open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Åge Storhaug

**Åge Storhaug** (1938–2012) var en norsk turner som representerte Klepp Idrettslag. Han deltok i to OL, var nordisk mester seks ganger og vant fjorten NM-gull og kongepokaler.

## Bakgrunn
Åge Storhaug ble født i Klepp på Jæren og vokste opp på gården Storhaug. Da krigen kom i 1940 var faren Lars Storhaug formann i idrettslaget. De tyske okkupasjonsmaktene beslagla den lokale turnhallen, og turnapparatene ble da flyttet til låven på Storhaug. Åge trente her som barn og ungdom, med sin far som trener.

## Meritter
Faren mente at allsidig trening var viktig, og Åge ble norsk militær mester i høyde, med 1,87.

Åge vant sin første NM-tittel ved junior-NM i 1956. Sin første seniortittel fikk han i 1958, da han vant NM i Kristiansand og fikk kongepokalen. Han vant alle NM-gull sammenlagt fram til 1972, bortsett fra NM i 1965, da han ble skadet under mesterskapet. Til sammen vant han 14 NM-gull og kongepokaler, samt ca. 100 NM-titler i enkeltapparater. 

I perioden 1961&ndash;1971 vant han samtlige seks nordiske mesterskap i turn. Han deltok i sitt første EM i 1957, og ved EM i 1965 fikk han sølvmedalje i sprang, og 5.-plass i mangekampen. Han deltok i flere landskamper og internasjonale stevner i disse årene, og han deltok ved OL i 1960 og OL i 1964. I 1960 kom han på 42.-plass sammenlagt, med 53,95 poeng i de obligatoriske øvelsene og 55,65 i de selvvalgte øvelsene. I 1964 kom han på 32.-plass, med hhv. 55,45 og 55,75 poeng. Hans beste plassering i OL var i bøylehest, der han kom på 14.-plass i 1964 med 9,45 i den obligatoriske øvelsen og 9,30 i selvvalgt. Landsmannen Harald Wigaard kom på femteplass i bøylehest i samme OL. 

Etter handelsgymnas i Stavanger studerte Storhaug økonomi i Köln fra 1962 til 1967. Her møtte han også Gloria fra Stockholm, som han senere giftet seg med. I Köln trente han med gode turnere fra Japan og Tyskland, og han er tysk mester både i lag og individuelt.  

I perioden 1974&ndash;1983 var han trener for det norske herrelandslaget i turn. Han var trener også i Vest-Tyskland, og han har vært gjestelandslagstrener i Spania, Brasil, Hellas, Sør-Afrika og USA. I 1966 gav han ut boka *Med helskru*.  Åge var svært interessert i språk og snakket ni europeiske språk.

## Utmerkelser
* 1961 Morgenbladets gullmedalje. 
* 2004 Æresmedlem i Norges Gymnastikk- og Turnforbund.
* 2008 Klepp Kommunes Kulturpris
* 2008 Kongens fortjenstmedalje i gull

## Bøker
* 

* 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Alexander Hegius

**Alexander Hegius** (født omkring 1433 i Heeck i Westfalen i Tyskland, død 7. desember 1498 i Deventer) var en nedertysk humanist.

Intet er kjent om hans tidlige liv og studier, men han må ha vært i moden alder da han ble presteviet. Han hevdet selv å være elev av Rudolf Agricola, en av den tidlige tyske humanismes ledende skikkelser, men dette synes usikkert, av aldersgrunner. I alle fall har Agricola hatt innflytelse på Hegius. 

I 1469 ble Hegius rektor for en skole i Wesel, og kort tid etter leder for klosterskolen i Emmerich. I 1474 begynte hans virke som leder for skolen i Deventer, en skole som allerede var velkjent for sin humanistiske lærdom. Som humanist var Hegius en stor beundrer av den gamle klassiske era, og talte og skrev ren ciceronsk latin. Han behersket gresk like godt. 

Hegius er mest anerkjent for sin pedagogiske innsats. Han forenklet og forbedret undervisningsmetodene, og fjernet uegnede gamle bøker som hadde vært i bruk i århundrer. Skolen i Deventer økte i ry under hans ledelse, og inspirerte store mengder til innsats som lærere og oppdragere. Skoleplasser for fattige elever ble finansiert av inntektene fra de rikere. Hegius' personlighet gjorde sterkt inntrykk ved dype fromhet, høye moral, ydmykhet og enkelhet. Kort før sin død fordelte han all sin eiendom blant Deventers fattige. 

Blant Hegius' elever var Erasmus, Murmellius og Mutianus. 

Hegius ble ikke kjent som forfatter, men noen små traktater, brev og dikt ble utgitt av Jakob Fabri i 1503 i Deventer.

## Referanser


## Litteratur
* 
* Herbert Jaumann: *Hegius, Alexander*, in: *Handbuch Gelehrtenkultur der Frühen Neuzeit*. Verlag Walter de Gruyter, 2004, ISBN 3-11-016069-2, S. 333 f. (Vorschau bei Google Books)
* Paul Joachimsen: *Der Humanismus und die Entwicklung des deutschen Geistes*. In: *Deutsche Vierteljahrsschrift für Literaturwissenschaft und Geistesgeschichte*, 8. Jg. 1930, S. 419–480
* 
* *[http://www.zeno.org/nid/20003366766 Hegius]*, in: *Herders Conversations-Lexikon*. Freiburg im Breisgau 1855, Band 3, S. 254
John Colet

**John Colet** (født 15. januar 1467 i London, død 10. september 1519 samme sted) var en engelsk, katolsk prest, lærd og humanist. Colets skrifter er reflektive og bidro til utviklingen av kristen humanistisk tradisjon. Han studerte verkene til Cicero, Augustin, Hieronymus, Johannes Chrysostomos, Ignatius av Antiokia, Lactantius og Polykarp. 

## Liv og virke
### Bakgrunn
John Colet var den eldste sønn av Sir Henry Colet, Lord Mayor of London i 1486 og 1495, og født i London i januar 1467. Han fikk utdannelsen sin på St Anthony's School og ved Magdalen College i Oxford hvor han tok sin magistergrad i 1490.

### Prest, humanist
Han var allerede rektor ved Dennington i Suffolk og sogneprest ved St Dunstan's i Stepney før han ble prest for Thurning i Hunts. I 1493 dro han til Paris og deretter til Firenze og til Roma hvor han studerte kirkelov og sivil jus, skriftene til de første kristne og gresk.

I løpet av sin tid i utlandet ble han kjent med Budaeus (Guillaume Budé) og Erasmus av Rotterdam. Han studerte også skriftene til Girolamo Savonarola, og korresponderte med «renessansens far» Marcilio Ficino. Han kom tilbake til Oxford i 1496, og hans forelesninger der over Paulus-brevene, særlig Romerbrevet og Korinterbrevene var nybrottsarbeid for humanistisk eksegese (bibeltolkning). 

John Colet var en sentral skikkelse i «Platonist-kretsen» i Oxford, som også omfattet William Grocyn, Thomas Linacre, som begge var hans studiekamerater under Marcilio Ficino i Firenze, Thomas More, William Latimer og nederlenderen Erasmus av Rotterdam. Erasmus var kommet til Oxford for videre studier av gresk. Han har sagt at «Når jeg lytter til Colet er det som å lytte til Platon selv».

Colets metode for å trenge inn i bibeltekster, inkluderte forberedelse med faste og bønn, var lesning av teksten og deretter mediterte han lenge over den.

Likesom kretsens øvrige medlemmer flyttet Colet tidlig på 1500-tallet til London, der ble han dekan ved St. Paul-katedralen. Farsarven gjorde ham velstående, og satte ham i stand til å grunnlegge St. Pauls skole. Som overlærer valgte han en annen platonist og gresklærd, William Lily. Selv forfattet han en forenklet latinsk grammatikk som, med tillegg av Erasmus og Lily, ble standard i det engelske skolevesen i noen hundre år.

Colet ble senere Henrik VIII av Englands personlige kapellan, og i 1512 holdt han en berømt preken mot misforholdene i kirken.

Han døde i 1519. Hans samtidige skattet han som en fremstående lærd, og mente som Thomas More at det i flere generasjoner ikke hadde vært i deres midte «en mann som var mer lærd og hellig».

## Referanser


## Litteratur
*
Saligkåring

**Saligkåring**, eller **beatifikasjon** er i Den katolske kirke en erklæring om at en avdød person er i himmelen og der kan gå i forbønn for de troende. Personen omtales etter dette som «den salige N.N.» (latin *beatus/beata N.N.*). Saligkåringen er det siste skritt før helligkåring, og skiller seg fra den først og fremst ved at en saligkåring ikke er en ufeilbarlig uttalelse, mens en helligkåring er det.  Andre kristne kirker har ikke denne distinksjonen. 

Det tidligste kjente eksempel på bruken av tittelen 'salig' som noe distinkt fra 'hellig' er fra kirken i Kartago i det 4. århundre, men det ser ut til at tankegangen bak det er eldre. 

Prosessen for å erklære noen salig var opprinnelig lokal, men er siden 12. århundre forbeholdt paven. Den er en del av helligkåringsprosessen, som er beskrevet i mer detalj under helligkåring. 

Selv om salig- og helligkåring henger nøye sammen er det mange eksempler på salige som ikke er helligkåret. En av de mest kjente er Karl den store, som ble saligkåret av en hoffbiskop kort tid etter sin død, men aldri har blitt helligkåret. Hans kult er derfor nesten fullstendig borte, men i Aachen og Osnabrück er det tillatt å feire messe til hans ære, dog uten å omtale ham som «den salige». Det er også mange eksempler på helligkåringssaker som blir stående i stampe i mange år, fordi det ikke kan bevises noe mirakel på den saliges forbønn og kriteriene for helligkåring dermed ikke er til stede.

De saligkårede får en festdag, men saligkåringen gir ikke tillatelse til universell kult. Den er begrenset til steder som er knyttet spesielt til personen; dog kan privatpersoner fritt regne personen som likeverdig med en helgen. Det er også vanlig at dersom personen var knyttet til et ordenssamfunn, vil dette ordenssamfunnet ha tillatelse til å feire ham eller henne offentlig.

Pave Johannes Paul II saligkåret tilsammen 1&nbsp;345 personer, noe som er mer enn alle tidligere paver tilsammen. Det må tas med i betraktningen at i kirkens første 1100 år ble så godt som alle saligkåringer foretatt lokalt, og mange av de som gjøres nå er for personer som døde for lang tid siden.

## Referanser
Blefjell

**Blefjell** er et fjellområde på grensen mellom Buskerud og Telemark. Blefjell omfatter deler av de fem kommunene Rollag, Flesberg og Kongsberg i Buskerud og Notodden og Tinn i Telemark.

## Store Ble

Store Ble (også skrevet Store-Ble og Storeble) er det høyestliggende området på Blefjell. Dette området ligger som en rygg i nord-sør retning og strekker seg fra Blenuten (1213&nbsp;moh.) (også kalt Viermyrnuten og Sørkjenuten) i nord til Sigridsfjell (1194&nbsp;moh.) i sør og inkluderer alle de høyeste toppene på Blefjell. Den høyeste toppen er Bletoppen (1342&nbsp;moh.). Det går merkede T-stier mellom Nordstul og Numedalen Kro på Store Ble, og turistforeningen har to turisthytter beliggende der som heter Sigridsbu og Eriksbu. Det går stilinker mellom Blefjell og Vegglifjell fra Åkliskardet. Området ligger stort sett over tregrensen og er hjem for Blefjells reinstamme.

## Vesle Ble
Vesle Ble (også skrevet Vesle-Ble og Vesleble) er området rundt Krøkla og østover. De lavereliggende områdene av Vesle Ble er populære hytteområder som Blestølen, Fagerfjell, Blåberg, Blestua og Liatoppen. Vesle Ble er vinterstid populært blant skigåere og er mer tilgjengelig og mindre værhardt enn Store Ble.

Enkelte regner Vesle Ble som en del av Store Ble, men det er ikke i tråd med den lokale tradisjonen.

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* Turforslag til Blefjell og Vegglifjell på DNT og NRKs nettsted ut.no  
* Kjentmannsmerkets venners sider om Blefjell 
* Turistforeningens sider om Blefjell
* Blefjell villreinområde
* Blefjell Utvikling BA
William Grocyn

**William Grocyn** (født ca. 1446 i Colerne i Wiltshire i England, død 1519 i Maidstone i Kent) var en engelsk humanist.

William Grocyn studerte først i Winchester, men kom snart til Oxford, der han tok doktorgraden og ble en skattet foreleser. Det var Grocyn som introduserte undervisning i gresk der. 
Blant hans elever i Oxford var William Warham, som ble erkebiskop av Canterbury. 

Omkring 1488 reiste Grocyn til Italia, der han før sin hjemkomst i 1491 hadde gjestet Firenze, Roma og Padova, og studert gresk under Demetrius Chalchondyles og Politian. 
William Grocyn tilhørte samme humanistiske krets som John Colet, William Lilye og Thomas Linacre i Oxford, og var venn av Erasmus.

I 1506 ble han på erkebiskop Warhams anbefaling utnevnt til *master* eller *warden* for All Hallows College i Maidstone i Kent, en stilling til han hadde inntil sin død der i 1519.

## Referanser
WAP

**Wireless Application Protocol** (**WAP**) er en åpen internasjonal standard for trådløs overføring av data. 

WAP ble introdusert i 1999, fikk en viss utbredelse i løpet av 2000-tallet, gikk stort sett ut av bruk i løpet av 2010-tallet, og er pr 2023 nesten et forbigått stadium.  

## Historie

WAP gir tilgang til Internett fra mobiltelefoner. WAP ble utviklet av Ericsson, Nokia, Motorola og Openwave (da Phone.com, tidligere Unwired Planet). De første WAP-telefonene ble lansert i november 1999. Nokia var en av pådriverne for å etablere WAP som standard. WAP ble introdusert i Norge i år 2000. WAP gir tilgang til mindre og enklere nettsider som gjør det lettere å lese på små skjermer og over trege nettlinjer. VG skrev i 2003 at WAP var lite utbredt i Norge og Sverige. Språkene som blir brukt til å programmere WAP-sider er WML – Wireless Markup Language – og XHTML.

Per 2023 selges det svært få mobiltelefoner med WAP-kompatibilitet.  

### Eksempler på tidligere WAP-sider, nå arkivert

* Inpoc.no
* Dagbladet.no
* NRK.no

## Referanser
Damian de Veuster

**Damian de Veuster** SS.CC., også kjent som **Damian av Molokai** (født **Josef de Veuster** 3. januar 1840 i Tremelo, Belgia, død 15. april 1889 på Molokai, Hawaii), var picpuspater og drev et leprasykehus på Molokai. 

## Liv og virke
Han kom fra en stor familie, med en far som var landbruker og kjøpmann. Det var meningen at han skulle ta over familiens gård og forretning, da den eldste broren trådte inn Picpuskongregasjonen, men i 1859 fulgte han i brorens fotspor, og trådte inn i kongregasjonens novisiat i Leuven. Han tok da ordensnavnet Damian. 

Da broren i 1863 skulle reise til Hawaii, ble han brått syk. Damian ba om å få reise i hans sted, og fikk lov til dette av ordensgeneralen. Han kom til Hawaii 19. mars 1864, og ble presteviet der 21. mai samme år. Han ble så med en gang sendt til øya Oahu for å virke som prest for flere menigheter der. 

På Hawaii, da kalt Sandwichøyene, slet man på den tiden med spredning av lepra, en sykdom som det enda ikke fantes noen kur mot. Myndighetene bestemte seg for å løse problemet ved å isolere de smittede, og deporterte dem til Molokai, hvor de ble plassert på Kalaupapa-halvøya. Den katolske misjonen var bekymret for dem, og biskop Louis Maigret, som også var fra picpusenes kongregasjon, tok det opp med prestene. I henhold til ordensprestenes lydighetsløfte kunne han beordre noen til å reise dit, men ettersom han anså det for å innebære den sikre død ba han om frivillige. Pater Damian meldte seg, og dro 10. mai 1873, tilfeldigvis samme år som Gerhard Armauer Hansen oppdaget *[[Mycobacterium leprae]]*, bakterien som forårsaker lepra, en oppdagelse som etterhvert skulle lede til en kur mot sykdommen og til en drastisk reduksjon av smitten. 

Pater Damian valgte å bli på øya, og arbeidet blant de spedalske i 16 år. Han virket ikke bare som prest, men også som lege, selv om han ikke var utdannet til dette. Mye av det arbeidet besto i stell av de mange sår spedalske får, noe som økte faren for å bli smittet. Han merket i 1884 at han var smittet, da han skulle bade føttene og merket av han ikke hadde følelse i dem. Han klarte allikevel å arbeide i fem år til før han døde av sykdommen den 15. april 1889, 49 år gammel. 

I 1936 ble hans legeme overført fra Hawaii til Leuven, og lagt i krypten under picpuspatrenes kirke. Han ble saligkåret av pave Johannes Paul II den 4. juni 1995, og kulten er blant annet godkjent i USA. Han regnes av mange som vernehelgen for spedalske, hiv/aids-smittede og delstaten Hawaii. Hans minnedag var tidligere dødsdagen, 15. april, men ble etter saligkåringen flyttet til 10. mai.

Den 11. oktober 2009 ble pater Damian helligkåret av pave Benedikt XVI. Utenom Marianne Cope er han den eneste saligkårede med tilknytning til Hawaii.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Konrad Duden

**Konrad Duden** (født 3. januar 1829 på Gut Bossigt i Lackhausen som nå er del av Wesel, død 1. august 1911 i Sonnenberg ved Wiesbaden) var en tysk filolog og leksikograf.

Konrad Duden studerte historie, germanistikk og klassisk filologi i Bonn. Siden 1858 arbeidet han som lektor og senere prorektor i Soest. I 1876 ble han direktør for gymnasiet i Bad Hersfeld i Tyskland. Han pensjonerte seg i 1905.

Gjennom et langt liv gikk han inn for en enhetlig tysk rettskrivning. I 1880 utkom hans *Vollständiges Orthographisches Wörterbuch der deutschen Sprache*, som fikk stor betydning for fastleggingen av tysk ortografi og ble lagt til grunn i myndighetenes rettskrivning. Duden-ordboken er Tysklands viktigste ordbok.

I Bad Hersfeld finnes et Konrad-Duden-Museum og det deles ut en Konrad Duden-pris til germanister som har utført viktig original forskning. Den norske germanisten professor Cathrine Fabricius-Hansen ved Universitetet i Oslo fikk Konrad Duden-prisen for 2003.

## Verker (utvalg)
* *Anleitung zur Rechtschreibung*, 18?? (2. Auflage 1878)
* *Die deutsche Rechtschreibung. Abhandlung, Regeln und Wörterverzeichnis*, Leipzig 1872 (sog. Schleizer Duden)
* *Vollständiges Orthographisches Wörterbuch der deutschen Sprache*, 1880 (8. Auflage 1905)
* *Etymologie der neuhochdeutschen Sprache*, 1893

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* DHM LeMO Konrad Duden
* Tyskspråklige bøker i Norge
* Konrad-Duden-Schule
Rudolf Agricola

**Rudolf Agricola**, egentlig **Rudolf Huysmann** (født 1443 i Bafflo ved Groningen, død 1485 i Heidelberg i Tyskland) var en ledende skikkelse blant de tidlige nedertyske humanister.

## Referanser
Cathrine Fabricius Hansen

**Cathrine Fabricius-Hansen** (født 18. desember 1942 i Holstebro i Danmark) er en danskfødt norsk germanist. Hun er professor i germanistikk ved Universitetet i Oslo, opprinnelig ved daværende Germanistisk institutt, senere ved det sammenslåtte Institutt for litteratur, områdestudier og europeiske språk.

Fabricius-Hansen ble mag. art. i allmenn språkvitenskap i København i 1969 og arbeidet som amanuensis og stipendiat ved Institut for Germansk Filologi ved Københavns universitet 1969-1975. I 1975 ble hun ansatt ved Germanistisk institutt ved Universitetet i Oslo, fra 1986 som professor. Hun ble dr. phil. i 1987.

Hun har blant annet vært instituttbestyrer ved Germanistisk institutt, prodekan ved Det historisk-filosofiske fakultet, medlem av Det akademiske kollegium, og er dessuten medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Hun har videre en rekke andre nasjonale og internasjonale verv.

Fabricius-Hansen fikk Københavns universitets gullmedalje i 1966. I 2000 fikk hun den norske Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning, i 2002 fikk hun den tyske Jacob og Wilhelm Grimm-prisen og i 2003 fikk hun Konrad Duden-prisen.

Hun er blant annet involvert i arbeidet med å revidere det fjerde bindet av Dudens tyske grammatikk.

## Referanser
Trond Nordby

**Trond Nordby** (født 1943) er en norsk historiker med doktorgrad.

Han er professor emeritus i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo, der han siden 1995 har vært professor. Han overtok professoratet til Thomas Christian Wyller. Nordby er også professor II i samfunnsfag ved lærerutdanningen på Høgskolen i Sør-Trøndelag.

Han er kjent som en sterk forkjemper for at Norge skal bli republikk. Han har også argumentert for at parlamentarismen ikke ble innført i Norge i 1884, slik det normalt hevdes fra historikere og jurister,
men snarere var en politisk prosess som strakte seg fra ca. 1870 til ca. 1930, og endelig bekreftet med grunnlovsendring i 2007.

Nordby var tidligere gift med journalist Gro Holm (skilt i 2002).

Trond Nordby stilte som kandidat for partiet Rødt i Oslo ved Kommunestyre- og fylkestingsvalget 2015.
## Bibliografi (utvalg)
* *Venstre og samlingspolitikken 1906–08. En studie i partioppløsning og gjenreisning* (1983, diss.)
* red: *Storting og regjering 1945–1985* (1985)
* *Karl Evang: en biografi* (1989)
* *Arbeiderpartiet og planstyret 1945–1965* (1993) ISBN 82-00-21658-6
* *Korporatisme på norsk 1920–1990* (1994)
* *I politikkens sentrum: variasjoner i Stortingets makt* 1814 til 2004 (2004)

## Referanser


## Eksterne lenker

Presentasjon på UiOs sider
Lypsyl

**Lypsyl** er varemerkenavn for en leppefettstift som i Norge eies og produseres av Lilleborg AS. Lypsyl skal bidra til å gi fett til leppene slik at disse ikke tørker ut. En vanlig stift veier 4,2 g, er 17&nbsp;mm bred og 61&nbsp;mm høy med topp.

## Eksterne lenker
* Lypsyls hjemmeside
SpareBank 1 Østlandet

**SpareBank 1 Østlandet** er en sparebank med hovedkontor på Hamar. Banken ble til 1. april 2017 som et resultat av fusjonen mellom *Sparebanken Hedmark* (stiftet 1845) og *Bank 1 Oslo Akershus* (stiftet 1898).

Sparebanken er en del SpareBank 1-alliansen og består av 37 bankkontorer med omtrent 1&nbsp;150 ansatte i Innlandet, Oslo og Akershus. SpareBank 1 Østlandets egenkapitalbevis ble notert på Oslo Børs 13. juni 2017, under tickeren SPOL. 

## Historie
Banken er en fusjon mellom flere tidligere, lokale sparebanker, hvorav *Hof Sparebank* fra 1845 var den eldste, men først innfusjonert i 1993. Den store, avgjørende fusjonen fant sted i 1988, mellom *Østerdalen Sparebank*, *Vinger Sparebank* og *Sparebanken Hedmark*. Den første Sparebanken Hedmark var dannet i 1982, ved en fusjon mellom *Hedemarken Sparebank* og *Nord-Østerdal Sparebank*.

I juni 2006 kjøpte banken seg opp i SpareBank 1 Gruppen AS, og overtok begge SpareBank 1s kontorer i Hedmark fylke. I 2016 utvidet banken sitt markedsområde ytterligere gjennom kjøpet av de resterende aksjene i *Bank 1 Oslo Akershus* AS, som så ble fusjonert inn 1. april 2017. 

SpareBank 1 Østlandet var første norske bank til å betale ut kundeutbytte til kundene sine. Første kundeutbytte ble utbetalt i 2018.

### Fusjon med Bank 1 Oslo Akershus
*Bank 1 Oslo Akershus* var eid av andre banker i SpareBank1-systemet og Landsorganisasjonen i Norge (LO). I 2013 kjøpte *Sparebanken Hedmark* 40,5 prosent av aksjene, og i desember 2015 ble det kunngjort at *Sparebanken Hedmark* kjøper de resterende aksjene. *Bank 1 Oslo Akershus* blir etter dette et heleid datterselskap av *Sparebanken Hedmark*. Kjøpet blir delvis finansiert av en rettet emisjon mot LO og de øvrige bankene. Etter dette blir LO den nest største eieren i *Sparebanken Hedmark* Sparebankstiftelse, med 15,1 prosent eierandel. Fusjonen mellom de to bankene ble gjennomført med virkning fra 1. april 2017.

## Referanser


## Litteratur
* *Hedmark gjennom 150 år*. Per-Øivind Sandberg (red.). Hamar, 1995. ISBN 82-993669-0-9.

## Eksterne lenker
*
Dikasteriet for helligkåringer

**Kongregasjonen for helligkåringer** var en del av den romerske kurie, det vil si Den katolske kirkes og Vatikanstatens sentraladministrasjon. 

Pave Frans&nbsp;I fremla den 19.&nbsp;mars 2022 en ny forfatning som med virkning fra 5.&nbsp;juni 2022 erstattet Kuriens kongregasjoner og pavelige råd med dikaster. 

## Historikk
Kongregasjonsstaben bestod av en prefekt, en sekretær og undersekretær samt 23 andre ansatte. Selve kongregasjonen hadde 34 medlemmer pr. oktober 2004; medlemmene var kardinaler, erkebiskoper og biskoper, samt en *Promotor Fidei* ('Fremmer av troen') som var teolog, 5 relatorer med ansvar for sakenes framdrift og 83 fast tilknyttede konsulenter. 

Kongregasjonen ble opprettet av pave Sixtus V 22. januar 1588 i bullen *[[Immensa Aeterni Dei]]*. Den hadde første navnet *Kongregasjonen for ritene*, og hadde ansvar både for regulering av gudstjenesteordningen og for helligkåringssaker. 

Den 8. mai 1969 besluttet pave Paul VI i den apostoliske konstitusjonen *Sacra Rituum Congregatio* å dele den i to, slik at *Kongregasjonen for gudstjeneste og sakramentsordningen* ble utskilt som en egen enhet. 

Med kirkelovsamlingen som kom i 1983, og flere apostoliske konstitusjoner som regulerte lovverket, ble prosessen for helligkåring drastisk lagt om. Dette betydde også en indre omstrukturering i kongregasjonen.

### Arbeidsfelt
Kongregasjonen har ansvaret for helligkåringsprosesser. Dette er en komplisert og ofte svært langvarig prosess, som er beskrevet under helligkåring.

Arbeidet går ut på å sørge for at alle sider ved en helligkåringssak blir belyst, at de nødvendige fagfolk blir oppnevnt til kommisjoner som skal granske påståtte mirakler, og å forberede dokumentasjon som presenteres til paven, som tar den endelige avgjørelse i saken.

Den er også ansvarlig for å forberede informasjonsmateriale til selve salig- eller helligkåringsseremonien.

### Avdelinger
Kongregasjonen var delt i tre avdelinger:

*Judisiaret
*Promotor Fidei
*Den historisk-juridiske avdeling

I tillegg er en studieavdeling knyttet til kongregasjonen. Denne har som oppgave å forberede de som skal være postulanter (saksframleggere) i helligkåringssakene, og å oppdatere indeksen over saker.

### Prefekter
*Paolo Bertoli (1969&ndash;1973)
*Luigi Raimondi (1973&ndash;1975)
*Corrado Bafile (1976&ndash;1980)
*Pietro Palazzini (1980&ndash;1988)
*Angelo Felici (1988&ndash;1995)
*Alberto Bovone (1995&ndash;1998) (pro-prefekt 1995&ndash;1998; prefekt 1998)
*José Saraiva Martins C.M.F. (1998&ndash;2008)
*Angelo Amato S.D.B. (2008&ndash;2018) 
*Giovanni Angelo Becciu (2018&ndash;2020)

## Referanser


## Eksterne lenker
* Dikasteriets hjemmeside
Hymn to Freedom

**«Hymn to Freedom»** er en melodi som Oscar Peterson komponerte i 1962. Ifølge hans egen beretning var den faktisk en improvisasjon, som oppstod under selve innspillingen av den første versjonen:

16. desember satt han i studioet med sin daværende trio, som utover ham selv bestod av Ray Brown på bass og Ed Thigpen på trommer. De skulle til å avslutte innspillingen av LP-en *Night Train*, og produsenten, Norman Granz, hadde bedt dem om å spille en blues.

Musikerne avtalte at Peterson skulle spille det første verset alene. Han kunne ha valgt å spille en av de mange blues-melodier fra jazzens standardrepertoar; men han bestemte seg for å spille noe nytt, som han skapte på stedet. Han forsøkte å gjøre melodien og harmoniene ganske enkle og fylle dem med den samme stemningen som i de spirituals, som han hadde vokst opp med, og som i årtier hadde blitt sunget i den fargede befolkningens kirker i USA og Canada.

Da han hadde kommet gjennom melodien, satte han med et nikk de andre musikerne i gang med akkompagnementet og begynte selv å spille variasjoner over temaet. Mot slutten stiger innspillingen til sitt høydepunkt: en virtuos «tonevirvel» på klaveret, som strekker seg over atskillige takter uten på noe tidspunkt å bryte melodiens hymniske karakter. Og Peterson lander bløtt og sikkert i den stillferdige stemningen fra innledningen.

Da innspillingen var ferdig, skulle melodien ha et navn. Peterson valgte å kalle den «Hymn to Freedom» til ære for Martin Luther King og hans kamp for frihet og rasemessig likhet.

Oscar Peterson har senere spilt inn melodien flere ganger. En del andre jazzmusikere har også hatt «Hymn to Freedom» på repertoaret og i visse tilfeller spilt den inn, selv om det er et dristig foretagende på den måten å stille seg opp til direkte sammenligning med Peterson selv.

Noen måneder etter den første innspillingen diktet Harriette Hamilton en tekst til melodien, som i løpet av få år fikk status som en moderne spiritual og stadig synges. Spesielt ungdomskor synger den mye.

## Eksterne lenker
* The True Origin of the "Hymn to Freedom" – fra Oscar Petersons egen hjemmeside
* En samling korte utdrag av noen av Oscar Petersons innspillinger, heriblant ''Hymn to Freedom''
* Hymn to Freedom by the Suzanne Davis Quartet
Vinter-OL 1932

**Vinter-OL 1932** var de 3. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 4. til 15. februar 1932 i Lake Placid i USA. 
For første og eneste gang ble samtlige distanser i hurtigløp på skøyter arrangert med kvartettstarter og fellesstarter. Norge, Sverige, Finland og Japan skrev et protestbrev og flere europeiske skøyteløpere var sterkt kritiske til denne arrangementsformen. Blant annet Clas Thunberg fra Finland og skøyteløpere fra Nederland nektet å delta fordi de mente dette favoriserte løperne fra USA. Norske og andre europeiske kommentarer fra utøvere og journalister gikk ut på at skøyteløpene utviklet seg til en parodi og en farse. Det ble dessuten arrangert 500 meter, 1000 meter og 1500 meter i hurtigløp på skøyter for kvinner, men øvelsene var uoffisielle og det ble ikke delt ut olympiske medaljer.

Snømangel gjorde at man sto i fare for å måtte avlyse hopprennet, men løsningen ble at arrangøren kjørte inn flere lass med høy og halm og la det ut på sletta.

Beste nasjon ble USA, som tok seks gullmedaljer. Norge tok tre gullmedaljer:

* Sonja Henie (kunstløp)
* Birger Ruud (70 m hopp)
* Johan Grøttumsbråten (kombinert)

Også på arrangørsiden var Norge godt representert. Av tre tekniske delegater hadde Norge en representant; oberst og merittert skiløper Ingvald Smith-Kielland. Han satt også i både hovedjuryen og klagejuryen. I tillegg var Olaf Helset dommer i skihopping, mens Herman Kaier og C. Matheson var lengdedommere i skihopping.

## Valg av vertsby
USAs olympiske komité hadde opsjon på å arrangere vinterlekene da de allerede var blitt tildelt sommerlekene for 1932. I tillegg til sju amerikanske søkerbyer, hadde Oslo i Norge og Montréal i Canada meldt sin interesse dersom USA skulle velge å ikke arrangere vinterlekene selv i 1932. 

Under den internasjonale olympiske komités 28. sesjon i Lausanne i Sveits 10. april 1929, ble Lake Placid valgt som arrangør av vinterlekene ved akklamasjon.

## Arenaer

## Idretter
Det ble arrangert 14 øvelser i 4 idretter.

### Demonstrasjonsidretter
* Hurtigløp på skøyter for kvinner
* Hundekjøring
* Curling

## Deltakelse

### Deltakerland
17 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

## Program

## Medaljefordeling
 Vertsnasjon ()

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Lake Placid 1932 hos olympics.com
*  Official Report 1932 hos la84.org
*  The Failure of the First Global Winter Olympics: Skiing at Lake Placid 1932 hos la84.org
* Per Jorsett: *100 år med olympiske leker*, 1996, ISBN 82-590-1681-8 (norsk flaggbærer)
Vinter-OL 1936

**Vinter-OL 1936** var de 4. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 6. til 16. februar 1936 i Garmisch-Partenkirchen i Tyskland. Dette var de første lekene der det ble arrangert Alpine grener under vinter-OL, med alpin kombinasjon for både menn og kvinner. Da Den internasjonale olympiske komité (IOK) besluttet å utestenge skiinstruktører på grunnlag av de strenge amatør-reglene, nektet alpinistene fra Sveits og Østerrike å delta. Det ble også kritisert at IOK tildelte lekene til Tyskland, da dette ville gi Adolf Hitler mulighet til å bruke lekene som en del av hans nazi-propaganda.

Norge ble beste nasjon med sju gullmedaljer. Lekenes forgrunnsfigur ble Ivar Ballangrud med tre gull på skøytebanen. Sonja Henie vant sitt tredje gull på rad i kvinnenes kunstløp og Birger Ruud vant det olympiske hopprennet for andre gang på rad. Ruuds allsidighet på ski ga han også en 4.-plass i alpin kombinasjon for menn, etter at han vant utfor og ble nummer seks i slalåm-rennet. En annen allsidig idrettsutøver var bronsevinneren i alpin kombinasjon for kvinner, Laila Schou Nilsen. Hun var også skøyteløper, håndballspiller og tennisspiller og hennes bronsemedalje i 1936 var Norges eneste olympiske medalje for kvinner i alpine grener i 82 år, helt fram til Ragnhild Mowinckels sølvmedaljer under Vinter-OL 2018.

Norges gullmedaljevinnere:

* Sonja Henie (kunstløp)
* Birger Ruud (skihopp)
* Oddbjørn Hagen (kombinert)
* Ivar Ballangrud (500 m, 5 000 m og 10 000 m hurtigløp på skøyter)
* Charles Mathisen (1 500 m hurtigløp på skøyter)

## Valg av vertsby
Berlin i Tyskland ble sommeren 1931 valgt som arrangør av sommerlekene i 1936 og Tyskland hadde derfor opsjon på å arrangere vinterlekene samme år. Montréal i Canada og St. Moritz i Sveits meldte sin interesse for å arrangere vinterlekene dersom Tyskland ikke benyttet seg av opsjonen. 13. mai 1933 ble IOKs 32. sesjon informert av den tyske nasjonale olympiske komité om at Tyskland ville arrangere vinterlekene selv og at de hadde valgt Garmisch-Partenkirchen som arrangørby.

## Arenaer

## Idretter
Det ble arrangert 17 øvelser i 4 idretter.

### Demonstrasjonsidretter
* Militært patruljeløp
* Isstock

## Deltakelse

### Deltakerland
28 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

## Program

## Medaljefordeling

 Vertsnasjon ()

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Official Report 1936 hos la84.org 
*  1936 Winter Olympics hos olympedia.com
* Per Jorsett: *100 år med olympiske leker*, 1996, ISBN 82-590-1681-8 (norsk flaggbærer)
Vinter-OL 1928

**Vinter-OL 1928** var de 2. olympiske vinterleker og ble arrangert fra 11. til 19. februar 1928 i St. Moritz i Sveits. 

Dette var de første vinterlekene som ble arrangert som olympiske, da Vinter-OL 1924 i Chamonix først i 1926 ble gitt status som olympiske vinterleker. Dessuten ble vinterlekene arrangert separat og ikke i tilknytning til sommerlekene. Disse vinterlekene erstattet også de nordiske lekene, som hadde blitt arrangert med ujevne årsintervaller siden 1901.

Lekene ble sterkt preget av værforholdene. Åpningsseremonien ble gjennomført under snøstorm, mens det under resten av lekene var varmt vær og fønvind som skulle forårsake problemer. Da 5-mila startet var det 0 °C, mens det mot slutten av løpet ble målt temperaturer opp mot + 25 °C. Det varme været skapte spesielt problemer under 10 000 meter hurtigløp på skøyter, som måtte annulleres etter at 5. par måtte avbryte på grunn av at isen smeltet. Også bob-banen var i ferd med å smelte og derfor ble kun to av fire omganger gjennomført i bobsleigh-konkurransen. 

Dette var de første olympiske lekene der IOK inviterte Tyskland til å delta etter utestengelsen på grunn av landets rolle i første verdenskrig. Den tyske deltakelsen ble sett på med misnøye av flere nasjoner, og Belgias olympiske komité la inn en protest mot at Tyskland fikk delta igjen.

Norge ble beste nasjon, og tok seks gullmedaljer:

* Johan Grøttumsbråten (18 km langrenn og kombinert)
* Sonja Henie (kunstløp)
* Alf Andersen (70 m hopp)
* Bernt Evensen (500 m skøyter)
* Ivar Ballangrud (5000 m skøyter)

## Valg av vertsby
Den internasjonale olympiske komité (IOK) valgte Sveits som arrangørnasjon og tre sveitsiske byer meldte interesse for å få arrangementet. St. Moritz ble valgt som arrangørby under IOKs 25. sesjon i Lisboa 6. mai 1926 med 22 stemmer for og en som avsto fra å stemme. De to andre byene som søkte var Davos og Engelberg. 

## Arenaer

## Idretter
Det ble arrangert 14 øvelser i 4 idretter. 

### Demonstrasjonsidretter
* Militært patruljeløp
* Skijoring

## Deltakelse

### Deltakerland
25 nasjonale olympiske komiteer deltok i lekene. (Antall deltakere per nasjon i parentes)

## Program

## Medaljefordeling
 Vertsnasjon ()

## Referanser


## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere
* Liste over norske mestvinnende vinterolympiere

## Eksterne lenker
* 
*  Official Report 1928 hos la84.org
*  Official Report 1928, Results hos la84.org
*  1928 Winter Olympics hos olympedia.com
* Per Jorsett: *100 år med olympiske leker*, 1996, ISBN 82-590-1681-8 (norsk flaggbærer)
Statens havarikommisjon

**Statens havarikommisjon** (**SHK**), ofte bare kalt **Havari&shy;kommisjonen**, er en norsk, statlig kommisjon som har til oppgave å undersøke ulykker og hendelser innen luftfart, jernbane, herunder sporveier og tunnelbane, veitrafikk, sjøfart og forsvarssektoren i Norge.

SHK ledes av en direktør og er organisert i fem avdelinger (luftfart, bane, sjøfart, vei- og landforsvar og administrasjon) som ledes av hver sin avdelingsdirektør. Regnskapet for 2019 viste at Havarikommisjonen hadde 81 millioner kroner i budsjett, hvorav i overkant av 80 millioner ble brukt. Etaten har 59 stillingshjemler pr. 1. juli 2020 og har hovedkontor i Lillestrøm ved flystripen på Kjeller flyplass. I 2019 hadde SHK 46 ansatte.

Den 1. juli 2020 endret etaten navn fra Statens havarikommisjon for transport til Statens havarikommisjon.

## Instruks
I instruksen for SHK, fastsatt av Samferdselsdepartementet 29. juni 2020, med senere endringer, heter det at: «Statens havarikommisjon skal undersøke ulykker og alvorlige hendelser innenfor luftfarts-, jernbane-, vei- og sjøfartssektoren samt forsvarssektoren. Formålet med undersøkelsene er å utrede forhold som antas å ha betydning for forebygging av ulykker i transportsektoren og forsvarssektoren. Statens havarikommisjon skal ikke ta stilling til sivilrettslig eller strafferettslig skyld og ansvar.  Statens havarikommisjon avgjør selv omfanget av de undersøkelser som skal foretas, herunder vurdere undersøkelsens forventede sikkerhetsmessige verdi med hensyn til nødvendige ressurser.»

## Historikk
Fram til 1989 ble det oppnevnt ad hoc-kommisjoner under ledelse av en fast administrasjon (Flyhavarikommisjonen) etter militær modell med representant fra politiet. I 1989 ble Havarikommisjonen for sivil luftfart (HSL) etablert som fast kommisjon, og politi og påtalemyndighet ble ikke lenger representert. I 2002 ble undersøkelse av baneulykker inkludert og navnet endret til Havarikommisjonen for sivil luftfart og jernbane (HSLB). I 2005 ble undersøkelse av ulykker på vei inkludert og navnet endret til Statens havarikommisjon for transport (SHT). I 2008 ble undersøkelse av ulykker til sjøs inkludert.

Med virkning fra 1. juli 2020 endret etaten navn fra Statens havarikommisjon for transport (SHT) til Statens havarikommisjon (SHK) i forbindelse med at oppgavene til Statens havarikommisjon for Forsvaret ble overført.

### Direktører

* 1955–1961: Johan Koren Christie
* 1962–1965: Gunnar Halle
* 1965–1968: Eivind Tjensvoll
* 1969–1976: Eirik Sandberg
* 1976–1989: Wilhelm Mohr
* 1989–1997: Ragnar Rygnestad
* 1997–2003: Finn Heimdal
* 2003–2006: Sverre Quale
* 2006–2011: Grete Myhre
* 2011–: William J. Bertheussen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Arvid Mörne

**Arvid Mörne** (født 1876 i Kuopio, død 1946 i Helsingfors) var en finlandssvensk lyriker, romanforfatter og litteraturhistoriker.

Mörne ble dr. phil. i 1910. Han var dosent i innenlandsk litteratur ved Helsingfors universitet 1913–1943. Mörne er først og fremst kjent for sin ordknappe og avmålte lyrikk. Hovedmotiv: Patriotisme, finlandssvensk identitet, sosial rettferdighet og kjærlighet til finsk natur. Han hadde stor innflytelse på sin generasjons finlandssvenske radikale intellektuelle. Mörne skrev teksten til den i Norden velkjente visen *Båklandets vackra Maja*, som ble tonesatt av Hanna Hagbom. (Den kjente Trondheimsvisen «Bakklandets vakre Maja» med tekst av Arne Pedersen, til Hagboms melodi, er antakelig inspirert av Mörne.)

## Diktsamlinger
* *Rytm och Rim* (1899)
* *Döda år* (1910)
* *Sommarnatten* (1916)
* *Höstlig dikt* (1919)
* *Vandringen och vägen* (1924)
* *Hjärtat och svärdet* (1935)
* *Atlantisk bränning* (1937)
* *Över havet brann Mars* (1939)
* *Sånger i världsskymning* (1941)
* *Sfinxen och pyramiden* (1944)
* *Solbärgning* (1946)

## Romaner
* *Inför havets anlete* (1921)
* *Kristina Bjur* (1922)

## Referanser
Oksetunge

**Oksetunge** (latin: *Anchusa officinalis*) er en plante av oksetungeslekten i rubladfamilien. Det er en gammel medisinplante som blant annet er benyttet som middel mot hoste og brystlidelser. Opprinnelig fra Europa og Lilleasia, er introdusert i Nord-Amerika og på New Zealand. I Norge er planten er vanligst på Sørlandet og Østlandet. Den foretrekker kalk- og skiferjord.

## Eksterne lenker
*
Norsjø

**Norsjø** er en innsjø i Telemark. Navnet kommer av gammelnorsk *nór*, som betyr «trang» eller «smal». Dybden ligger for en stor del på ca. 170 m. Regulert ved dam ved Skotfoss til en høyde over havet på 15,3 m. Lengde ca. 30 km, største bredde ca. 3 km (ved Ulefoss). Norsjø er drikkevannskilde for kommunene Skien og Nome.

De fleste elver som tilhører Skiensvassdraget samles i Norsjø  før vassdraget munner ut i Skienselva. De største av disse er Eidselva fra Bandak–Norsjøkanalen, Bøelva (Gvarvelva) fra Seljordsvatn og Sauarelva fra Heddalsvatnet.

Norsjø utgjør en sentral del av Telemarkskanalen, ved at den binder sammen Bandak–Norsjøkanalen, også kalt Bandakkanalen, med Norsjø–Skienkanalen. Fra Norsjø kan man seile med båt opp til Heddalsvatnet og Notodden. Strekningen Notodden-Skien var den siste med kommersiell tømmerfløting i Norge. Fløtingen opphørte i 2005.

Man finner en del reiselivsvirksomhet ved Norsjø, i hovedsak fra Ulefoss og nordover. Her finner man, foruten overnattingssteder og campingplasser, både skulpturpark, golfbane og museer. Sluseanleggene til begge nevnte kanaler er populære turistmål, for eksempel Løveid ved Skotfoss (Norsjø–Skienkanalen), og Ulefoss og Vrangfoss (Bandakkanalen). Ulefos Hovedgaard ligger også ved Norsjø, og er en del av Telemark Museum.

## Se også
* Liste over innsjøer i Skandinavia

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* Siste tømmer ned kanalen, NRK
* Siste slep for "Axel", SSB
Seljordsvatn

**Seljordsvatn** (eller **Seljordsvannet**) er en innsjø i Seljord kommune i Telemark. Innsjøen er ca. 15 km lang og ca. 1,8 km bred.  Seljordsvannet er mest kjent for Seljordsormen, som senere år har fått navnet *Selma*. Beretninger om denne skapningen finnes i skriftlige kilder fra midt på 1700-tallet, og forskjellige ekspedisjoner har gjentatte ganger besøkt innsjøen i forsøk på å bevise at Selma eksisterer.

Innsjøen er en del av Skiensvassdraget. Viktigste tilløp er Vallaråi, og utløpet er via Bøelva til Norsjø.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Pharrell Williams

**Pharrell Lanscilo Williams** (født 1973) er en amerikansk rapper, sanger, produsent og låtskriver. Han er også den ene halvdelen av produksjonsselskapet og låtskriverduetten The Neptunes (partneren hans er Chad Hugo). Pharrell har produsert flere hits for større stjerner som Mystikal, JAY Z, *NSYNC, Britney Spears, Ludacris, Nelly, og Robin Thicke.

For Nelly produserte han sangen «Hot in Here» som ble en stor hit i USA. Pharrell har også lagd sanger hvor han selv er med som på for eksempel «Drop It Like it's Hot» med Snoop Dogg, «Can I Have It Like That» med Gwen Stefani. Pharrell har produsert flere store hits i USA og har utmerket seg som produsent.

Han var også med på å lage Justin Timberlakes sang «Senoritá». I tillegg til musikkproduksjon, står han også bak designprosjekter som klær og sko sammen med Nigo, mannen bak det japanske merket A Bathing Ape. De har startet klesmerket BBC («Billionaire Boys Club») og designet sko for Reebok under navnet Ice Cream.

Pharrells debut som soloartist var med albumet *[[In My Mind]]*  24. juli 2006. I Norge var albumet ikke spesielt godt mottatt med bare tre uker på VG-lista Topp 40, der den beste plasseringen var #9. Fra dette albumet har det hittil kommet ut tre singler, «Can I Have It Like That», en duett med Gwen Stefani, «Angel» og «Number 1» som er enda en duett, denne gangen med Kanye West. Albumet har også mange andre gjesteopptredener med andre kjente musikere. 

Han var vokalist sammen med rapperen T.I. på Robin Thickes store singelhit "Blurred Lines" i 2013, samme år var han vokalist og medkomponist på Daft Punks store singelhit "Get Lucky". "Blurred Lines" lå da som nummer en på listen og "Get Lucky" som nummer to. Williams var da den første artisten på fire år som hadde sanger som var på både første og andreplassen samtidig på Hot 100.

I 2014 ble Pharrell Williams nominert til en Oscar for beste sang for sangen "Happy" fra den animerte spillefilmen Grusomme meg 2. "Happy" nådde førsteplass på Billboard Hot 100. I 2015 vant Williams en Grammy for albumet *Girl* i kategorien  Urban contemporary album. I 2017 ble Williams nominert til en Oscar som medprodusent for beste film for filmen Hidden Figures.

## Diskografi

### Studioalbum
* *[[In My Mind (Pharrell Williams-album)|In My Mind]]* (2006)
* *[[Girl (Pharrell Williams-album)|Girl]]* (2014)

### Fellesalbum
;Med N.E.R.D
* *[[In Search Of...]]* (2002)
* *[[Fly or Die]]* (2004)
* *[[Seeing Sounds]]* (2008)
* *[[Nothing (N.E.R.D-album)|Nothing]]* (2010)
* *[[No One Ever Really Dies]]* (2017)

;Med The Neptunes
* *[[Clones (album)|The Neptunes Present...Clones]]* (2003)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Simple Mail Transfer Protocol

**Simple Mail Transfer Protocol** (**SMTP**) er en standardisert protokoll som beskriver hvordan e-post skal sendes fra en datamaskin til en annen, som regel over et nettverk.

SMTP er en relativt enkel tekstbasert protokoll hvor først en eller flere mottakere (recipients) er tekstlig spesifisert (det vil si i ASCII-format) og overført til SMTP-serveren. Deretter overføres avsenderens adresse og selve meldingen. SMTP benytter normalt TCP port 25.

Den første versjonen av «Arpanet Mail» er beskrevet i RFC 196 fra juli 1971; den første versjonen av den kanoniske SMTP kom med RFC 733 i november 1977.

SMTP har vært i utstrakt brukt siden tidlig i 1980-årene, og ettersom den opprinnelig kun var ASCII-basert, håndterte den ikke binære vedlegg. Det var heller ingen sikkerhetsfunksjoner implementert i protokollen, som kryptering og verifisering av avsender (for å unngå spammere). Protokollen ble derfor videreutviklet slik at binære filer kunne overføres, ved å tillate MIME-standarden som definerte en metode man kunne kode binære filer på.

Det finnes også sikkerhetsfunksjoner for SMTP, f.eks. sikring med TLS, spesifisert i RFC 3207, men disse er ikke i utstrakt bruk da det er vanskelig å bruke dem til å sikre seg mot meldinger en ikke ønsker samtidig som man skal kunne motta post uten å ha gjort noen avtaler på forhånd med avsender.

SMTP er en såkalt *push*-protokoll, dvs. at den har kun overføring én vei og kan ikke ta imot data fra server. For at et e-postprogram skal kunne hente inn de meldingene som venter på en e-post-tjener må man bruke andre protokoller som POP3 eller IMAP. 

Ved å benytte telnet kan man enkelt følge med på en tenkt transaksjon med SMTP. Her er et eksempel på en slik oppkobling som oppfyller protokollkravene. S er respons fra serveren, altså maskinen som ditt e-post-program f.eks. kobler seg opp til. C er klienten, dvs. data sent fra «din» PC.

**Oppkobling via telnet:**
telnet www.example.com 25

**Transaksjon**
S: 220 www.example.com ESMTP Postfix
C: HELO mydomain.com
S: 250 Hello mydomain.com
C: MAIL FROM: 
S: 250 Ok
C: RCPT TO: 
S: 250 Ok
C: DATA
S: 354 End data with .
C: Subject: test message
C: From: sender@mydomain.com
C: To: friend@example.com
C:
C: Hello,
C: This is a test.
C: Goodbye.
C: .
S: 250 Ok: queued as 12345
C: QUIT
S: 221 Bye

## Litteratur
*RFC 2821 (SMTP, Proposed Standard)
Asti (Piemonte)

*Denne artikkelen omhandler byen Asti i Italia. For andre betydninger, se [[Asti]].*
----

**Asti** er en by i regionen Piemonte i Italia. Byen er hovedstad i provinsen Asti. Den ligger på sletten ved elven Tanaro, omkring 120 moh. Befolkningstallet var i 2003 71.500. 

Den ble grunnlagt i romersk tid, og det er funnet rester etter en romersk bymur i sentrum, samt at noe av muren fortsatt står nord for byen.

## Referanser
Asti

**Asti**  kan sikte til:

*Asti (aksjeselskap), norsk produsent av elektronikk
*Asti (Piemonte), hovedstaden i provinsen Asti
*Asti (vin), musserende vin produsert i provinsen Asti
*Asti bispedømme, det katolske bispedømmet i Asti
*Asti (provins) i den italienske regionen Piemonte
Asti (vin)

: *Denne artikkelen omhandler viner fra Asti. For andre betydninger, se [[Asti]].*

**Asti** er et vindistrikt i Piemonte, i det nordveslige Italia. Området består av fem viktige DOCG-appellasjoner rundt byen Asti: *Asti / Moscato d'Asti, Branchetto d'Acqui, Barbera d'Asti, Barbera del Monferratio Superione* og *Ovada*, hvorav de tre siste oppnådde DOCG-status så sent som i 2008. 

## Kjente viner
**Asti** er en musserende vin produsert i provinsen Asti i Piemonte, Italia.

Den var tidligere kjent som *Asti Spumante* («sprudlende Asti»), men fordi mange vinmerker av dårlig kvalitet har tatt i bruk ordet *spumante* brukes nå kun det beskyttede stedsnavnet. 

Vinen er søt, musserende og har lavt alkoholinnhold, gjerne under 8%. Muskatdruen er normalt en ingrediens, og Asti laget med kun muskatdruer kan kalles *Moscato d'Asti*. Vinen egner seg utmerket til friske jordbær.

## Referanser