open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Fylkesvei 566

**Fylkesvei 566** går mellom Haugo i Osterøy og Herland i Bergen.

Opprinnelig var strekningen riksvei, og gikk fra Lonevåg til Haus, der det var fergeforbindelse til europavei 68 ved Garnes. Strekningen fulgte stort sett fylkesvei 5422 og fylkesvei 5416 slik de går per 2023. Da Osterøybrua ble tatt i bruk 1997 ble fergesambandet nedlagt, og da Tirsåstunnelen ble åpnet året etter ble veien til Haus fylkesvei.
 
Da regionsreformen trådte i kraft 1. januar 2010 ble veien omklassifisert til fylkesvei. Fylkesvei 5422 var del av veien frem til 2014, da en ny trasé lenger vest ble tatt i bruk.

## Kommuner og knutepunkter

###### 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kartverkets norgeskart
* Vegvesenets vegkart 
*
Sakkarin

**Sakkarin** (E954) er et kunstig søtningsstoff som tilhører gruppen av energifrie/energifattige søtstoffer.

Stoffet tilsettes i små mengder i brus og andre leskedrikker, og er omtalt som et stoff som er 400 ganger søtere enn sukker. I 1977 ble stoffet forbudt i USA, fordi man trodde det kunne være kreftfremkallende, sakkarin ble senere lovlig og tatt i bruk igjen. Datidens forskning viste at man måtte drikke flere hundre liter brus hver dag før det var fare for kreft, nyere forskning har ikke klart å motsi denne konklusjonen.
Ski-VM 1989

**Ski-VM 1989** ble arrangert 17.&ndash;26. februar i Lahtis i Finland. Dette var femte gangen Lahtis var vertsby for VM på ski, de fire forrige var i 1926, 1938, 1958 og 1978.

Dette var det eneste ski-VM der 15 km for menn og 10 km for kvinner ble arrangert i både klassisk og i fri teknikk. Dessuten ble 20 km for kvinner erstattet med 30 km.

Det ble konkurrert i 15 øvelser, av disse var det 4 lagøvelser. Finland tok 15 av 45 medaljer, mens Norge og Sovjetunionen vant 8 medaljer hver. Gunde Svan ble den mestvinnende utøveren med tre gullmedaljer. Jelena Välbe vant også tre medaljer, to gull og en sølv. 

## Resultater
### Langrenn
#### Menn
**15 km klassisk**
***22. februar**

**15 km fri teknikk**
***20. februar**

**30 km klassisk**
***18. februar**

**50 km fri teknikk**
***26. februar**

**4 x 10 km stafett**
***24. februar**

*19 nasjoner deltok i stafetten, blant annet lag fra Hellas, Nederland, Australia og Danmark.

#### Kvinner
**10 km fri teknikk**
***19. februar**

**10 km klassisk**
***17. februar**

**15 km klassisk**
***21. februar**

**30 km fri teknikk**
***25. februar**

**4 x 5 km stafett**
***24. februar**

### Kombinert
**Individuelt (Normalbakke K90 / 15 km)**
***18. og 19. februar**

**Lagkonkurranse (storbakke K 120/ 3x5 km)**
***23. og 24. februar**

### Skihopping
**Normalbakke K90**
***26. februar**

**Stor bakke K114**
***20. februar**

**Lagkonkurranse stor bakke K114**
***22. februar**

## Medaljestatistikk
:  
### Nasjoner

## Kilder
* 1989 World Championships  hos skisport365.com
Riksvei 580

**Riksvei 580** (**Rv580**) går mellom Hop og Bergen lufthavn i Bergen med arm fra Rådal.

Før 1. januar 2010 var fylkesvei 580 del av veien.

Et stykke motorvei på 1 km ble bygd som del av prosjektet E39 Svegatjørn–Rådal, det ble åpnet 31. oktober 2022.
Strekket Mellom Nordås og Skeievatn  Forbi Lagunen er Foreslått omregulert til Fylkesveg

## Kommuner og knutepunkter
###### 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kartverkets norgeskart
* Vegvesenets vegkart
*
Alfred Dregger

**Alfred Dregger**  (født 10. desember 1920 i Münster, død 29. juni 2002 i Fulda) var en tysk konservativ politiker (CDU).  Han var overborgermester i Fulda (1956-1970) og formann for CDU/CSU-fraksjonen i Forbundsdagen (1982-1991).

Etter utdannelsen på skolen i Werl avtjente Dregger verneplikt fra 1939 og meldte seg inn i NSDAP i 1940. Han tjenestegjorde i den tyske hær under andre verdenskrig og ble utnevnt til kaptein og bataljonsjef i slutten av krigen. 

I 1946 begynte han å studere jus, og tok doktorgraden i 1950. 

Dregger var medlem av CDU og fra 1967 til 1982 var han leder for CDU i Hessen. Han var medlem av den hessiske landdagen mellom 1962 og 1972 og fra 1972 til 1998 var han medlem av tyske parlamentet. I 1969 var han valgt som medlem av CDUs nasjonale styre. Dregger var kjent som sterkt konservativ og var det mest prominente medlem av den såkalte *[[Stahlhelm-Fraktion]]*, den nasjonalkonservative fløy av CDU. Han var blant annet opphavsmannen til slagordet *[[Freiheit statt Sozialismus]]*.

Han var gift og hadde to barn.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* CDU
Demokrit

**Demokrit** (gresk: Δημόκριτος, *Dēmokritos*, «valgt av folket»; født omkring 460 f.Kr. i Abdera i antikkens Hellas, død omkring 370 f.Kr.) var en innflytelsesrik førsokratisk filosof.

## Liv
Demokrit ble født i Abdera i Thrakia, en jonisk koloni i Teos. Hans fødselsår var 460 f.Kr. ifølge Apollodorus, som trolig er mer å lite på enn Thrasyllos, som satte det ti år tidligere. Hans far var så rik at han ble sagt å ha tatt imot Xerxes I av Persia da han kom til Abdera. Demokrit brukte farsarven sin på reiser til fjerne land, og skal ha nådd til India, Egypt og Etiopia. Spesielt nevner Demokrit den imponerende kunnskapen til de egyptiske matematikerne. Ifølge Diogenes Laertius ble han på reisene sine også kjent med «den kaldeiske magien».

Demokrit skrev et betydelig antall verker om fysikk, kosmologi, geologi, medisin, etikk og politikk, men alle er gått tapt – bare rundt 300 fragmenter av skriftene hans har overlevd, hvorav mange er senere samleres gjengivelser av arbeidet hans.

## Filosofi
Mens Sokrates mente at all kunnskap er kunnskap om sannheten, skrev Demokrit: «*En mann må lære ut fra det [[prinsipp]]et at han står sannheten fjernt.*» Denne skepsis til kunnskap om sannheten og absolutter overhodet, preger hele tenkningen hans: «*Vi vet ingenting sikkert om noe, men for hver av oss er våre meninger en gjenordning av sjelens elementer.*» Han trodde ikke på Sokrates' idé om at mennesker ble gode, bare de ervervet seg kunnskap, eller at et samfunn kunne lykkes på det viset, for: «*Det eksisterer ingen midler i vår tids samfunn til å stanse funksjonærers gale handlinger, uansett hvor godhjertede de er.*» Sett med Demokrits øyne kunne man altså være god, men likevel i stand til å handle galt. Han skrev: «*Fattigdom i et [[demokrati]] er å foretrekke fremfor såkalt velstand blant [[diktator]]er, liksom frihet er å foretrekke fremfor [[slaveri]].*» For ham var «*den veldrevne [[polis]] den største kilden til suksess, og alt avhenger av den.*» Styret skulle legge vekt på å dele ut midler til de fattige, gjøre dem tjenester og være vennlig mot dem, «*så er resultatet medfølelse, opphør av utestenging, dannelse av kameratskap, gjensidig hjelp og enighet mellom borgerne*». Demokrit anså den politiske prosessen som et praktisk foretak, ikke et teoretisk rammeverk, men hans synspunkter kom til å feies helt til side av Platon.

## Atomteorien
Demokrit regnes i dag som atomteoriens fremste representant i antikken. Sammen med sin læremester, Leukippos fra Miletos, skal Demokrit være den første som fremsatte atomteorien. Den hevder at alt kan deles i stadig mindre stykker, inntil man når en nedre grense. De minste udelelige stykkene kalte han for atomer. Atomene beveger seg i et tomt rom (intet) av naturlig egenbevegelse. Minstedelene måtte være udelelige, mente Demokrit, fordi dersom man delte dem opp i det uendelige, ville de til slutt bli for små til å kunne sette sammen i virkelighet.

Det menes at Demokrit utviklet sin teori som et svar til filosofen Parmenides' påstand om at «ingenting kommer av ingenting», altså at forandring ikke er mulig.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

* Flere detaljer om Demokrit
Realisme (statsvitenskap)

**Realisme** er et teoretisk paradigme innenfor studiet av internasjonale relasjoner. Realismens kjerneidé er at det internasjonale samfunn er et anarki, uten noen form for overordnet makt. Dette resulterer i at alle statsmakter til enhver tid er overlatt til seg selv, økonomisk, militært, og sikkerhetspolitisk. Dette er utgangspunktet for realpolitiske prioriteringer og vurderinger, som igjen skal ivareta statsmaktens langsiktige strategiske interesser - overlevelse, suverenitet, og militær og økonomisk sikkerhet for befolkningen.

Realisme som navn på internasjonal politisk teori ble først brukt av Hans Morgenthau i hans bok *Politics Among Nations* fra 1948, som i dag regnes som et standardverk i studiet av internasjonale relasjoner. Realisme som fenomen ble imidlertid beskrevet allerede av Thukydid i hans verk om Peloponneskrigen fra ca. 400 f.Kr., hos Sunzi i *[[Kunsten å krige]]* fra ca. 500 f.Kr., samt grundig utredet av Niccolò Machiavelli i hans renessanseverk *[[Fyrsten]]* fra 1532. Blant mange andre teoretiske forløpere kan nevnes Thomas Hobbes og *[[Leviathan (bok)|Leviathan]]* fra 1651. 

I fagdebatten om internasjonal politisk teori stod realismen særlig sterkt under og etter den andre verdenskrig. Noen viktige teoretikere var George F. Kennan, Nicholas J. Spykman, Herman Kahn og E.H. Carr, og sentralt stod oppdemmingspolitikken. Dette kan sees på som en reaksjon på mellomkrigstidens idealistiske og liberale tilnærming, som realistene mente var illusjonsskapende og tilslørende. Fra 1970-årene fikk nyrealismen gjennomslag ved teoretikere som Robert J. Art, Robert Jervis, Kenneth Waltz, Samuel P. Huntington, Stephen Walt, John Mearsheimer og Robert Gilpin.

I dag blir realismen gjerne inndelt i retningene klassisk realisme, nyrealisme/strukturell realisme og nyklassisk realisme. Innenfor nyrealismen finnes ellers retninger som defensiv og offensiv realisme, særlig forbundet med henholdsvis Waltz og Mearsheimer. Til forskjell fra defensive realister, mener offensive realister at stater ikke vil bli tilfredsstilt med en gitt mengde makt, men søker hegemoni for sin egen sikkerhet.

## Referanser


## Litteratur
*
*
*
*
*
*
*
European Currency Unit

**European Currency Unit**, **ECU** eller **ecu**, tidligere europeisk kunstig regne- og valutaenhet som bestod av en kurv av samtlige EU-lands valutaer. Den besto av fastlagte andeler av valutaene til medlemmene av det tidligere europeiske monetære system, omgjort til en enhet (korv). Andelene var fastlagt enstemmig. Bortsett fra enkelte myntslag, ble den aldri satt i omløp. Valutaen tjente som regneenhet ved fastleggelsen av EUs budsjett. ECU ble avskaffet ved innføringen av euro.

## Referanser


## Se også
*Det europeiske monetære system
*Euro
Arthur Seyss-Inquart

**Arthur Seyss-Inquart** (født 22. juli 1892 i Stannern i  Mähren i Østerrike-Ungarn, henrettet 16. oktober 1946 i Nürnberg i Tyskland) var en østerriksk-tysk nasjonalsosialistisk politiker og jurist som under det meste av Andre Verdenskrig var *[[Reichskommissar]]* i det okkuperte Nederland.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Under første verdenskrig ble han såret i kamp og etter krigen utdannet han seg til jurist. Seyss-Inquart utviklet høyreorienterte ideer, agiterte i 1930-årene for sammenslutning med Tyskland og ble frontfigur for nazistene i Østerrike.
### Partimedlem, ledende verv
Han meldte seg inn i NSDAP i 1938 og ble i februar samme år østerriksk innenriksminister i Kurt Schuschniggs regjering etter press fra Hitler. Han var østerriksk forbundskansler 11. til 13. mars 1938, visegeneralguvernør for Polen 1939–1940 (under Hans Frank) og rikskommissær i Nederland 1940–1945. Han skal ha mislikt overgrepene begått av SS i Polen og ba om overføring til annen stilling. 
### Reichskommissar i Nederland
Han ble sivil administrator for Nederland i mai 1940 straks etter okkupasjonen. Der forsøkte han å utføre sitt virke gjennom samarbeid med landets elite og den eksisterende nederlandske sivile administrasjon. I det okkuperte Nederland var Seyss-Inquart ansvarlig for etableringen av et tysk okkupasjonsregime, økonomisk utnyttelse av landet, innføring av tvangsarbeid, deportasjonen av over 100.000 nederlandske jøder til utryddelsesleirer, undertrykkelsen av februarstreiken og henrettelsen av motstandsfolk. For den nederlandske hovedstaden Amsterdam var Hans Böhmcker underordnet ham. Et av de første skrittene var etableringen av en SS-formasjon bestående av nederlendere som var villige til å samarbeide. Han avviste konsekvent samarbeid med de nazi-orienterte organisasjonene som eksisterte i landet under Anton Adriaan Mussert (1894–1946) og hans motstander Rost van Tonningen (1894–1945).[18]

I 1945 utnevnte Adolf Hitler ham testamentarisk til tysk utenriksminister.
### Nürnbergprosessen
Etter andre verdenskrig ble Seyss-Inquart stilt for retten i Nürnbergprosessen. Ifølge Telford Taylor påtok Seyss-Inquart seg ansvar for de fleste forbrytelsene som var begått under hans ledelse i Nederland. Forsvareren anstrengte seg lite for å få klienten til å motbevise anklagene. Seyss-Inquart leverte ikke et særlig sterkt forsvar. Mange av de avgjørende bevisene kom fra den tiltaltes egen forklaring som ble stadfestet av andre vitner. Vitnene bekreftet også at Seyss-Inquart hadde forsøkt å lette byrden ved okkupasjonen for nederlenderne, særlig i de siste månedene av krigen. Seyss-Inquart innrømmet at han var antisemitt og forble lojal mot Hitler. 
Angående Anschluss fremstilte den tiltalte dette som et politisk og ikke strafferettslig spørsmål. 

Han ble funnet skyldig, dømt til døden og henrettet ved henging.

I varetekt oppnådde han 141 i en intelligenstest (Wechsler Adult Intelligence Scale), mot for eksempel Ernst Kaltenbrunner som skåret lavest (113) blant dem som ble testet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Emil Hácha

**Emil Hácha** (1872–1945), var en tsjekkoslovakisk jurist og politiker.

Etter Münchenavtalen mellom Adolf Hitler og de franske, britiske og italienske lederne 30. september 1938 vegret daværende president Edvard Beneš seg for å samarbeide med Tyskland og emigrerte til London. Hácha ble 30. november valgt til ny president.

Ved et nattlig møte med Hitler og Hermann Göring ble Hácha tvunget med trussel om bombing av Praha og invasjon av sitt land. Uten å forhøre seg med det tsjekkoslovakiske parlamentet aksepterte han at Böhmen og Mähren ble innlemmet i Tyskland under betegnelsen *[[Böhmen-Mähren|Riksprotektoratet Böhmen og Mähren]]*. Hácha ble deretter marionettpresident i protektoratet. Han forsøkte å samarbeide med den tyske okkupasjonsmakten for på den måten å gjøre okkupasjonen litt gunstigere.

Ved Prahas frigjøring 13. mai 1945 ble Hácha arrestert. Han hadde meget dårlig helse, og han ble umiddelbart ført til et fengselssykehus der han døde i slutten av juni samme år.
## Referanser
Hanns Kerrl

**Hanns Kerrl** (født 11. desember 1887 i Fallersleben i Tyskland, død 12. desember 1941 i Paris) var en tysk nazist og SA-general som var minister for kirkelige anliggender i Hitlers regjering.  

Kerrl deltok i den tyske keiserlige hær under første verdenskrig. Han hadde graden som løytnant og ble belønnet med Jernkorset.  

Han meldte seg inn i NSDAP i 1923. Han ble også medlem av SA i fikk etterhvert graden *[[Obergruppenführer]].* Han var medlem av Adolf Hitlers regjering fra 1934, første som minister uten portefølje og fra 1935 som riksminister for kirkesaker. Han var også prøyssisk landsdagspresident 1932&ndash;1933. 

Kerrl ble utover 1930-årene mer og mer marginalisert av Hitler. Ifølge kilder kunne det ha hatt noe å gjøre med hans kristne ståsted og hans ønske om at det nye Tyskland skulle ha en slags forankring i kristendommen.  Han hadde ved en anledning beskrevet Hitler som Tysklands Jesus.

## Referanser


## Litteratur
* 

## Eksterne lenker
*
Subsidie

**Subsidie** er støtte, oftest brukt om økonomisk bidrag for å opprettholde et visst produksjonsnivå, eller for å sette i gang eller vedlikeholde eksport, mest kjent i form av støtte fra staten til en bedrift. Subsidier gis som oftest i form av direkte tilskudd fra staten, men kan også gis i det skjulte, som for eksempel i form av billig strøm eller gjennom investeringstilskudd. Medieoppmerksomhet kan også virke subsidierende, ved at bestemte geografiske områder tilgodeses mer enn andre. Hensikten kan for eksempel være å påvirke demografi eller migrasjon.

Ordet kommer opprinnelig fra romerske militære, der det gjerne betydde støttetropper. Senere kom det til å bety økonomisk støtte fra en makt til en annen, med avtale om gjentjeneste i form av militær støtte i tilfelle av en konflikt.

Bruken av subsidier var vanlig før, men er etterhvert oppfattet som problematisk i forhold til den rådende frihandelsideologi. De fleste land i verden er derfor i ferd med å omforme sine interne støtteordninger. Dette vises blant annet igjen i støtteordningene til landbruk i «marginale områder» og til vedlikehold av kulturlandskap, som ikke betraktes som subsidier. Et eksempel på en sektor som mottar massive subsidier er energisektoren, Det internasjonale pengefondet (IMF) beregnet i en rapport i 2015 det til rundt 5 billioner (5 tusen milliarder) US dollar (rundt 35 tusen milliarder norske kroner) i året for verden i sin helhet, eller rundt 6 % av verdens bruttonasjonalprodukt.

Subsidietenkning er etterhvert tatt i bruk også bedriftsinternt, slik at mens noen avdelinger før ble betraktet som «utgift til inntekts ervervelse», er der blitt mere vekt på at regnskapet skal gå i pluss. For å få dette til, sender avdelingene regninger til hverandre for utførte tjenester og leveranser.

## Se også
* Statsstøtte

## Eksterne lenker

* «Act Local, Solve Global: The $5.3 Trillion Energy Subsidy Problem», artikkel fra IMFs nettsted (engelsk)
Jean Monnet

**Jean Omer Marie Gabriel Monnet** (født 9. november 1888 i Cognac, død 16. mars 1979 i Bazoches-sur-Guyonne, Yvelines) var en fransk forretningsmann. Han var stedfortredende generalsekretær i Folkeforbundet.

Etter andre verdenskrig ledet han arbeidet med Monnet-planen for gjenreisning av Frankrikes økonomi. Han medvirket ved utarbeidelsen av Schuman-planen som førte til opprettelsen av Den europeiske kull- og stålfellesskap. Monnet ble den første president for Den høye myndighet, kull- og stålfellesskapets utøvende organ.

Monnet hadde aldri noe folkevalgt, politisk verv. Den europeiske union (EU) regner ham som en av organisasjonens grunnleggere. Monnet mottok Karlsprisen i 1953, og ble i 1976 utnevnt som den første æresborger av Europa.

## Liv og virke
Monnet var 16 år da han forlot Frankrike og reiste rundt i England, Skandinavia, Russland, Egypt, Canada og USA, som representant for sin fars cognac-selskap. Han returnerte til Frankrike i 1914, ved utbruddet av første verdenskrig. Monnet meldte seg til tjeneste for Frankrike og foreslo for landets president en plan for å koordinere de allierte ressurser, særlig med tanke på et bedre samarbeid mellom Frankrike og Storbritannia.

Etter første verdenskrig ble Monnet en av verdens ledende finansrådgivere. Ved Fredskonferansen i Paris (1919) var Monnet assistent for Étienne Clémentel, den franske ministeren for industri og handel. Clémentel foreslo et nytt europeisk økonomisk system, det ble avvist av de andre seiersmaktene ved konferansen, men forslaget om europeisk integrasjon ble tatt opp igjen av Monnet etter andre verdenskrig, la grunnlaget for det som etterhvert ble Den europeiske union (EU). I 1920 deltok han i deler av arbeidet for økonomisk gjenreisning i sentral- og Øst-Europa. Fra 1919 til 1923 var han stedfortredende generalsekretær i Folkeforbundet.

Monnet var i perioden 1934 til 1936 han rådgiver for Chiang Kai-shek. Umiddelbart før utbruddet av andre verdenskrig ble han oppnevnt av Edouard Daladier for å forhandle med USA og Storbritannia. I London i 1940 inspirerte han de Gaulle og Churchill med en plan om en fransk-britisk union som felles front mot Tyskland. Prosjektet ble avslått av Philippe Pétain. Han var under krigen leder av de alliertes forsyningsorganisasjon.

Etter krigen ble han leder av Frankrikes planleggingskontor. Han utarbeidet i de siste krigsårene den såkalte Monnetplanen, for gjenreisningen av Frankrikes økonomi. Planen la vekt på et samarbeid mellom Frankrike og Tyskland. I perioden 1952 til 1954 var han president for Den Høye Myndighet for Det europeiske kull- og stålfellesskap.

Monnet var medforfatter av den såkalte Schuman-planen. Forhandlingene om planen som Monnet ledet, førte til kull- og stålfellesskapet. Han grunnlag «Aksjonskomiteen for Europas forente stater», og ble i 1976 utnevnt som Europas første æresborger.


Fil:Bundesarchiv B 145 Bild-F001192-0003, Bonn, Besuch Jean Monnet, Konrad Adenauer.jpg|Jean Monnet til venstre, med Konrad Adenauer (9. desember 1953).
Fil:Pascal fontaine et Jean Monnet 1975.jpg|Jean Monnet til høyre, i 1975.


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Institut Jean Monnet
Fallersleben

**Fallersleben** er et område i den tyske byen Wolfsburg, Niedersachsen, med om lag 12&nbsp;000 innbyggere (2004). 

Landsbyen Fallersleben ble først nevnt i 942 under navnet *Valareslebo*. Fallersleben ble en by i 1929, og ble innlemmet i  Wolfsburg i 1972. Før 1972 hørte det til Gifhorn. I 1939 hadde Fallersleben 2 600 innbyggere. 

Fallersleben er kjent som byen til poeten August Heinrich Hoffmann von Fallersleben.

## Bilder

File:Schloss Fallersleben Hof.jpg|Fallersleben slott
File:Fallersleben Kirche kath.jpg|St. Mariakirken fra 1954
File:Fallersleben Michaelis-Kirche.jpg|Michaeliskirken fra 1805
Pomorer

**Pomorer** (russisk: помо́ры, *pomory*, av *po* «ved» og *morje* «hav»; «kystboere» eller «folk som bor ved havet»; jfr stedsnavnet Pommern) er russiske beboere langs kysten av Kvitsjøen (russisk: Белое море, *Beloje more*, IPA: [ˈbʲeləjə ˈmorʲe]). Så tidlig som på 1100-tallet kom russiske reisende fra Novgorod ned Nordre Dvinas elvemunning og ut i Kvitsjøen, der de opprettet boplasser langs kysten. De fortsatte østover så langt som forbi Uralfjellene til områdene i Nord-Sibir og anla byen Mangazeja mellom elvene Ob og Jenisej.

Pomorene opprettet en nordlig handelsrute østover mellom Arkhangelsk og Sibir. Vestover drev de også handel langs kysten av Nord-Norge, som fra midten av 1700-tallet til begynnelsen av 1900-tallet ble kalt pomorhandel. Hovedbyen deres var Kholmogory, som er hjembyen til de mest kjente pomorene, Mikhail Lomonosov og Semjon Dezjnjov. Etter Sovjetunionens fall har det vært diskutert om pomorene skal anerkjennes som et urfolk og komme på listen over «russiske urfolk».

Pomorene var «gammeltroende», konservative russisk-ortodokse sterkt opptatt av Antikrists komme, fordi Johannes åpenbaring minnet om deres egen konflikt med tsarens reformerte russiske kirke. 

## Se også
* Pomorhandel
* Stroganov-familien

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Lendmannspartiet

**Lendmannspartiet** er grupperingen som etter 1150-årene ønsket å innføre enekongedømme etter europeisk modell. Gruppen bestod av kirken og en del mektige lendmenn.
I borgerkrigstiden i Norge på 1100-tallet foregikk det mange innbyrdes kamper mellom ulike norske konger, kongsemner og tilhengerne deres. I kampen mellom Harald Gilles sønner stod Erling Skakke, sammen med 
Gregorius Dagsson og lendmannspartiet, på kong Inge Krokryggs side. Erling ble leder for restene av dette partiet etter at både Gregorius og Inge i slaget ved Ekeberg i 1161 falt i kamper mot Håkon Herdebrei, sønn av Inges bror, Sigurd Munn.

## Referanser
Anna-Kristin Ljunggren

**Anna-Kristin Ljunggren** (født 13. juni 1984 i Narvik) er en norsk politiker (Ap). Hun var innvalgt på Stortinget fra Nordland fra 2005 til 2017.

Ljunggren begynte i politikken som medlem av ungdomsrådet i Narvik, før hun i 2003 ble valgt inn i kommunestyret i Narvik for Arbeiderpartiet.

## Stortingskomiteer
* 2005–2011: medlem i Kirke-, utdannings- og forskningskomiteen
* 2011–2013: medlem i Justiskomiteen
* 2011–2012: medlem i Den særskilte komité til å behandle redegjørelse fra justisministeren og forsvarsministeren i Stortingets møte 10. november 2011 om angrepene 22. juli
* 2013–2017: medlem i Energi- og miljøkomiteen

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Øystein Stray Spetalen

**Øystein Stray Spetalen** (født 1962) er en norsk investor som er styreleder og eier av investeringsselskapet Ferncliff TIH AS.

Spetalen har tidligere jobbet som investeringsdirektør i Kistefos og som porteføljeforvalter i Gjensidige Forsikring. Han er styremedlem i en rekke børsnoterte virksomheter. Han ble varamedlem i Pressens Faglige Utvalg 1. juli 2014.

## Liv og virke
Han vokste opp i Sandefjord, der foreldrene, Eivind og Åse Stray Spetalen, var tannleger og aktive i kommunepolitikken. Han var eldst av tre søsken.

Han begynte å handle aksjer i 9. klasse. Han er utdannet sivilingeniør fra NTH.

Han tilbød seg sammen med Petter Stordalen å kjøpe papirfabrikken Union i Skien, da Norske Skog ville legge den ned. Gjennom sitt selskap Unionen AS kjøpte de to senere en betydelig aksjepost i Norske Skog. Fabrikken ble likevel lagt ned. Aksjeposten ble solgt med stort tap.

Stray Spetalen er medlem av Sandefjord Ballklubb, og var styremedlem i Vålerenga Fotball fra 1996 til 2003. I april 2006 ble det kjent at Stray Spetalen, sammen med Petter Stordalen vurderte å kjøpe hele eller deler av den engelske fotballklubben Liverpool FC. Dette ble det aldri noe av. Klubben ble senere kjøpt av Tom Hicks og George Gillett.

I 2009 ble Spetalen rangert av bladet *[[Kapital (tidsskrift)|Kapital]]* som Norges 50. rikeste person med en formue på 2,6 milliarder kroner, i 2021 var han på 78. plass. Han er gift med Charlotte Spetalen.

Spetalen var også med å etablere nettavisen  Resett.no sammen med blant annet milliardæren Jan Haudemann-Andersen, og som til daglig ledes av Helge Lurås. Han solgte seg ut i 2018.

Spetalen er sterkt kritisk til bygging av strømkabler til utlandet og ønsket i 2014 å vedde en milliard kroner på at strømprisen ville øke med mer enn 2–3 øre, som kraftbransjen hevdet.

Spetalen er initiativtager til opprettelse av Medieofferfondet.

## Medieoppmerksomhet
I 2011 rettet Spetalen sterk kritikk mot investeringsstrategiene til Statens pensjonsfond utland (Oljefondet). Spetalen sammenlignet fondets finansinvesteringer med det å «satse på en daud hest» og kalte det «ren svindel». De påfølgende ti årene økte verdien i fondet med 900 %.

Spetalen var i 2011 i ordkrig med SV-politikeren og ministeren Audun Lysbakken, som han kalte «en samfunnsfiende» og «marxist». Da journalist og Rødt-politiker Mímir Kristjánsson i 2011 fikk utgitt en bok der han omtaler norske milliardærer som «sutrende» gikk Spetalen kraftig til motmæle. Han gjorde oppmerksom på at Kristjansson har innrømmet bevisst å ha utnyttet systemet ved å melde seg opp til eksamen på Universitetet i Oslo for å få tilgang til studentgoder for deretter ikke å fullføre eksamen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*  Spetalens offisielle roller i norsk næringsliv, Proff**.**no.
*  FixQuotes, Biografi og sitater fra Øystein Stray Spetalen.
Nationwide Mutual Insurance Company

**Nationwide Mutual Insurance Company & Affiliated Companies** er et amerikansk forsikrings- og finanskonsern grunnlagt i 1926 under navnet Farm Bureau Mutual Automobile Insurance Company. Hovedkontoret ligger på Nationwide Boulevard i Columbus, Ohio, der selskapet eier flere skyskapere.

## Eksterne lenker
*
Ole Kopreitan

**Ole Andreas Kopreitan** (1937–2011) var en norsk freds- og miljøaktivist og daglig leder for Nei til atomvåpen.

## Biografi
Ole Kopreitan vokste opp på Hitra og var utdannet lærer fra Sagene lærerskole. 

I 1950-årene var Kopreitan en partiløs politiker på venstresida. Som formann i Komiteen mot vesttysk militarisme sperret han veien for bilkortesjen med den vesttyske forsvarsministeren Franz Josef Strauß under dennes norgesbesøk i 1961. Samme år ble Kopreitan medlem av det nystartede Sosialistisk folkeparti. Han ledet Sosialistisk ungdomsfylking (SUF) mellom 1963 og 1965. Fra 1967 var han partisekretær i Sosialistisk folkeparti frem til partiet falt fra hverandre etter stortingsvalget i 1969. SF regnes som forgjengeren til SV. Kopreitan hadde også en sentral rolle i Folkebevegelsen mot norsk medlemskap i Fellesmarkedet frem mot EF-avstemningen i september 1972. 

Fra juni 1981 var Kopreitan daglig leder for organisasjonen Nei til atomvåpen (NTA). Fra en tralle (til november 2006 en ombygd barnevogn) på Karl Johans gate i Oslo drev Kopreitan informasjonsarbeid for NTA og solgte plakater og jakkemerker til støtte for en rekke politiske saker og humanitære formål. 

Han kaltes **«Ole Kopp»** blant venner. Han mottok Zola-prisen i 2002. I barnebokserien Detektivbyrå nr. 2 er karaktereren Walter Vogn, som opptrer i boka *Operasjon vindkast* (2014), inspirert av Kopreitan. 

## Referanser


## Litteratur
* 
* nuclear-free.com biografi i forbindelse med Zola-prisen
Alexander Hislop

**Alexander Hislop** (født 1807 i Duns, død 13. mars 1862 i Arbroath) var en skotsk historiker og predikant i Free Church of Scotland. 
## Biografi
Han er særlig kjent for et omfattende antikatolsk forfatterskap. Best kjent er boken *The Two Babylons: Papal worship Revealed to be the worship of Nimrod and His wife*, et verk som fortrinnsvis var ment som en kritikk av Den katolske kirke, som han fremstiller som hedensk. Her kommer han med påstanden om at mange av oldtidens myter og religiøse forestillinger har sitt opphav i hendelser omkring Nimrod, som ifølge Bibelen var en ond hersker i begynnelsen av menneskenes historie. 

Han identifiserer Nimrod med den mytiske kong Ninos og hevder ut ifra myten at Semiramis var Nimrods kone. Han hevder også at Nimrod og hans kone er opphavet til mange av oldtidens guder og legendariske skikkelser, som Ishtar og Tammuz. Han prøver også ut ifra språkteorier å finne røtter tilbake til Babylonia i mange av verdens religioner.

Mye av det han skriver må ses på som høyst spekulativt. Likevel har det hatt en viss innvirkning. Det fins flere protestantisk orienterte internettsider som fremholder hans påstander. 

Han skrev også bøkene *Scottish Anecdotes* og *Proverbs of Scotland*.

## Referanser
Roy Hodgson

**Roy Hodgson** (født 1947) er en engelsk fotballtrener.

Han var landslagstrener for Englands herrelandslag i fotball fra 1. mai 2012 til 27. juni 2016. Tidligere har Hodgson blant annet trent Viking FK, Fulham FC, Liverpool FC og West Bromwich Albion.

## Biografi
Hodgson spilte i Crystal Palace før han startet karrieren som manager for Halmstads BK i Allsvenskan i 1976. I løpet av sine fem år i klubben vant han Allsvenskan i 1976 og 1979. I 1980 gikk han til Bristol City, hvor han først var assisterende manager og deretter manager. I 1983 dro Hodgson tilbake til Sverige for å trene Örebro SK. I 1985 overtok han Malmö FF, en klubb han vant Allsvenskan med fem år på rad, i tillegg til to cupmesterskap. I 1990 dro han videre til den sveitsiske klubben Neuchâtel Xamax.

I 1992 ble Hodgson sjef for , som han førte frem til VM 1994 og EM 1996. Før europamesterskapet begynte, gikk han til Inter Milan, der han var manager fra 1995 til 1997. I 1997/98 dro han tilbake til England og Blackburn Rovers i Premier League, men han ble bare værende i hjemlandet i én sesong. I 1999 dro han tilbake til Sveits for å trene Grasshoppers.

I 2000 var Hodgson en av tre kandidater til å overta , men da Sven-Göran Eriksson ble valgt, dro han til Danmark, der han vant ligamesterskapet med FC København i 2000/01. Etter et kort opphold i Serie A-klubben Udinese, ble han sjef for  i 2002. Der ble han til mai 2004, da han gikk til Viking. Han overtok som manager for det finske landslaget sommeren 2006. I romjula 2007 fikk han ny jobb som manager for Fulham FC. 30. juni 2010 tok Hodgson over managerjobben for Rafael Benítez i Liverpool FC. 8. januar 2011 fikk han sparken etter en skuffende tid i klubben. Hodgson tok over West Bromwich Albion 11. februar 2011 med en kontakt ut 2012. Den 1. mai 2012 ble Hodgson ansatt som landslagstrener for England med en fireårig kontakt.

Hodgson ble i 2021 utnevnt til kommandør (CBE) av Order of the British Empire for sin innsats for fotball.

## Trenerkarriere
* 1976-1980 
* 1980-1982 
* 1983-1984 
* 1985-1989 Malmö FF
* 1990-1992 Neuchâtel Xamax
* 1992-1995 
* 1995-1997 
* 1997-1998 
* 1999-2000 
* 2000-2001 
* 2001-2001 
* 2001-2003 
* 2004-2006
* 2006-2007 
* 2007-2010 
* 2010-2011 
* 2011-2012 WBA
* 2012-2016 
* 2017-2021 
* 2022-2022 
* 2023-2024 
* 2026 - Bristol City

## Meritter
* 7 mesterskap i Allsvenskan
* 2 svenske cupmesterskap
* 1 dansk ligatittel
* 1 kvalifisering til VM-sluttspill
* 1 kvalifisering til EM-sluttspill
* 1 finalespill i UEFA-cupen

## Referanser


## Eksterne lenker
*
John Engh

**John Andreas Engh** (født 5. juni 1915 i New York, død 5. desember 1996 i Bærum) var en norsk arkitekt. Han har blant annet tegnet Oslo sentralstasjon og Ind-Eks-huset ved Solli plass.

## Liv og virke
Engh studerte til arkitekt i 1930-åra, dels i Zürich, dels ved NTH i Trondheim. Under andre verdenskrig tjenestegjorde han ved de norske basene i Canada, der han tegnet og ledet utbyggingen ved Little Norway og Vesle Skaugum. Han studerte også effektive måter å bygge på som en forberedelse til gjenoppbyggingen av Norge.

Fra 1946 hadde Engh privat praksis i Oslo. Fram til 1958 var dette sammen med Peer Qvam, og fra 1970 sammen med Jon Seip (Engh og Seip Arkitektkontor A/S).

Enghs bygninger er ofte preget av industrielt prefabrikkerte fasadeelementer, og han var en foregangsmann for bruk av disse. 
 
Av Enghs (og partneres) produksjon kan nevnes:
* Larvik krematorium, 1955
* Slemmestadgården, Haakon VIIs gate i Oslo, 1958
* Norcem-gården, Haakon VIIs gate i Oslo, 1961
* Haslum krematorium, 1962
* Indekshuset, Henrik Ibsens gate i Oslo, 1965
* Forsikringens hus, Hansteens gate i Oslo, 1966
* flere kontorbygninger i Sandvika sentrum, 1970-tallet
* Oslo sentralstasjon, arkitektkonkurranse 1948, ferdig 1987
* boligfelter på Oppsal (1952), Tveita (1964), Manglerud og Sandaker (1977) i Oslo
* Norges ambassade i Brasília, 1984
* deler av Bodø lufthavn og Fornebu lufthavn

Engh hadde videre den arkitektfaglige byggeledelsen for USAs ambassade i Oslo (etter tegninger av Eero Saarinen).

Det industrielle og «harde» preget som mange av Enghs bygninger gir inntrykk av, har vært kritisert, kanskje særlig i forbindelse med at «Det engelske kvarter» måtte vike plass for Ind-Eks-huset, og at Engh stod bak et reguleringsforslag for Vaterland i Oslo med en massiv ansamling av høyhus. Dette inntrykket bør i alle fall nyanseres noe. Engh var for eksempel i første rekke for å bevare den gamle Østbanebygningen, da Sentralstasjonen ble bygd. Og Haslum krematorium, der naturen utenfor utgjør det meste av utsmykningen i seremonirommene, viser tydelig at den moderne byggeteknikken også kan gi mer «myke» resultater.

Han satt i styret for Norske arkitekters landsforbund fra 1952 til 1968, fra 1964 som president.

Engh var også politisk aktiv, hovedsakelig i kampen mot atomvåpen. Han var daglig leder for protestkampanjen «De 13», som ble lansert i 1960.

Engh var tildelt Deltagermedaljen og Haakon VIIs 70-årsmedalje.

## Litteratur
* John Engh i Norsk kunstnerleksikon

## Referanser
Bzura

**Bzura** er en elv i det sentrale Polen som munner ut i Wisła ved Wyszogród. Elven har en lengde på 166 kilometer (den 25. lengste i landet) og har et nedbørfelt på 7&nbsp;788 km². Under det tyske felttoget i Polen i 1939 var det et slag mellom polske og tyske styrker langs elven.

## Byer langs elven
*Zgierz
*Aleksandrów Łódzki
*Ozorków
*Łęczyca
*Łowicz
*Sochaczew
*Brochów
*Wyszogród

## Eksterne lenker
*
Samtiden

***Samtiden*** er et norsk tidsskrift for kultur- og samfunnsdebatt. Det omtaler seg som «Norges største og eldste allmennkulturelle tidsskrift». Fra 2022 er Magne Lerø redaktør.

## Historikk
*Samtiden* kom ut første gang i 1890. Tidsskriftet ble grunnlagt av Gerhard Gran, og har siden vært redigert av blant andre Halldis Moren Vesaas, Thomas Hylland Eriksen, Trond Berg Eriksen og Knut Olav Åmås. 

Fra 1900 til og med 2021 ble tidsskriftet gitt ut av Aschehoug forlag. I februar 2022 kjøpte medieselskapet Medier og Ledelse AS tidsskriftet. 

Tidsskriftet fikk både i 2007 og i 2021 Norsk Tidsskriftforenings pris Årets tidsskrift. 

## Redaktører
* 1890–1925: Gerhard Gran
* 1925–1963: Jacob S. Worm-Müller
* 1940–1942: A. H. Winsnes
* 1963–1969: 
* 1969–1979: Torkel Opsahl
* 1979–1988: redaksjonskomité, med blant andre Helge Rønning og Mariken Vaa
* 1989–1993: Trond Berg Eriksen
* 1993–2001: Thomas Hylland Eriksen
* 2001–2006: Knut Olav Åmås
* 2006–2014: Cathrine Sandnes
* Nr.&nbsp;4/2014: Lena Lindgren
* Nr. 1/2015: Espen Søbye
* Nr. 2/2015: Simen Ekern
* Nr. 3/2015: Hege Ulstein
* Nr. 4/2015: Torgrim Eggen
* Nr. 1/2016: Marta Breen
* Nr. 2/2016: 
* Nr. 3–4/2016: Christine Amadou
* 2017–2022: Christian Kjelstrup
* 2022– : Magne Lerø

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  ''Samtiden''s forfattere 1890-1990
Hamar Adressetidende

***Hamar Adressetidende*** var en av de første avisene som ble gitt ut i Hamar. 9. september 1850 ble første nummer gitt ut av Christian Hansen. Avisen skulle «hylle det liberale prinsipp og virke i dets ånd». Hansen hadde ikke lenge før fått sparken i *[[Hamars Budstikke]]*.
Skandinaviska Enskilda Banken

**Skandinaviska Enskilda Banken** (**SEB**) er en svensk bank med hovedkontor i Stockholm. SEB ble stiftet i 1856 og er i dag aktiv i 20 land med totalt rundt 16&nbsp;000 ansatte. Norden, Baltikum og Tyskland er SEBs hovedmarkeder, men banken har også virksomhet i om lag 20 land over hele verden. SEB er børsnotert på Stockholms børs med Wallenbergfamilien som største eier gjennom investeringsselskapet Investor AB.

## Norge
I Norge er SEB spesialisert innenfor corporate & investment banking rettet til store bedrifter og institusjoner, samt private banking rettet til formuende privatpersoner og familier. I virksomheten inngår også SEB Kort som administrerer varemerkene Diners Club og Eurocard.. SEB sysselsetter ca. 500 ansatte i Norge.

## Historikk
* I 1856 ble Stockholms Enskilda Bank stiftet av André Oscar Wallenberg. Skandinaviska Banken blir stiftet i Göteborg i 1864, også her var A. O. Wallenberg blant gründerne. Familien Wallenberg var engasjert i Norsk Hydro og 1905 finansierer SEB oppstarten av Norsk Hydro og setter dem på Oslo Børs i 1909.

* I 1913 blir Marcus Wallenberg utnevnt som styreformann i Orkla ASA, en stilling som han har til sin bortgang I 1943. SEB var Orklas hovedbank og eier i Orkla under lang tid grunnet det tette samarbeidet mellom familien Wallenberg og Orkla.

* I 1972 går Stockholms Enskilda Bank og Skandinaviska Banken sammen til Skandinaviska Enskilda Banken.

* I 1981 setter SEB opp sitt første kontor i Norge i 1981. I årene mellom 1984 og 1994 samarbeider SEB med Bergen Bank under navnet Scandinavian Banking Partners. 1994 åpner SEB en filial i Norge.

* Fra 1994 da SEB tar over Diners Club Nordic tilbyr SEB kredittkort i Norge og har senere også kjøpt Europay Norway som inkluderer Eurocard.

* I 2003 tar SEB over hele Orkla Enskilda Securities og bytter navn til Enskilda Securities, og i 2006 til SEB Enskilda. I dag er SEB Enskilda integrert i SEBs tilbud innen corporate & investment banking.

* I 2005 kjøper SEB den lille norske forretningsbanken Privatbanken som danner grunnlaget for SEBs Private Banking-tilbud i Norge. .

* I 2008 kjøper Key Asset Management. .

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* seb.no 
* sebgroup.com 
* www.dinersclub.no
* www.eurocard.no
SEB

SEB kan bety forskjellige ting:

*Skandinaviska Enskilda Banken &ndash; en svensk bank
*SEB (band) &ndash; et band som vant Junior Eurovision Song Contest i 2006
Amon Rûdh

**Amon Rûdh** (*Skallede Ås*) var en fiktiv ås fra J.R.R. Tolkiens Midgard. I det første tideverv var Amon Rûdh en stein ås sør for Brethil i Vest Beleriand. Det var bare blomsten *Seregon*  (Steinblod) som vokste på toppen av denne åsen, og dette fikk den til å virke som den var dekket av blod.

Mîm, Lurvedvergen, bodde i Amon Rûdh med sine to sønner, Ibûn og Khîm. Mîm ble tatt til fange av en gruppe fredløse ledet av Túrin Turambar, og ble tvunget til å fortelle hvor tilfluktsstedet hans, som da fikk navnet *Bar-en-Danwedh* (Løsepengenes Hus). Egentlig hadde stedet navnet *Bar-en-Nibin-Noeg* (Lurvedvergenes Hus). Da det ble oppdaget at Khîm, som var blitt beskutt av Túrins menn, faktisk var blitt drept, ga Túrin sin tjeneste til Mîm, som fra da av godtok de fredløses nærvær.

Amon Rûdh ble hovedkvarteret for de fredløses operasjoner ved Belegs ankomst, og det ble hjertet av et område kjent som *Dor-Cúarthol* (*Buen og Hjelmens land*, det refererer til de to kapteinene, Beleg og Túrin), og det ble senteret for all motstand mot Morgoth og hans styrker. Men Túrins tilholdssted ble funnet til slutt, og han og hans fredløse ble drept av orker, noe som gjorde at åstoppen ble farget av ekte blod.

Amon Rûdh gikk tapt i havet da Beleriand ble ødelagt i Vredens krig i det første tidevervet.
Amon Obel

**Amon Obel** er en fiktiv ås fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Skogen **Brethil** vokser rundt denne åsen. 

De fleste skogmennene fra Brethil bodde der i det første tideverv, i forskansningen kjent som Ephel Brandir som ligger oppå Amon Obel.
Den forsvant under havet sammen med resten av Beleriand under Vredens krig.
Landau-Kleffners syndrom

**Landau-Kleffner syndrom** (*LKS*) i blant kalt **[[epilepsi]] med [[afasi|akvirert afasi]]** er en sykdom hvor barn som til å begynne med utvikler seg normalt, med normal språkutvikling etterhvert mister språk og interessen for lyd rundt seg, ofte i kombinasjon med epileptiske forstyrrelser. Typisk begynner symptomene ved 6 års alder, men det er beskrevet fra før 2 års alder til over 10 års alder. Sykdommen er meget sjelden og blir gjerne diagnostisert først i 3. linje i helsetjenesten, typisk ved undersøkelse av barnenevrologer, psykiater eller spesielt interesserte barneleger.

Sykdommen regnes blant de **epileptiske syndromer**, men det har vært angitt opp til at omtrent 30% av pasientene er uten epileptiske anfall. Et sentralt tegn er rikelig epileptisk aktivitet i EEG under dyp søvn (CSWS). I de tidlige arbeidene (*Tassinari* og medarbeidere) ble det krevet et spike index på 85 %, dvs at det måtte være epileptisk aktivitet 85 % av tiden under dyp søvn. Dette kravet er trolig for strengt.

## Referanser
Isla Sala y Gómez

**Isla Sala y Gómez** (Sala og Gomezøya) er en liten ubebodd øy i Stillehavet som tilhører Chile. Øya er det østligste punktet i Polynesia.

## Historie
Det er ikke funnet bevis for at øya har vært permanent bebodd, men folket på Påskeøya har vært klar over øyas eksistens. Historien sier blant annet at de reiste ut til denne øya for å sanke egg. På grunn av øyas tilknytning til Påskeøya, blir Sala y Gómez regnet som en del av Polynesia. På bakgrunn av sin plassering er øya det østligste punkt i Polynesia, en tittel som ofte ukorrekt blir godskrevet Påskeøya, 391 km lengre vest.

Den spanske sjøfareren José Salas Valdes ble den første europeer til å se øya 23. august 1793. Mellom 1793 og 1917 er det registrert minst seks besøk på øya (1805, 1806, 1817, 1825, 1875 og 1917).
https://web.archive.org/web/20050330235004/http://www.gunthar.com/archive/easter_island_95/ei_web_site/islands.html

Chile gjorde krav på Sala y Gómez i 1808, og fra 1888 ble øya administrert av den chilenske marinen. Fra 1. mars 1966 har øya vært administrert sammen med Påskeøya.

## Geografi
Øya ligger  km vest for det chilenske fastlandet, 2.500 km vest for de chilenske Desventuradasøyene og 391 km øst-nordøst for Påskeøya, som er nærmeste land.

## Eksterne lenker
*
Baron Byron

**Baron Byron** er en tittel i Englands adel, med sete i Rochdale i palatinatsgrevskapet Lancaster. Den ble opprettet i 1643 for John Byron, en rojalistgeneral og tidligere parlamentsmedlem. Innehaveren tiltales som *Lord Byron*. Adelstittelen ble opprettet med for hans mannlige arvinger, noe som falt på hans seks brødre Richard, William, Thomas, Robert, Gilbert og Philip, og deres mannlige arvinger. Lord Byron døde barnløs og ble etterfulgt av sin nest eldste bror, Richard, den andre baron.

Den mest kjente tittelinnehaveren var poeten George Gordon Byron, 6. baron Byron, som oftest kjent omtalt som *Lord Byron*. Fra 1500-tallet og fram til 1818 var familieboligen til Byron-lordene Newstead Abbey i Nottinghamshire. De fleste lordene er gravlagt i familiehvelvet i den nærmeste kirken St. Mary Magdalene i Hucknall.

## Baroner
*John Byron, 1. baron Byron (1599&ndash;1652)
*Richard Byron, 2. baron Byron (1606&ndash;1679)
*William Byron, 3. baron Byron (1636&ndash;1695)
*William Byron, 4. baron Byron (1669&ndash;1736)
*William Byron, 5. baron Byron (1722&ndash;1798)
*George Gordon Byron, 6. baron Byron (1788&ndash;1824)
*George Anson Byron, 7. baron Byron (1789&ndash;1868)
*George Anson Byron, 8. baron Byron (1818&ndash;1870)
*George Frederick William Byron, 9. baron Byron (1855&ndash;1917)
*Frederick Ernest Charles Byron, 10. baron Byron (1861&ndash;1949)
*Rupert Frederick George Byron, 11. baron Byron (1903&ndash;1983)
*Richard Geoffrey Gordon Byron, 12. baron Byron (1899&ndash;1989)
*Robert James Byron, 13. baron Byron (f. 1950&ndash;)

## Litteratur
* Kidd, Charles, Williamson, David, red. (1990): *Debrett's Peerage and Baronetage*. New York: St Martin's Press
* ''Leigh Rayment's Peerage Pages'' 
* Lundy, Darryl: «John Byron, 1st Baron Byron of Rochdale». *ThePeerage.com*
* Charles Mosley, red. (2003): *Burke's Peerage, Baronetage & Knightage*, 107. utg., 3 bind, Wilmington, Delaware, U.S.A.: *Burke's Peerage* (Genealogical Books) Ltd), bind 1, s. 630.
Lions Clubs International

**Lions Clubs International** (*The International Association of Lions Clubs*) er en verdensomspennende organisasjon med 45 000 klubber og 1,35 millioner medlemmer i over 200 land og områder. Dette gjør klubben til den største humanitære serviceorganisasjonen i verden.

Lions mål er «å skape forståelse for verdens behov for humanitær hjelp, og yte frivillig innsats med lokalt engasjement og internasjonalt samarbeid». 

## Historie og bakgrunn
Foreningen ble stiftet i USA 7. juni 1917 av Melvin Jones og ble internasjonal 12. mars 1920 da den første klubben i Canada ble etablert.  

Melvin Jones’ idé var å skape en sammenslutning av foreninger som hadde som felles mål å hjelpe mennesker som av ulike grunner hadde behov for støtte. Lions støtter og gjør arbeid blant annet for eldre, funksjonshemmede, barn, unge og i katastrofeområder. 

Lions Norge ble etablert i 1949. Den første Lionsklubben som ble etablert i Norge var Lions Club Oslo. Per 2021 har den norske organisasjonen 380 klubber.

Organisasjonens øverste valgte leder kalles guvernørrådsleder, og velges for ett år av gangen. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Standard Oil

**Standard Oil Company** var et amerikansk oljeselskap og den største organisasjonen av oljeraffinerier i USAs historie. Det ble grunnlagt av bl.a. John D. Rockefeller i Ohio i 1870. Selskapet ble oppløst i 1911.

## Historikk
Standard Oil Company ekspanderte sterkt etter opprettelsen i 1870 og dannet i 1882 et syndikat av oljeselskaper i flere stater. Like etter århundreskiftet hadde gruppa kontroll over 90&nbsp;% av oljeledningene og 85&nbsp;% av raffineriene og omsetninga av oljeprodukter i USA. *Standard Oil Company of New Jersey* var morselskap og styrte aksjekapitalen i de 33 andre selskapene. I 1911 ble imidlertid Standard Oil dømt etter antitrustlovene og oppløst i 34 uavhengige enheter. Flere av underselskapene fortsatte i oljebransjen under nye navn. De ble deretter noen av verdens største oljeselskaper.

## Arvtagere
Noen av de viktigste opprinnelige Standard Oil-selskapene er: 

* Exxon Corp., tidligere *Standard Oil Company of New Jersey*
* Mobil Oil Corp., tidligere *Standard Oil Company of New York, Socony*
* Chevron Corp., tidligere *Standard Oil Company of California*
* Amoco Corp., tidligere *Standard Oil Company of Indiana*
* Atlantic Richfield Co., tidligere *Atlantic Refining Company*
* Conoco Inc., tidligere *Continental Oil Company*

Oljeselskapet Esso fikk navn etter forkortelsen for Eastern Seaboard Standard Oil. De uavhengige selskapene har for øvrig fortsatt å bruke de opprinnelige fargene rødt, hvitt og blått i sine logoer.

## Eksterne lenker
* Standard Oils historie
* John D. Rockefeller og Standard Oil