Fri relativsetning

En **fri relativsetning** er en relativsetning uten korrelat. Frie relativsetninger er altså ikke knyttet til noe uttrykt ledd i oversetningen (derfor kalles de også av og til for ubundne relativsetninger). Et eksempel på en fri relativsetning i norsk er *hva vi kan* i helsetningen *Vi må gjøre hva vi kan*.
__TOC__
## Innledningsord
I norsk og i andre moderne germanske språk (f eks engelsk, tysk og islandsk) er frie relativsetninger innledet av et hv-pronomenen (som er homonymt med spørrepronomen): I bokmål *hva*, *hvilken* og *hvem*. I eldre germansk kunne dette være annerledes: I gammelhøytysk og gotisk innledes frie relativsetninger av et demonstrativ.

## Frie relativsetningers betydning
Frie relativsetninger kan være *allmenne* eller *spesifikke*. Allmenne frie relativsetninger har en generell betydning og viser ikke til noen spesiell referent: *Vi må gjøre hva vi kan*. Spesifikke frie relativsetninger viser til noe konkret. Her er det i norsk kun mulig å bruke *hva*: *De likte ikke hva han sa*. Semantisk har frie relativsetninger (både allmenne og spesifikke) mye til felles med relativsetninger med en universalkvantor som korrelat, siden de alltid viser til en universell mengde. *De likte ikke hva han sa* er synonym med *De likte ikke alt det han sa*. Forskjellen mellom de to er først og fremst syntaktisk: I den siste setningen er *alt det* et korrelat i oversetningen. Frie relativsetninger derimot har ikke noe korrelat i oversetningen. 
## Fri relativsetning eller vanlig relativsetning med korrelat?
Ofte kan det være vanskelig å avgjøre om vi har å gjøre med en fri relativsetning eller en relativsetning med korrelat. Det viktigste kriteriet for å skille dem fra hverandre i norsk er hvorvidt ordet som innleder relativsetningen, også kan stå alene, uten etterfølgende relativsetning. Denne testen viser at *hva hun sa* i *De likte hva hun sa* er en fri relativsetning, siden *De likte hva* ikke er en mulig setning i norsk. *Det hun sa* i *De likte det hun sa*, derimot, er en relativsetning med et korrelat *det*, som også kan forekomme alene: *De likte det*.
## Fri relativsetning eller spørresetning?
Det kan også være lett å blande sammen frie relativsetninger med indirekte spørresetninger, siden de begge innledes av et hv-pronomen. I norsk kan det være en tommelfingerregel (som ikke er helt uten unntak) at i frie relativsetninger kan man bytte ut hv-pronomenet med demonstrativet *det*, mens dette ofte ikke er mulig i spørresetninger (jf den siste setningen nedenfor):

*Vi må redde hva vi kan (fri relativsetning)
*Vi må redde det vi kan (relativsetning med *det* som korrelat - samme betydning som setningen ovenfor)
*Vi visste hva som var i ferd med å skje (indirekte spørresetning)
*Vi visste det som var i ferd med å skje (indirekte spørresetning innledet av *det* - ikke mulig)

I indirekte spørresetninger er det også mer vanlig med kløyving, altså høres *De visste hva det var hun sa* (indirekte spørresetning) bedre ut enn *De likte hva det var hun sa* (fri relativsetning).
I engelsk er det enklere å skille mellom dem siden bare hv-pronomen i indirekte spørresetninger kan stå som styring til en preposisjon (såkalt pied-piping). Således er *She knows with whom she is speaking* helt grei, mens *She likes with whom she is speaking* ikke er mulig. Denne testen fungerer ikke på norsk, siden heller ikke spørrepronomen kan stå umiddelbart etter preposisjonen hos oss.
## Litteratur
*Dayal, V. 1997: ‘Free relatives and ever: Identity and free choice readings’, *Proceedings of Semantics and Linguistic Theory*, Vol. 7, pp. 99-116.
*Faarlund et al 1997: *Norsk referansegrammatikk*, Oslo: Universitetsforlaget, s.1052-1061
*Harbert, Wayne 2007: *The Germanic Languages*, Cambridge: Cambridge University Press, kap. 6.5 
*Pittner, Karin 1995: ‘The Case of German Relatives’ i *The Linguistic Review* 12/3, s.197-231
*Smits, R.J.C. 1989. *The relative and cleft constructions of the Germanic and Romance languages*, Dordrecht: Foris