke- og undervisningsdepartementet i London.

Sommerfelt var sentral i å innføre strukturalismen til Norge. Han hadde studert i Paris, og holdt forelesninger over Saussure, glossematikk, pragskolen og amerikansk strukturalisme. 

Sammen med slavisten Olaf Broch grunnla Sommerfelt Norsk forening for sprogvidenskap i 1924.

Sommerfelt skrev flere populære innføringsverk i språkvitenskap. Han skrev også innføringsboken *Almen språkvitenskap* (1947). Sommerfelt var også en av redaktørene for Norsk riksmålsordbok.

Sommerfelt var gift med forfatterinnen og oversetteren Aimée Sommerfelt (1892–1975). 

## Bibliografi (utvalg)
* Sommerfelt, Alf 1921: *Le Breton parle a Saint-Pol-de-Leon : Phonetique et morphologie*
* Sommerfelt, Alf 1922: *The dialect of Torr Co. Donegal.* Videnskapsselskapets skrifter II. Hist.-filos. kl. 1-2
* Sommerfelt, Alf *Hvordan sproget blir til : en oversikt over sprogets rolle i samfundene* Oslo : Cappelens forlag.
* Sommerfelt, Alf 1947: Almen språkvitenskap

## Referanser


## Eksterne lenker
* Digitaliserte bøker av Sommerfelt og om Sommerfelt hos Nasjonalbiblioteket
Leo Lionni

**Leo Lionni** (født 5. mai 1910 i Amsterdam i Nederland, død 11. oktober 1999 i Radda in Chianti i Toscana i Italia) var en nederlandsk-amerikansk-italiensk barnebokforfatter, formgiver, maler og illustratør. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Leo Lionni var sønn av en jødisk diamanthandler og en operasanger og vokste opp med reiser og kunst. I 1925 flyttet han og familien til Italia, der han etter hvert giftet seg med datteren til grunnleggeren av det italienske kommunistpartiet. 

### Karriere
Lionni arbeidet en tid som avantgardistisk kunstmaler og var særlig opptatt av futurismen. Han tok også en doktorgrad i økonomi.  I 1939 flyttet han til Philadelphia i USA og begynte å arbeide som art director i forskjellige reklamebyråer og deretter som bladtegner i Fortune. I 1961 vendte han tilbake til Italia. Han lagde fra da av i alt omkring 40 bildebøker for barn der han eksperimenterte med ulike bildeteknikker, først og fremst papirkollasjer. 

Blant hans mange populære 40 bøker kan nevnes den klassiske *Little blue and little yellow* fra 1959, som kom på norsk som *Lille Blå og Lille Gul* (Fabula) i 1995, *Frederick* som første gang ble utgitt i 1967 og kom på norsk som *Fredik* (Gyldendal) i 1971 og *Pezzettino* som første gang ble utgitt i 1979 og kom på norsk som *Pezzettino* (Heinesen forlag) i 2009.

Han mottok *AIGA medal* i 1984 fra American Institute of Graphic Arts.

Lionni døde i sitt hjem nær Radda in Chianti etter at han hadde lidd av Parkinson de siste 15 år av sitt liv. 

## Referanser
Fabrizio Ravanelli

**Fabrizio Ravanelli** (født 11. desember 1968) er en tidligere italiensk  fotballspiller.

Ravanelli har spilt for et dusin europeiske klubber, blant annet Perugia Calcio, Juventus F.C., S.S. Lazio, Olympique de Marseille, Middlesbrough FC, Derby County FC og Dundee United FC. Han har også spilt 22 kamper for .

Ravanelli var blant Europas toppscorere på midten av 1990-tallet. Mens han spilte for Juventus vant Ravanelli en Serie A-tittel (1994–95), en Coppa Italia (1994–95), en Supercoppa italiana (1995), en Mesterligatittel (1995–96) og en UEFA-cuptittel (1992–93).

Ravanelli markerte seg umiddelbart da han gikk til Englands Premier League og Bryan Robsons Middlesbrough. Han scoret et hattrick i debutkampen mot Liverpool FC i første runde av ligasesongen 1996-97. Selv om Ravanelli havnet høyt oppe på toppscorerlisten, rykket Middlesbrough ned denne sesongen.

I 2001 gikk han til Derby County og spilte fem kamper. Deretter gikk han til Dundee United, før han flyttet tilbake til Italia og Perugia.  Etter å lagt opp har Ravanelli arbeidet som fotballekspert for SKY Italia og Mediaset, samt trent et par lag som  og .

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Ravanellis biografi 
* Ravanellis websted
Axel Strøm

**Axel Christian Smith Strøm** (født 11. mai 1901 i Kristiania, død 18. juni 1985 i Oslo) var en norsk lege og pionér innen sosialmedisin. Han var professor i medisin ved Universitetet i Oslo fra 1940 til 1970, og prorektor ved universitetet fra 1964 til 1966. Strøm var president i Den norske lægeforening fra 1948 til 1951.

Axel Strøm tok den medisinske embedseksamen i 1926 og doktorgraden med en avhandling om difteribakteriens toksinproduksjon i 1936. Hans fagområde som professor var først hygiene. Fra fra 1951 var han Norges første professor i sosialmedisin.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Axel Strøm - Norsk biografisk leksikon
* Axel Strøm - Store norske leksikon
* Axel Strøm - Allkunne levande leksikon
* Axel Strøm - pioner for sosialmedisin og en administrativ kraft - artikkel i Tidsskrift for Den norske legeforening 10. januar 2002
Knut Kolsrud

**Knut Kolsrud** (født 11. september 1916, død 15. desember 1989. Marbella, Spania) var en norsk etnolog. 

Knut Kolsrud var sønn av filologen Sigurd Kolsrud og psykologen Dorthea Elise Enebakk. Han studerte filologi ved Universitetet i Oslo, og antropologi ved la University of Chicago (1946-1949). Mens han var student arbeidet han også som forskningsassistent ved Chicago Natural History Museum. Etter at han returnerte til Norge, tok han magistergrad i etnografi (1950) og dr. philos.-graden (1951, med avhandlingen «Finnefolket i Ofoten»), for deretter å være forsker i ti år ved Norsk Folkemuseum (1950-1960), det siste året parallelt med å være dosent ved la Universitetet i Gøteborg. Mellom 1961 og 1986 var han professor i etnologi ved Universitetet i Oslo, der han også hadde ledende administrative stillinger: dekanus ved Det historisk-filosofiske fakultet (1970-1972) og universitetets prorektor  (1973-1976).

I 1971 ble han valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi.

Han var nevø av kirkehistorikeren Oluf Kolsrud.

Knut Kolsrud døde under et ferieopphold i Marbella, Spania. 
## Skrifter (utvalg)
* *Finnefolket i Ofoten*, 1947 Digital utgave bokhylla.no
* *Marginalt jordbruk. Om den nordlige korndyrkingens egenart og åkerbrukets nordgrense i Norge 1550–1750*, 1958
* *Dunvær*, 1975
* *Gangvad og linebruk*, 1975
* *Lundefangst*, 1976
* *Båt og fiske*, 1983

## Referanser

## Litteratur
**K. Kolsrud: Etnologien ved Universitetet i Oslo*, i Norveg nr. 24, 1981
*R. Pedersen: *Norsk etnologisk fagprofil 1940–1960. En forskningshistorisk studie*, i Norveg nr. 33, 1990
*R. Pedersen: *Minnetale over professor Knut Kolsrud*, i DNVA Årbok 1990
*B. Fjellheim: *Knut Kolsrud og funksjonalismen*, i Dugnad nr. 2–3/1993
*Artikkelen *Knut Kolsrud* i Store Norske Leksikon
Knut Erik Tranøy

**Knut Erik Tranøy** (født 10. desember 1918 i Oslo, død 19. mars 2012) var en norsk filosof og professor emeritus i filosofi ved Universitetet i Oslo (UiO). Han var prorektor ved universitetet fra 1981 til 1984.

Tranøy ble cand.mag. ved Universitetet i Oslo i 1943 og tok doktorgraden i filosofi ved University of Cambridge i 1953. Tranøy var dosent i filosofi ved UiO fra 1957, den første professor i filosofi ved Universitetet i Bergen (UiB) fra 1959 og ved UiO fra 1978. Fra 1986 var han professor i medisinsk etikk ved Det medisinske fakultet i Oslo hvor han utførte et viktig pionerarbeid. 

Tranøy var også gjesteprofessor ved flere utenlandske universiteter.

## Referanser
Jens Erik Fenstad

**Jens Erik Fenstad** (født 15. april 1935 i Trondheim, død 13. april 2020 i Bærum) var en norsk matematiker. Han ble mag.scient. i 1959 og ble utnevnt til professor i matematisk logikk ved Universitetet i Oslo i 1968.

Fenstad var en nøkkelperson i utviklingen av logikk i Norge gjennom egne arbeider og ved ved å bygge opp et bredt logikkmiljø ved Universitetet i Oslo. Han var prorektorved Universitetet i Oslo 1989-1992, første formann i Abelstyret, president i International Union of History and Philosophy of Science og hadde en rekke lederverv i europeiske vitenskapelige organisasjoner.

Fenstad ble utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Uppsala i 1998 og ble i 2011 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk forskning.

På en reise til Spania ble han smittet av covid-19, og døde 13. april 2020 i Bærum.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Bjørn Pedersen (1933–2024)

**Bjørn Pedersen** (1933–2024) var en norsk kjemiker og professor emeritus ved Universitetet i Oslo. Han ble dr. philos. i 1964 og var før han ble professor forskningssjef ved Sentralinstitutt for industriell forskning (1968–1970). Pedersen var prorektor ved universitetet fra 1985 til 1988.

## Referanser
ILPAP

**I.L.P.A.P.** (akronym **I**lektrokinita **L**eoforeia **P**eriokhis **A**thinon – **P**eiraios, gresk: Η.Λ.Π.Α.Π. **Η**λεκτροκίνητα **Λ**εωφορεία **Π**εριοχής **Α**θηνών – **Π**ειραιώς  – Eldrevne Busser i området Athen – Pireus) er et offentlig gresk firma, del av O.A.S.A. (Organisasjon for Athens Urbane Transport), som er ansvarlig for driften av trolleybussnettverket i den greske hovedstaden Athen.

I.L.P.A.P. ble grunnlagt den 14. desember 1970. Selskapet har 23 trolleybussruter som dekker mere enn 350 kilometer i Athen- og Pireusområdet. I.L.P.A.P råder over 366 trolleybusser; 51 av disse bussene er ledd-delt. Bussene tilbakelegger til sammen 12 millioner kilometer hvert år og transporterer 80 millioner passasjerer i året. Firmaet har omkring 1600 ansatte (per juli 2007).

## Eksterne lenker
*  I.L.P.A.P.s hjemmeside
*  Trolleybusslinjer
Opisthiini

**Opisthiini**  er en stamme (tribus) av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Ingen arter er registret fra Norge.

## Systematisk inndeling
Systematikken følger Carabidae of the World

* Ordenen biller,** Coleoptera** Linnaeus, 1758
** Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
*** Overfamilien løpebiller og vannkalver, **[[Caraboidea]]** Latreille, 1802
**** Familien **[[løpebiller]]**, Carabidae Latreille, 1802
***** Underfamilien rovløpere, Nebriinae Laporte de Castelnau, 1834 [=Nebriini], Carabidae) 
****** stammen Opisthiini Dupuis, 1912
******* slekten *[[Opisthius]]* Kirby, 1837 – ingen norske arter, én art som finnes i Nord-Amerika
******* slekten *[[Paropisthius]]* Casey, 1920 – ingen norske arter, fire arter i Asia

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
* Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
Geir Follevåg

**Geir Follevåg** (født 21. september 1974) er en norsk forfatter, oppvokst i Askvoll i Sunnfjord og bosatt i Bergen.

Follevåg er cand. philol. ved Institutt for lingvistikk og allmenn litteraturvitskap ved Universitetet i Bergen. Han ble PhD samme sted i 2007. Han debuterte med boken *[[Adoptert Identitet]]* i 2002.

## Bibliografi
* *[[Adoptert Identitet]]* – essay (2002) – ISBN 9788243002791
* *[[Mafiakoden]]*. (2013)

## Eksterne lenker
Rektor i norsk offentlig skole

**Rektor i norsk offentlig skole** har normalt både det pedagogiske, administrative og økonomiske ansvaret for skolen. I noen tilfeller, og spesielt ved mindre skoler, vil rektor også ha undervisning som del av sin stilling.

Opplæringsloven stiller krav om pedagogisk kompetanse til den som skal være rektor i grunnskolen eller videregående opplæring.

Når rektor er borte fra en grunn- eller videregående skole er det vanligvis assisterende rektor eller en inspektør som fungerer som rektor. Dette er vesentlig siden en skole til enhver tid skal ha en definert ansvarlig leder.

## Rektorer og utdannelse
Rektorer i norsk grunnskole har tradisjonelt ikke formell lederutdannelse, utover de kompetansekrav som finnes for undervisningspersonell for øvrig. Det er derimot vanlig at en rektor har skolelederutdannelse, eller gjennomfører dette kort tid etter tiltredelse. Universitetene i Oslo, Tromsø og Agder, samt Høgskulen i Sogn og Fjordane tilbyr masterprogrammer i utdanningsledelse.

I Osloskolen er det siden 2002 utdannet skoleledere gjennom et eget program i samarbeid med Handelshøyskolen BI. Programmet omtales i dagligtale som masterprogram, men mangler den nødvendige akkrediteringen fra NOKUT.

13. juni 2008 fremla regjeringen et forslag om en egen, formell utdannelse for rektorer.

## Referanser
Overgjæret øl

**Overgjæret øl** dannes ved at ølet gjæres på temperaturer rundt 15-20 grader. Gjærtypen kalles også Alegjær (Saccharomyces cereviciae). Navnet overgjæret kommer av at gjærsoppen flyter opp, og ligger på toppen av brygget i prosessen. Da det produseres mye varme under gjæringen, var det tidligere kun mulig å lage overgjæret øl. Overgjæret øl er raskt drikkeferdig, og skal behandles som ferskvare, men overgjæret øl vil som regel utvikle seg positivt ved lagring. 

I eldre tid kjente man ikke til gjærsoppen og dens virkning, men man erfarte at dersom vørt fikk stå i åpne kar begynte en uforklarlig omdanningsprosess. Brygget vil da – dersom temperaturen er høy nok – begynne å gjære på grunn av gjærsporer som finnes naturlig i luften. Noen eksempler på overgjæret øl er: Ale ( pale ale og brown ale), Hveteøl, Witbier, Trappistøl

## Se også
* Undergjæret øl
* Spontangjæret øl

## Referanser
Nicolas Chamfort

**Nicolas Chamfort** (født **Nicolas-Sébastien Roch** 6. april 1741, død 13. april 1794) var en fransk forfatter og forkjemper for den franske revolusjon. Chamfort ble innen litteratur best kjent for sine vittige epigrammer og aforismer, men skrev også drama og politiske artikler. Han var sekretær for Ludvig XVI av Frankrikes søster madame Élisabeth og av jakobinerklubben. I 1781 ble han valgt inn i *[[Académie française]]*, det franske akademi.

## Forfatterskap
Chamfort skrev komedier, politiske artikler, litteraturkritikk, portretter, brev og ulike poetiske stykker. Hans *Maximes et Pensées* ble høyt verdsatt av John Stuart Mill, og er, etter de til La Rochefoucauld, blant de mest briljante og stemningsvekkende fra denne tiden. Hans aforismer er mindre sympatiske og psykologisk mindre betydningsfulle enn de til La Rochefoucauld, dog betydningsfulle i deres voldelige og ikonoklasmiske ånd for den stormfulle periode som den franske revolusjonen innebar og som forberedelse til *Réflexions*.

## Selvmord
Da revolusjonen vendte seg mot ham besluttet han å begå selvmord framfor å bli arrestert. Hans langdryge og klumsete selvmordet ble i seg selv en minneverdig, symbolsk hendelse. I september 1793 stengte han seg inne på sitt kontor og skjøt seg selv i ansiktet. Pistolen klikket, og han skjøt av seg nesen og deler av kjeven, men han levde framdeles. Han forsøkte deretter gjentatte ganger å stikke seg selv til døde med en papirkutter i nakken, men klarte ikke å treffe en blodåre. Til sist stakk han seg selv i brystet med det samme våpenet. Han etterlot til de som kom for å arrestere ham følgende erklæring:

:*«Moi, Sebastien-Roch Nicolas de Chamfort, déclare avoir voulu mourir en homme libre plutôt que d'être reconduit en esclave dans une maison d'arrêt»* («Jeg, Sebastien-Roch Nicolas de Chamfort, erklærer herved mitt ønske å dø som en fri mann framfor å fortsette å leve som en slave i et fengsel.»)

Han signerte det med en fast hånd og med sitt eget blod. Hans tjener fant ham i en dam av blod. Fra da av og til han endelig døde året etter, hadde han store lidelser.

## Se også
* De franske moralister

## Referanser


## Litteratur
* Claude Arnaud (1992): ''Chamfort, a biography''. Oversatt av Deke Dusinberre. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-02697-8.

## Eksterne lenker
* Nicolas Chamfort i Scenewebarkivet
* 
* Nicolas Chamfort hos ''Frenchphilosophes''
*
Notiophilus biguttatus

***Notiophilus biguttatus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) rovløpere (Nebriinae) i familiegruppen løpebiller. Den er den vanligste av de norske artene i slekten *Notiophilus*.

## Utbredelse
*Notiophilus biguttatus* er vanlig og utbredt i hele Europa, østover til Ukraina og Armenia.

## Utseende
*Notiophilus biguttatus* er mellom 5&nbsp;og&nbsp;6&nbsp;millimeter lang.  Dekkvingene samt resten av kroppen er bronsefarget. Mellomrommet mellom første og andre punktrekke på dekkvingen er ekstra bred. Pannen har flere markerte furer.

## Levevis
*Notiophilus biguttatus* er en dagaktiv løpebille, men den foretrekker skygge og lever derfor gjerne litt bortgjemt. Den finnes i tilknytning til skog, på åpne vegetasjonsfattige enger, gjerne i veiskråninger og lignende. Larvene lever som rovdyr. 

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår  en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de  voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

## Litteratur
* Barsevskis A. 1999. *Taxonomy, morphology and distribution of groundbeetles Notiophilus Dumeril, 1806 (Coleoptera: Carabidae) in Northern and Eastern Europe.* Procedings of the XXIV Nordic Congress of Entomology. Side 39-43. ISBN 9985-830-29-6

## Eksterne lenker
* 
* ''Notiophilus biguttatus'' - Ground Beetles of Ireland
* Rovløpere – Tree of Life (Nebriinae, Carabidae) engelskspråklig
* Rovløpere – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
Valberget

**Valberget** er en liten høyde i Stavanger sentrum. På Valberget er det noen hus, et stort tårn (Valbergtårnet), asfalterte veier og en mindre park (Valbergsparken).

Navnet betyr opprinnelig «Falkberget», etter det gammelnorske ordet «valr» for falk. Uttalen var fra gammelt av «Valbergje». Språklig sa en tidligere at folk som bodde ved Valberget, bodde i Valberget. De som bodde på nedsiden av Valberget mot sjøen, bodde «under Valberget».

Den østlige delen av Valberget var i middelalderen en del av kongens gård i Stavanger.

Valberget omtales første gang skriftlig i regnskapsåret 1602-1603. Da bodde Claus Reinildsen på Valberget. Han betalte grunnleie til kongen, som da eide tomta.

I 1656 ble det på byens bekostning bygget et hus for skarpretteren på Valberget.

Før dagens tårn har det også vært eldre vakttårn. I 1658-1659 ble det satt opp et vakttårn på Valberget med en klokke. Vakttårn hadde i 1716 funksjon både som vakttårn mot fiendtlige skip under den store nordiske krigen og mot brann. I 1736 ble det slått fast at det var borgernes ansvar å istandsette tårnet. I 1770 var tårnet gjort av bindingsverk og «breder». Tårnet var ikke høyt, men strakte seg vidt særlig i øst og sør. På Valberget sto også en del hus. En vekter holdt vakt i tårnet hver natt.

I 1830 ble det fremmet forslag for byen om å bygge et nytt vakttårn. I 1837 var tårnet med klokke taksert til 320 riksdaler.

På Skagen, Holmen, Valberggata og Kirkegata var det hus som hadde hager opp mot Valberget. I 1790 ga Børge Rosenkilde sin hage på Valberget til byen. Forutsetningen for gaven var at det skulle brukes som en åpen plass. Valbergparken ble da den første offentlige parken i byen.
 
Tårnet som står i dag ble bygget i årene 1850-1852 som utkikkstårn for byens vektere, og er 26,66 meter høyt. Årstallet 1850 står over døra, og 1852 på værhanen. Det er bygget i granitt fra en av øyene i Boknafjorden.

Under krigen hadde tyskere en vaktpost i Valbergtårnet. Hele Skagenkaien var underminert og kunne sprenges fra Valbergtårnet.

Under berget ligger det en parkeringshall. Broken Column, eller «Brutt søyle», er et kunstprosjekt av Antony Gormley og en av i alt 23 jernmenn er plassert i parkeringshallen under Valberget.

Navnet Stavanger kan komme fra det norrøne navnet *Stafangr*, som er sammensatt av *stafr*, som betyr stav, og *angr*, som betyr fjord. Ifølge historikeren Knut Helle må det dreie seg om det rette fjordløpet inn til Vågen, med stafr som skal vise til Valbergets bratte skrent øst for Vågen.

## Referanser
KV «Titran»

**KV «Titran» KV 1/JWBR** var et norsk kystvaktskip.

KV «Titran» ble bygd i 1992 for personelltransport til og fra fortene utenfor Trondheim. I 1996 ble fartøyet overført til Kystvakten for tjeneste i den indre kystvakten. KV «Titran» patruljerte fra Stad til Rørvik. Fartøyet ble senere overført til Sjøheimevernet.

Fartøyet ble faset ut av Forsvarets logistikkorganisasjon i 2011 etter at det ble avdekket delamineringskader for ca. 2 millioner. Skipet er bygd i glassfiber, og har likhetstrekk med KV «Garsøy». Fartøyet hadde ingen form for armering.

KV «Titran» ble solgt av Forsvaret til det Sørafrikanske selskapet Nautic Africa i 2013. Fartøyet ble omgående videresolgt til Omak Maritime LTD og overlevert ved kai i Horten. Nautic Africa LTD hadde et nybyggings program for Omak Maritime. Fartøyet er registrert i Luxembourg. Fartøyet opererer i kontrakt for Shell i Nigeria.

## Tekniske data
* Størrelse LOA: 33 M
* Bredde: 6,8 M
* Dypgående: 1,2 M
* Deplasement: 96 T
* Patruljefart: 16-24 KP
* Maksfart: 28+KP
* Rekkevidde: 1400 NM
* Hovedmaskineri: MWM TBD 604 BV 8
* Propelleranlegg: 2 stk propelleranlegg Servogear
* Lettbåter Sea Rider, 5,20 M, 32 knop
* Hovedvåpen: 12,7 MM COLT Mitraljøse
* Andre våpen: AG-3, Glock

## Referanser
Homjel

**Homjel** (belarusisk: Гомель) eller **Gomel** (russisk: Гомель) er en by i Belarus. Byen er landets nest største med  innbyggere (2014). Homjel ligger langs med elven Sozj i Homjel voblasts sydøst i landet, og er det administrative senteret i Homjel voblasts. 

## Historie

Det er noe uklart når Homjel ble dannet. Byen nevnes i krøniker fra starten av 1100-tallet, og 1142 regnes ofte som året for byens grunnleggelse. I 1854 ble Homjel slått sammen med nabobyen Bjelitsa på andre siden av Sozj, og Bjelitsa er nå en av Homjels fire bydeler.

På 1800-tallet var den jødiske befolkningen i byen på over halvparten av byens totale innbyggertall, og hadde 24 synagoger. Ved inngangen til annen verdenskrig bodde det omtrent femti tusen jøder i Homjel, av et totalt innbyggertall på ca. . Enkelte jøder kom seg i sikkerhet i krigens tidlige fase, men de som ble igjen ble satt i gettoer av nazistene og ble offer for Holocaust.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Bildesamling på radzima.org
* Oversikt over Homjels historie (på engelsk)
Vetulonia

**Vetulonia**, tidligere kalt for *Vetulonium* eller *Vatluna*, var en etruskisk oldtidsby i Etruria, Italia, på det sted som i dag er dekket av den moderne landsbyen Vetulonia. Opp til 1887 hadde landsbyen navnet *Colonnata* og *Colonna di Buriano*: stedet er for tiden en *frazione* av kommunen Castiglione della Pescaia med rundt 400 beboere.

Landsbyen ligger 300 meter over havnivået, omtrent 16 km direkte nordvest for Grosseto på nordøstsiden av åsene som går fra den flate Maremma og danner forhøyingen Castiglione.

## Historie
Vetulonia har etruskiske opprinnelse. Den greske skribenten Dionysios fra Halikarnassos plasserer byen innenfor den latinske forbundet mot Roma på 600-tallet f.Kr.. I henhold til Silius Italicus overtok romerne deres magistrat-insignier, liktorenes stav og *[[fasces]]* og *[[curulestol]]* fra Vetulonia. I 1898 ble det i en grav på stedets *necropolis* avdekket en bunt med jernstaver med tobladet øks i midten. Plinius den eldre og Klaudios Ptolemaios siterer også byen. De rike innredningene i to graver vitner om byens betydning.

Den såkalte *Mura dell'Arce* (cyklopisk mur) dateres sannsynligvis fra ca. 400-tallet f.Kr. og flyfoto har avslørt ytterligere utstrekninger som viser Vetulonias politiske og kommersielle betydning, blant annet var den kjent for sin gullsmeder. Under Romerriket sank dens betydning, også grunnet spredning av malaria. Lite er kjent fra middelalderens Vetulonia: den ble bestridt av abbedene av San Bartolomeo di Sestinga og Lambardi-familien i Buriano, og ble tatt i besittelse av kommunen Massa Marittima i 1323. Ni år senere ble den overført til Siena.

Stedet for oldtidsbyen skal ligge på Poggio Castiglione i nærheten av Massa Marittima, hvor det er levninger var bygninger, muligens bymuren. Byen ble omdøpt til Vetulonia ved kongelig påbud i 1887. De kulturgjenstandene som ble avdekket på gravlunden, hvor mer enn 1000 graver er blitt utgravd, er nå i museer i Grosseto og Firenze. Den viktigste gravene, i dette «rikeste og mest interessante gravgruppe i nordlige Etruria»., ble dekket som en gravhaug og danner fortsatt en fremtredende kjennetegn i landskapet.

## Referanser


## Litteratur
*MysteriousEtruscans.com: Vetluna (Roman Vetulonia)
*LacusCurtius website: Vetulonia
*(Assiciazione pro Loc di Vetulonia)Vetulonia on-line
*Dr. Maria Grazia Celuzza, «Vetulonia» (Italiensk)
Türkmenbaşy

**Türkmenbaşy** (tidligere kjent som **Krasnovodsk**, fra russisk Красноводск) er en by i Turkmenistan. Byen ligger i provinsen Balkan vest i landet, ved Det kaspiske hav. 

## Historie
Byens historie strekker seg tilbake til 1717, da den russiske fyrsten Aleksandar Bekovitsj-Tsjerkasskij etablerte en utgangspunket hemmelig befestning her ved Kaspihavet, hvor det tørre elveleiet til det tidligere utløpet av Amu-Darya (frem til 1600-tallet rant elven ut her, i alle fall så lenge Aralsjøen var vesentlig større). Det var hans plan å føre sine hærstyrker opp det tørre elveleiet og erobre khanatet Khiva. Ekspedisjonen slo feil, og russerne oppgav bosetningen.

### Krasnovodsk

Det tok 150 år før russerne på nytt forsøkte å etablere en fast bosetning på stedet. I 1869, invaderte de på nytt. De kalte sitt fort her **Krasnovodsk** (Красноводск), som er den russiske oversettelse av det opprinnelige stedsnavn, **Kyzyl-Su** («rødt vann»). Krasnovodsk var Tsarrusslands base for ekspedisjoner mot Khiva, Bukhara og de nomadiske turkmenske stammer.

Jernbanen, det vil si det som nå er den transkaspiske jernbane, hadde opprinnelig sitt startpunkt i Uzun-Ada ved Kaspihavet, men dette ble senere endret nordover, til havnen ved Krasnovodsk.

Byen ble inntatt av Den røde armé i februar 1920. 

### Türkmenbaşy
I 1993 ble byen omdøpt til ære for den turkmenske livstidspresident Saparmyrat Nyýazow, som titulerte seg *Türkmenbaşy* («alle turkmeneres leder»). Byen har fortsatt overvekt av etniske russere.

Nyýazows etterfølger Gurbanguly Berdimuhamedow lovet i juli 2007 å investere en milliard dollar i et prosjekt som skulle gjøre Türkmenbaşy til et stort turistmål, som sentrum for turistsonen Avaza med 60 moderne hoteller som skulle bygges langs en  strekning av stranslinjen mot Kaspihavet.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Guangming Ribao

***Guangming Ribao***  (kinesisk: 光明日报, *Gūangmíng Rìbào*, «Guangming dagblad») er en landsdekkende avis i Folkerepublikken Kina. Dens førsteutgave kom 16. juni 1949, og avisen ble utgitt av *[[Kinas demokratiske forbund]]*. Det har støttet seg på vekslende demokratiske partier i Kina, og i 1953 på Den kinesiske føderasjon for industri og forretningsdrift. Men fire år etter ble avisen satt direkte under styrelse fra Det kinesiske kommunistpartis sentralkomites propagandadepartement og forente arbeidsfront-departement. Den er nå en dagsavis som særlig henvender seg til intellektuelle. 

Avisen trykkes i Shenyang, Shanghai, Wuhan, Guangzhou, Xi'an, Lanzhou, Chengdu og Kunming. Guangming Ribao har korrespondenter i mange land og selges også utenlands. 

Hovedsetet er i Beijing. Innenfor avishuset finnes også tre andre aviser, fire tidsskrifter, en nettside og et forlag.

## Kilder
* China Culture:Guangming Daily

## Eksterne lenker
*