Norman Ernest Borlaug

**Norman Ernest Borlaug** (født 25. mars 1914 i Cresco i Iowa i  USA, død 12. september 2009 i Dallas i Texas i USA) mottok Nobels fredspris i 1970, og er ansett for å være faren til den grønne revolusjonen.

Han ble født i Iowa av foreldre med norsk avstamming. Hans røtter knyttes blant annet til Borlaug/Feios i Vik kommune.

Han tok sin bachelor- og mastergrad ved University of Minnesota; 27 år gammel tok han doktorgraden samme sted. Han startet sitt forskningsarbeid i Mexico på 1940-tallet. Han utviklet nye hvetesorter, blant annet en type kortvokst hvete som var tilpasset vekstforholdene i Mexico. Borlaugs arbeid førte til at Mexico ble selvforsynt med hvete allerede i 1956. De gode resultatene i Mexico førte til at han ble engasjert i andre land der landbruksproduksjonen ikke klarte å holde tritt med befolkningsveksten. Han introduserte dverghvete i India og Pakistan på midten av 1960-tallet, noe som førte til at kornproduksjonen i disse landene økte kraftig.

Borlaug døde av lymfekreft i sitt hjem i Dallas i Texas den 12. september 2009.

## Fredspris for matproduksjon

I 1970 offentliggjorde Den Norske Nobelkomité at jordbruksforskeren Norman Ernest Borlaug skulle motta Nobels fredspris for sin innsats for å øke kornproduksjon, spesielt i Mexico, Pakistan og India. Mange undret seg over hva Borlaug hadde gjort for freden, men mediene fortalte at han stod bak «den grønne revolusjonen», som åpnet totalt ny mulighet for økning av utviklingslandenes matproduksjon.

## Økt hveteproduksjon
I 1944 reiste Borlaug til Mexico for å se hva som kunne bli gjort for å få hveteproduksjonen der til å tilta. Den gang måtte Mexico årlig importere mer enn en kvart million tonn hvete. Borlaug startet et forskningsprogram som ville finne frem til hvetesorter som kunne gi stor avkastning i selv i det karrige meksikanske klimaet. Ved et nitid arbeid med foredling av ulike hveteplanter kom han frem til dverghvete som har fyldige aks, men som ellers var så liten og fast at den verken lot seg slå ned av storm eller regn.

Borlaug ga imidlertid ikke opp. Han holdt frem med sine eksperimenter, og anvendte også radioen for å spre viten om dyrkingsmetodene. Resultatet uteble ikke. Siden 1956 har Mexico vært selvforsynt med hvete, og fra 1960 til 1974 skjedde det en fordobling av hveteavlingen uten at åkerarealet ble utvidet.

## Global spredning

I 1963 og 1964 var det bare de store amerikanske lagrene av hvete som reddet inderne fra masse-hungersnød. Deretter ble metodene til Borlaug tatt i bruk. Dersom metodene hans ble anvendt fullstendig, regnet man med at India kunne bli selvforsynt med hvete i 1972. Han uttalte følgende om småbrukere:«De er alltid blitt beskyldt for å være uimottagelige for nye ideer. Men de har bevist at dette ikke er sant. Hvis man viser småbrukeren hvordan man kan endre metodene, og hvis den nye metoden skaper en økt inntekt som mer enn oppveier en økt finansiell risiko, vil han raskt gi slipp på sine gammeldagse metoder».

## Kritikk og motkritikk
Borlaug har vært utsatt for kritikere som hevder at han innførte intensive monokultur-teknikker i kulturer som tidligere hadde bygget på landbruk mindre skala, samt at hans virksomhet kunne bidra til å legge naturområder øde, krysse genetiske grenser og minske det biologiske mangfold.

Borlaug avviste de fleste av disse kritikkpunkter, men understreket at hans arbeid hadde vært «et skritt i riktig retning, uten å ha forvandlet Jorden til et Utopia.»

Om miljøvernaktivister uttalte han: «[noen av] miljølobbyistene i Vesten er Jordens salt, men mange av dem er elitister. De har aldri opplevd den fysiske følelsen av sult. De driver lobbyvirksomheten sin fra behagelige kontorbygninger i Washington eller Brüssel. Om de bare hadde levd én måned i den tredje verdens elendighet, slik jeg har gjort i femti år, ville de ropt ut for å få traktorer og gjødsel og vanningsanlegg, og de ville vært rasende over elitistene hjemmefra som forsøkte å nekte dem slike ting.»

## Referanser


## Eksterne lenker