Nederlands historie

**Nederlands historie** er historien om et maritimt folk som fikk en oppblomstring i de lavtliggende kyststrøkene i utkanten av nordvestlige Europa. Da romerne og skriftlig historie kom i år 57 f.Kr., var landet sparsommelig befolket av ulike folkestammer i utkanten av Romerriket. Fire århundrer med romersk styre hadde en gjennomgripende demografisk påvirkning og førte i tiden etter til etableringen av to primære germanske folk: friserne og frankerne. Misjonærer fra De britiske øyer førte til at begge folkene konverterte til kristendommen på 700-tallet. Frankerne kom til å dominere området, og fra deres språk har dagens nederlandsk utviklet seg.

Karolingisk styre, løs tilknytning til det tysk-romerske rike og plyndringer fra vikingbander nordfra fulgte, og de lokale stormenn var etterlatt relativt frie til å etablere uavhengige fylker og hertugdømmer. I flere århundrer var det periodevis kriger mellom områdene Brabant, Holland, Zeeland, Friesland, Geldern og andre, men på den samme tiden blomstret handelen, landområder ble oppdemmet og byene vokste fram. Tvunget av naturen til å samarbeide ble det i århundrenes løp bygget og vedlikeholdt et nettverk av demninger og diker som holdt havet og flommen ute, og i den samme prosessen ble landskapet endret, og en av de mest urbane og framgangsrike nasjonene i Europa ble kjempet fram.

 
Ved 1433, som et resultat av et nederlag av den siste grevinne av Holland i krigen *Hoekse en Kabeljauwse twisten*, krok- og torskekrigen, fikk hertugen av Burgund kontroll over det meste av de nederlandsktalende området og konseptet om en nasjon av nederlendere ble avlet. Til sist, under først Karl V av Det tysk-romerske rike og deretter Filip II av Spania, ble burgunske Nederlandene en del av Habsburgriket, styrt fra Spania. Reformasjonen hisset opp motsetninger og strid. I 1566 startet Vilhelm I av Oranien, konvertitt til kalvinismen, åttiårskrigen for å frigjøre nederlenderne fra katolske Spania og brutaliteten til hertugen av Alba. Det fulgte et opprør mot spanjolene, som ikke ble avsluttet før freden i Westfalen i 1648. Den nederlandske republikk ble født, en nasjon bestående av protestanter, katolikker og jøder, og en uvanlig toleransepolitikk. Imidlertid ble de sørlige provinsene (dagens Belgia) værende under habsburgernes styre. Holland fikk store fordeler av den påfølgende nedgangen til de flamske byene og en stor tilstrømninger av flyktninger.

I løpet av denne striden fortsatte handelen uforminsket og den nederlandske republikken fortsatte å blomstre. Amsterdam ble det aller viktigste handelssentrum i Europa. I den nederlandske gullalderen som nådde sitt høydepunkt i 1667, var det en bemerkelsesverdig oppblomstring av handelen, industrien (særlig skipsbygging), kunstartene (særlig maleriet) og vitenskapene. Den nederlandske republikken, særlig Holland og Zeeland, ble et virkelig nederlandsk rike, en maritim stormakt med kommersiell og kolonialistisk rekkevidde som nådde ut til Asia, Afrika, og Nord- og Sør-Amerika — men var samtidig bygget opp på slaveri, undertrykkelse og kolonialisme.

Ved midten av 1700-tallet kom en nedgang grunnet flere økonomiske faktorer. Det var en rekke med kriger med England og Frankrike. Landets politiske system var dominert av rike regenter og tidvis av stattholdere fra huset Oranien-Nassau. Til sist mistet Amsterdam sin ledende posisjon til London. I 1784 begynte en krig med Storbritannia som endte særskilt katastrofalt. Det var voksende uro og konflikter mellom oranienistene og patriotene inspirert av den franske revolusjon og til sist konflikt med selve Frankrike. En profransk batavisk republikk ble etablert (1795–1806) og deretter ble landet invadert av og integrert inn i det første franske keiserdømme som kongeriket Holland (1806–1815).

Etter slaget ved Waterloo i 1815 ble Nederlandene etablert på nytt som en nasjon av Wienerkongressen og huset Oranien ble forfremmet til et monarki. Kong Vilhelm I av Nederland ble også gitt Belgia, men det varte bare i rundt to tiår. Etter en innledningsvis konservativ periode, vokste sterke liberale stemninger slik at i opprettelsen av konstitusjonen av 1848 ble landet gjort om til et parlamentarisk demokrati med konstitusjonell monark.

Nederland var nøytral i den første verdenskrig, men greide ikke å holde seg utenfor den andre. Den 10. mai 1940 invaderte det nasjonalsosialistiske Tyskland landet og etter å ha ødelagt Rotterdam ble landet okkupert. Rundt 100 000 jøder døde i holocaust og mange andre døde også. Den 5. mai 1945 ble krigen avsluttet, etter at landet ble frigjort av hovedsakelig kanadiske styrker. Etterkrigstiden var en tid preget av trange tider, besværlighet, naturkatastrofer og stor innvandring, fulgt av gjenoppbygging, storstilte offentlige byggeprogrammer (særlig Deltaprosjektet), økonomisk vekst, europeisk integrering og gradvis innføring av velferdsstaten. Det var også en konflikt med Indonesia som ble avsluttet med at nederlenderne trakk seg og holdent ut av sine tidligere kolonier i 1961. Surinam erklærte sin uavhengighet i 1975. Mange mennesker fra Indonesia og Surinam, og senere fra også andre land, flyttet til Nederland, noe som førte til landet ble omformet til et multikulturelt samfunn.

Den andre halvdelen av 1900-tallet var markert av relativ fred og vekst. Ved 2000-tallet har Nederland blitt et moderne, dynamisk land med en suksessfull internasjonalt orientert økonomi (den 16. største i verden i 2010) og høy levestandard.

## Forhistorie (før 800 f.Kr.)
### Historiske landskapsendringer
Forhistorien til det lavliggende området som i dag er Nederland har i stor grad vært i konstant endring.

### Tidligste grupper med jegere og samlere (før 5000 f.Kr.)

Området som i dag er Nederland ble befolket av tidlige mennesker for minst 370 000 år siden, noe som dokumenter i primitive redskaper gjort av flint som ble avdekket i Woerden i 2010.  I 2009 ble et fragment av kraniet til en 40 000 år gammel neandertaler funnet i sand fra opprensningen av Nordsjøen utenfor kysten av Zeeland.

I løpet av den siste istiden hadde Nederland et tundraklima med sparsommelig vegetasjon og de menneskene som oppholdt seg i området levde som jegere og samlere. Ved slutten av istiden var de ulike steinaldergrupper i paleolittisk tid som oppholdt seg i området. Det er kjent at ved rundt 8000 f.Kr. bodde en mesolittisk stamme i nærheten av Burgumer Mar i Friesland. En annen gruppe som oppholdt seg et annet sted har laget kanoer. Den eldste avdekkete kano i verden er Pesse-kanoen. I henhold til karbondatering ble kanoen konstruert en gang mellom 8200 f.Kr. og 7600 f.Kr. Denne kanoen er i dag utstilt i Drents Museum i Assen.

Innfødte jegere og samlere fra mesolittiske Swifterbantkulturen er dokumentert fra rundt 5600 f.Kr. og framover. De er sterkt knyttet til elver og åpent vann og var genetisk beslektet med den sørskandinaviske Ertebøllekulturen (5300 f.Kr. – 4000 f.Kr.). I vest har de samme stammene muligens bygget jaktleirer for jakt om vinteren, blant på sel.

### Jordbrukets ankomst (rundt 5000-4000 f.Kr.)
Jordbruket kom til Nederland en gang rundt 5000 f.Kr. med den båndkeramiske kulturen, antagelig med innvandrende jordbrukere fra Sentral-Europa. Jordbruk ble praktisert kun på platået med jordarten løss helt i sør, rundt sørlige Limburg. Jordbruket utviklet seg ikke i resten av Nederland, antagelig på grunn av mangelen av tamdyr og egnete, spesialiserte redskaper.

Det er også en del bevis på små bosetninger vest i landet. Disse folkene gikk over til husdyrhold en gang mellom 4800 f.Kr. og 4500 f.Kr. Den nederlandske arkeologen Leendert Louwe Kooijmans har skrevet at det er åpenbart at omformingen til jordbruk i de forhistoriske samfunnene var en ren innlandsk, stedegen prosess som skjedde meget gradvis. Denne omformingen skjedde så tidlig som 4300–4000 f.Kr. og innebar introduksjonen av korn i små kvanta som en del av den daglige kosttildeling i de tradisjonelle samfunnene.

### Traktbeger- og andre kulturer (rundt 4000-3000 f.Kr.)

Traktbegerkulturen var en jordbrukskultur som strakte seg fra Danmark gjennom nordlige Tyskland og ned i nordlige Nederland. I denne perioden av nederlandsk forhistorie ble de første dysser reist, store gravmonumenter reist i stein. De er funnet i Drenthe og ble antagelig bygget en gang mellom 4100 og 3200 f.Kr.

I vest overlevde Vlaardingenkulturen (rundt 2600 f.Kr.), en tilsynelatende mer primitiv kultur av jegere og samlere godt inn i neolittisk tid.

### Stridsøks- og klokkebegerkulturene (rundt 3000-2000 f.Kr.)
I tiden rundt 2950 f.Kr. var det en overgang fra traktbegerkulturens jordbruk til stridsøkskulturens husdyrhold for å produsere melk, kjøtt og ull. Årsaken til denne overgangen er preget av akademisk diskusjon, men det var en rask, rolig og indre endring i kulturen og religion som skjedde i løpet av to generasjoner, antagelig på grunn av innflytelse fra østlige Tyskland og uten at det skjedde på grunn av innvandring.

Klokkebegerkulturen var også til stede i Nederland. Stridsøks- og klokkebegerkulturene var ikke innfødte, stedegne kulturer i Nederland, men i sitt vesen paneuropeisk og strakte seg over det meste av nordlige og sentrale Europa.

De første bevisene på bruken av hjul er datert til denne perioden, en gang rundt 2400 f.Kr.. Denne kulturen eksperimenterte også med å arbeide med kobber. Spor fra dette er funnet i Veluwe i form av steinambolter, kniver og spydspisser i kobber. Funn av dette metaller viser at det var en eksisterende handel med andre deler av Europa da kobber i naturlig forekomst ikke finnes i nederlandsk jord.

### Bronsealderen (rundt 2000-800 f.Kr.)

Bronsealderen i Nederland begynte antagelig en gang rundt 2000 f.Kr. og varte fram til rundt 800 f.Kr. De tidligste redskaper gjort i bronse har blitt avdekket i grav til bronsealdermenneske kalt for «smeden i Wageningen». Flere bronsealderobjekter har blitt funnet i Voorschoten som åpenbart var utstedt for gjenvinning. De indikerer hvor verdifullt bronse ble betraktet i denne tidsalderen. Typiske objekter som har blitt avdekket fra denne perioden er blant annet kniver, sverd, økser, spenner og armbånd.

 
Rett nord for Eindhoven, en by i sørlige Nederland, har det blitt avdekket den største bronsealderbosetning i Nederland. I Drenthe i nordlige Nederland er det avdekket tilsvarende bosetninger fra samme periode, men av langt mindre størrelser. Det meste av bronsealderobjektene har blitt funnet i Drenthe. Et av gjenstandene viser at handelsnettverkene i denne perioden var omfattende og gikk over store distanser. Store bronsespann, *situlæ*, som er funnet i Drenthe ble framstilt et sted i østlige Frankrike eller i Sveits. Disse ble benyttet for å blande vin med vann, en romersk-gresk skikk. Mange av funnene i Drenthe av sjeldne og verdifulle objekter, som halsbånd av tinnperler, antyder at Drenthe antagelig var et betydelig handelssentrum i bronsealderen.

Klokkebegerkulturene (2700–2100 f.Kr.) lokalt utviklet seg gradvis inn i bronsealderens kokkebegerkultur med piggtrådmønstre (2100–1800 f.Kr.). På 2000-tallet f.Kr. var denne regionen grensen mellom den atlantiske og nordiske horisonten og var delt mellom en nordlig og en sørlig region, grovt delt av elven Rhinen.

I nord var Elpkulturen (rundt 1800 til 800 f.Kr.) en arkeologisk bronsealderkultur som produserte pottemakervarer av lav kvalitet kjent som «Kümmerkeramik» (eller «Grobkeramik») som en markør. Den innledende fasen var karakterisert av store gravhauger (1800–1200 f.Kr.) som var tett knyttet til samtidig uro i nordlige Tyskland og Skandinavia, og var åpenbart beslektet med gravhaugkulturer (1600-1200 f.Kr.) i sentrale Europa. Denne fasen ble etterfulgt av en påfølgende endring som innbar urnemarkskulturens kremasjon som gravskikk (1800–800 f.Kr.), som åpenbart arvet kulturelle bånd med De britiske øyer i den tidligere klokkebegerkulturen.

## Før-romersk tid (800 – 58 f.Kr.)
### Jernalderen

Jernalderen førte med seg et mål for velstand for folket som levde i området til dagens Nederland. Jernmalm var i motsetningen til bronse tilgjengelig over hele landet, inkludert myrmalm trukket ut fra malm i myrtorv (*moeras ijzererts*) i nord, naturlig jerninnholdende baller funnet i skogsområdet Veluwe og rødjern i nærheten av elvene i Brabant. Smeder reiste fra den ene lille bosetningen til den andre med bronse og jern, og framstilte bestemte redskaper på bestilling, inkludert økser, kniver, nåler, pilspisser og sverd. En del bevis antyder også framstillingen av sverd i damaskusstål ved å benytte en avansert metode i smiingen som kombinerte fleksibiliteten i jern med styrken til stål.

I Oss ble det funnet en grav datert til rundt 500 f.Kr. i en gravhaug som var 52 meter bred (og således den største i sitt slag i Vest-Europa). Den er blitt kalt for «kongegraven» og inneholdt usedvanlige objekter, blant annet et jernsverd med innlegg av gull og koral.

I århundrene før romernes ankomst besto de nordlige områdene av elpkulturen samtidig med den antagelig germanske harpstedtkulturen, mens de sørlige områdene var påvirket av hallstattkulturen og den tilsvarende keltiske La Tène-kulturen. Den samtidig innvandringen av sørlige og vestlige germanske grupper og en nordlig ekspansjon av hallstattkulturen, trakk disse folkene innenfor hverandres sfære av innflytelse og kultur. Det er i overensstemmelse med Julius Cæsars redegjørelse om at Rhinen utgjorde grensen mellom de keltiske og germanske stammene.

### Ankomsten av germanerne
De germanske stammene var opprinnelig bosatt i sørlige Skandinavia og nordlige Tyskland rundt Schleswig-Holstein og Hamburg, men påfølgende jernalderkulturer i den samme regionen, som *Wessenstedt* (800–600 f.Kr.) og *Jastorf*, må også tas med i betraktningen. En klimaforverring i Skandinavia i tiden mellom 850 og 760 f.Kr. og senere tilsvarende, men kortere periode rundt 650 f.Kr. kan ha utløst folkevandringer. Arkeologiske spor antyder at rundt 750 f.Kr. kom et relativ ensartet germansk folk fra Nederland og til elven Wisła i øst og til sørlige Skandinavia i nord. I vestlige Nederland ble de flomområdene ved kysten befolket for første gang ettersom de nærliggende høyereliggende områdene hadde fått befolkningsvekst og utarmet jorden.

På denne tiden var folkevandringen fullført, en gang rundt 250 f.Kr., noen få rådende kulturelle og språklige grupperinger hadde oppstått.

En gruppering som i dag er karakterisert som nordsjøgermanere bosatte den nordlige delen av Nederland, nord for de store elvene, og langs kysten mot Nordsjøen og inn i Jylland. Denne folkegruppen er også tidvis referert til, med støtte hos den romerske historieskriveren Tacitus, som «ingvæonere», (*Ing-vaeonere*) i betydningen «Ings venner» hvor Ing tilsvarer norrøne Yngve, som tilsvarte den norrøne guden Frøy. Inkludert i denne folkegruppen er de folkene som senere kom til utvikle seg til oldtidens frisere og oldtidens saksere.

En tredje gruppering, som i dag er referert til Weser-Rhinen-germanere, strakte seg langs midten av elvene Rhinen og Weser og befolket den sørlige delen av Nederland (sør for de store elvene). Denne gruppen, også tidvis referert til istvæonere (med støtte i beskrivelsene til Tacitus), besto av stammer som til sist kom til å utvikle seg til saliske frankere.

### Jernalderstammer i Nederland

Da romerne kom som en overlegen sivilisasjon var det flere stammer i det området som i dag er Nederland. De bodde i de høyereliggende, beboelige delene, særlig i øst og vest. Disse stammene har ikke etterlatt skriftlige nedtegnelser. All informasjon som er kjent om de enkelte stammene i den førromerske tiden er basert på hva romerne senere skrev om dem. Navnene på stammene er også romerske, det er således uklart om de er basert på stedegne, innfødte navn. Det er heller ikke sikkert at det var større forskjell språklig og kulturelt mellom de ulike stammene, og de minste kan gjerne ha vært klaner eller utvidede familiesamfunn framfor egne folk.

Stammene (med latinske navn) vist på kartet til høyre:

* A. Frisii,
* B. Canninefates,
* C. Batavi,
* D. Marsac(i)i,
* E. Toxandri,
* F. Menapii,
* G. Ampsivarii,
* H. Chamavi,
* I. Sicambri,
* J. Bructeri,
* K. Tubantes,
* L. Usipetes, og
* M. Tencteri.

Andre stammegrupper ikke vist på dette kartet, men som er assosiert med Nederland:

* Chatti
* Chattuarii,
* Salii,
* Tungri, og
* Ubii.

### Keltere i sør

Den keltiske kulturen hadde sin opprinnelse i den sentraleuropeiske Hallstattkulturen (ca. 800–450 f.Kr.), navngitt etter rike gravfunn i Hallstatt i Østerrike. Ved den senere La Tène-perioden (ca. 450 f.Kr. og fram til den romerske erobringen), hadde denne keltiske kulturen, enten det var ved utbredelse eller utvandring ekspandert over et omfattende område som omfattet de sørlige områdene av Nederland. Det var de nordlige områdene til Gallia.

17 keltiske mynter ble i mars 2005 funnet i Echt i Limburg. Sølvmyntene, blandet med kobber og gull, er datert fra mellom 50 f.Kr. til 20 e.Kr. I oktober 2008 ble en samling med 39 gullmynter og 70 sølvmynter funnet i området Amby ved Maastricht. Gullmyntene er blitt knyttet til folket eburonene, et belgisk folk som levde i nordøstlige Gallia (nordlige Belgia og nederlandske Limburg). Keltiske objekter har også blitt funnet i områdene til Zutphen som ligger vest ved elva Ĳssel i Nederland.

Selv om det sjelden man finner depotfunn av disse typene har man i tidligere tiår funnet løse keltiske mynter og andre objekter over det meste av de østlige, sentrale og sørlige delene av Nederland. I henhold til arkeologene bekrefter disse funnet at minst ved strøkene langs elven Maas var Nederland innenfor området av innflytelse til La Tène-kulturen. Nederlandske arkeologer har også spekulert om at Zutphen (som ligger midt i landet) var et keltisk område før romerne kom og ikke germanske. Graden av keltisk innflytelse er uansett vanskelig å avgjøre, da arkeologiske spor fra keltere og germanere ikke skiller seg stort fra hverandre. Enkelte arkeologer snakker således heller om en nederlandsk jernalderkultur framfor å forsøke å skille mellom etniske, språklige og kulturelle grenser.

## Romersk tid (57 f.Kr. – 410 e.Kr.)

I løpet av gallerkrigene ble området sør og vest for Rhinen erobret av Romerrikets hær ledet av den ambisiøse Julius Cæsar i en rekke hærtok fra år 57 f.Kr. til 53 f.Kr. Med romerne kom det også for første skriftlige beretninger om Vest-Europa og folkene der. De rundt 450 årene med romersk styre som fulgte fikk dyptgående endringer av det nederlandsk samfunnet.

Fra rundt 15 f.Kr. ble Rhinen i Nederland en forsvarslinje mot germanerne som romerne kalte for *[[Limes Germanicus]]*. Etter en rekke med militære aksjoner ble Rhinen fastsatt rundt år 12 f.Kr. som Romerrikets nordligste grense i Europa. En rekke byer og utviklinger kom til vokse opp langs denne grensen. Området i sør ble integrert i Romerriket. Først ble en del av *[[Gallia Belgica]]* en del av provinsen *[[Germania Inferior]]*. Stammene og folkene som allerede lå innenfor grensen, eller som ble omplassert, ble også en del av Romerriket. Området nord for Rhinen, befolket av oldtidens frisere og chaukere forble utenfor romersk styre, men ikke romersk tilstedeværelse og kontroll.

### Romersk bosetning i Nederland

Romerne bygde militære festninger langs Limes Germanicus og et antall byer og mindre bosetninger i Nederland. De mer framtredende romerske byene var *Ulpia Noviomagus Batavorum* ved Nijmegen og *Forum Hadriani* ved Voorburg. Kanskje den mest stemningsfulle romerske ruinen er den mystiske Brittenburg som dukket fram fra sanden på stranden i Katwijk for noen århundrer siden, kun for å bli gravlagt igjen. Disse ruinene var en del av *Lugdunum Batavorum*.

Andre romerske bosetninger, festningsverk, templer og andre strukturer har blitt funnet ved Alphen aan de Rijn (*Albanianæ*); Bodegraven; Cuijk; Elst; Ermelo; Esch: Heerlen; Houten; Kessel; Oss, det vil si De Lithse Ham i nærheten av Maren-Kessel; Kesteren i Neder-Betuwe; Leiden (*Matilo*); Maastricht; Meinerswijk (i dag en del av Arnhem); Tiel; Utrecht (*Traiectum*); Valkenburg (*Praetorium Agrippinæ*); Vechten (Fectio) i dag en del av Bunnik; Velsen; Vleuten; Wijk bij Duurstede (*Levefanum*); Woerden (*Laurium* eller *Laurium*); og Zwammerdam (*Nigrum Pullum*).

### Batavere

Batavere er den mest berømte av de tidlige germanske stammene om bodde i Nederland i løpet av den romerske tiden. Omtrent 38 f.Kr. lot den romerske generalen Agrippa en pro-romersk bosetning av chattiere, en germansk stamme opprinnelig øst for Rhinen, bosette i et område sør for Rhinen, i dag antatt å være Betuwe-området. De tok navnet til det folket som allerede levde der, bataverne.

Forholdet til de opprinnelige beboerne var i det hele svært godt: mange batavere tjente også i det romerske kavaleriet. Bataernes kultur ble påvirket av den romerske, noe som blant annet resulterte i romersklignende templer, eksempelvis den i Elst, dedisert til lokale guder. Også handelen blomstret: salt benyttet av Romerriket ble utvunnet fra Nordsjøen og levninger er blitt gjenfunnet over hele det veldige Romerriket. Bataverne ble ansett som lojale og modige soldater av romerne, og de kjempet i mange viktige kriger, blant annet erobringen av Dakia (Romania) ved keiser Trajan. Det tette forholdet forhindret likevel ikke bataverne å gjøre opprør i år 69 e.Kr., et svært vellykket opprør under ledelse av en bataver som er kjent under sitt romerske navn Gaius Julius Civilis. Førti romerske festninger ble brent i raseri over at romerne hadde tatt unge batavere som slaver. Andre batavere i romersk tjeneste, som hjelpetroppene i Xanten og Caninefatæ fra legionene til Vitellius, ble også med i oppstanden, noe som delte den nordlige delen av den romerske hæren. I april 70 sendte Vespasianus noen få legioner for å slå ned opprøret. Deres kommandant, Petilius Cerialis, beseiret til sist betaverne og innledet forhandlinger med Julius Civilis på hans jord, et sted mellom Waal og Maas i nærheten av Noviomagus (Nijmegen) eller — som bataverne antagelig kalte stedet — *Batavodurum*. Bataverne ble senere slått sammen med andre stammer og ble en del av de saliske frankere.

Mange nederlandske forfattere på 1600- og 1700-tallet trodde på den «bataviske myte» som hevdet at det hadde eksistert en uavhengig og fri batavisk stat og samfunn i den romerske perioden som gjorde opprør mot sine undertrykkere, noe som var speilbilde av det nederlandske opprør mot Spania. I henhold til det nasjonalistiske syn var bataverne de opprinnelige forfedrene til nederlenderne, noe som forklarer det gjentakende bruken av navnet. Jakarta ble døpt «Batavia» av nederlenderne i 1619. Den nederlandske republikk som ble opprettet i 1795 på grunnlag av de franske revolusjonære prinsipper ble kalt for Den bataviske republikk. Selv i dag er «batavisk» et begrep som tidvis benyttes for å henvise til det nederlandske folk, tilsvarende som «gallisk» benyttes for å henvise til franskmennene.

### Frankernes framvekst

Frankernes identitet oppsto på andre halvdel av 200-tallet ved at flere mindre germanske stammer, inkludert saliske frankere, sugambrere, chamavere, brukterere, chattere, chattuariere (eller attoarere), ampsivariere, tenkterere, ubiere, batavere, og tungrere som hadde vært bosatt i de nedre og midtre delene av Rhindalen mellom Zuyder Zee og elven Lahn og strakte seg østover så langt som til elven Weser. De hadde vært tynnere og mer spredt i området rundt Ijessel og mellom Lippe og Sieg. Den frankiske føderasjonen eller sammenslutningen begynte antagelig å utkrystallisere i faste former på 210-tallet. Frankerne delte seg til sist i to grupper: Ripuariske frankere (latin *Ripuarii*) som var frankere som levde langs midtre Rhinen i løpet av romersk tid, og saliske frankere (latin *Salii*) som var frankere som hadde sin opprinnelse i Nederland.

Frankerne dukker opp i romerske tekster både som allierte og som fiender (*laeti* og *dediticii*). En gang rundt år 250 tok en gruppe frankere fordeler av et svekket Romerike, og trengte seg så langt ned som til Tarragona i dagens Spania. De herjet rundt i den regionen i et tiår før romerske styrker klarte å undertvinge og forvise dem fra romersk territorium. Omtrent sytti år senere var regionen langs elven Schelde (dagens Flandern og sørvestlige Nederland) under frankernes kontroll, og de kunne herje langs kystene av Den engelske kanal og således forstyrre handelsskipene til Britannia. Romerske styrker klarte å pasifisere regionen, men ikke å forvise frankerne som fortsatte å bli fryktet som pirater langs kysten til minst fram til tiden til Julian den frafalne (år 358) da saliske frankere fikk lov til å bosette seg som *[[foederati]]* i Toxandria, i henhold til Ammianus Marcellinus.

### Forsvinningen til friserne

Tre faktorer er gitt til at oldtidens frisere (latin *Frisii*) forsvant fra den nordlige delen av Nederland. Først, i henhold til *[[Panegyrici Latini]]* (Manuskript VIII), oldtidens frisere ble tvunget til å bli omplassert til innenfor romersk område som *[[laeti]]* (det vil som romertidens form for leilendinger) i tiden rundt 296. Det er den siste referanse til oldtidens frisere i de historiske nedtegnelser. Hva som siden skjedde med dem er antydet av de arkeologiske spor. Oppdagelsen av en type steintøy som var særegen for 300-tallets Friesland, kalt for *terp Tritzum*, viser at et ukjent antall av dem ble forflyttet til Flandern og Kent, sannsynlig som *laeti* under romersk tvang. For det andre, miljøet i de lavliggende kystområdene i nordvestlige Europa begynte å bli forverret rundt 250 og ble gradvis verre i løpet av de neste 250 årene. Tektonisk subsidens, stigende vannsokkel (grunnvannsspeil) og stormflo med marint transgresjon førte til at situasjonen ble forverret ved et skifte til et kjøligere og våtere klima i regionen. For det tredje, etter at Romerriket falt sammen var det en nedgang i befolkningen da romersk aktivitet stoppet opp og romerske institusjoner trakk seg tilbake. Som et resultat av disse tre faktorene forsvant oldtidens frisere fra området. Kystområdene forble hovedsakelig ubefolket i de neste to århundrene.

## Tidlig middelalder
### Frisere

Da de klimatiske forholdene bedret seg skjedde det en ny stor folkevandring av germanske folk i området fra øst. Dette er kjent som folkevandringstiden. Nordlige Nederland fikk en tilstrømning av nye innvandrere og bosettere, hovedsakelig saksere, men også en del anglere og jyder. Mange av disse ble ikke værende i nordlige Nederland, men forflyttet seg videre til England hvor de i dag kjennes under det kollektive navnet angelsaksere. Nykommerne som ble værende i nordlige Nederland ble til sist referert til som «frisere», skjønt de var ikke etterkommere av oldtidens frisere. De nye frisere bosatte seg i nordlige Nederland og kom til å bli forfedrene til dagens frisere. Ettersom oldtidens frisere og angelsaksere ble dannet fra hovedsakelig identiske stammesammenslutninger var deres respektive språk nært beslektet. Gammelfrisisk er det nærmeste beslektede språket til gammelengelsk (angelsaksisk), og moderne frisiske dialekter er på sin side det nærmeste beslektede språket til dagens engelske språk. Ved slutten av 500-tallet hadde det frisiske området i nordlige Nederland ekspandert vestover til nordsjøkysten, og ved 600-tallet sør til Dorestad. Ved denne perioden var det meste av nordlige Nederland kjent som Friesland eller Frisia. Dette utvidede frisiske området er tidvis referert til som *Frisia Magna* (Storfriesland).

På 600- og 700-tallet nevner frankiske kronologier at dette området var kongedømmet til friserne. Dette kongerike utgjorde kystprovinsene til dagens Nederland og nordlige Tyskland, kanskje helt opp til grensen av hva som i dag er Danmark. I løpet av denne tiden var frisisk språk snakket lands hele den sørlige nordsjøkysten. Det frisiske kongedømmet (650–734) under kong Aldegisel og kong Redbad hadde sitt maktsentrum i Utrecht.

Dorestad var den største bosetningen (*emporia*) i nordvestlige Europa. Det hadde vokst fram rundt en tidligere romersk festning. Det var et stort, blomstrende handelssted, tre km langt og lå hvor elvene Rhinen og Lek skilte lag sørøst for Utrecht i nærheten av dagens by Wijk bij Duurstede. Vin var blant de fremste produktene som ble handlet ved Dorestad, antagelig fra vingårder sør for Mainz. Det var også godt kjent på grunn av sin mynte. I årene 600 og 719 var det stadige stridigheter mellom frankerne og friserne om det viktige handelsstedet.

### Frankere

Da Romerriket kollapset oppholdt frankere og andre germanske grupper allerede i sørlige Nederland på romersk jord. På 400-tallet hadde frankiske herskere utvidet sine områder lengre sørover inntil flere mindre frankiske kongedømmer eksisterte, blant dem de i Köln, Tournai, Le Mans, og Cambrai. Kongene i Tournai kom etter hvert til å underkaste de andre frankske kongene. På 490-tallet hadde kong Klodvig I erobret alle de frankiske kongedømmene vest for Meuse, inkludert de frankiske områdene i Nederland. Han fortsatte sine erobringer i Gallia.

Etter at Klodvig I var død i 511 delte hans fire sønner hans kongedømme blant seg selv. Teoderik I tok de landområdene som kom til å bli Austrasia (deler av territoriet til dagens østlige Frankrike, vestlige Tyskland, Belgia og sørlige Nederland). En rekke konger nedstammer fra ham som styrte dette området fram til 555 da det ble forent med de andre frankiske kongedømmene til Klotar I som arvet hele det frankiske riket i 558. Han fordelte det ut blant sine fire sønner, de fire kongedømmene ble forent til tre da Charibert I døde i 567. Austrasia (inkludert sørlige Nederland) ble gitt til Sigibert I. Den sørlige delen av Nederland forble den nordlige delen av Austrasia fram til framveksten av dynastiet Karolingerne.

Frankerne, som ekspanderte sørover inn i Gallia, bosatte seg der og adopterte til sist språket vulgærlatin av den lokale befolkningen. I løpet av denne ekspansjonen sørover forble dog mange frankiske folk igjen i nord og i sørlige Nederland, Flandern og i en mindre del av Frankrike. En utvidet kulturelt skille vokste fram mellom dem og herskerne i sør. De fortsatte å bo i sitt opprinnelige hjemland og i det området som rett sør for det, og snakke sitt opprinnelige språk, gammelnederlandsk. Det oppsto en språkgrense mellom det som ble nederlandsk og fransk, men den lå lengre sør enn den som eksisterer i dag.  I områdene Maas og Rhinen av Nederland hadde frankerne politiske og handelssentra, særlig ved Nijmegen og Maastricht. Disse frankerne forble i kontakt med friserne i nord, særlig ved handelssteder som Dorestad og Utrecht.

### Moderne tvil om skillet mellom tradisjonelle frisere, frankere og saksere
På slutten av 1800-tallet mente nederlandske historikere at frankere, frisere og saksere var de opprinnelige forfedre til det nederlandske folket. En del gikk videre ved å tilskrive bestemte verdier og styrker til de ulike gruppene og foreslo at de reflekterte 1800-tallets nasjonalistiske og religiøse syn. I særdeleshet ble trodd at denne teorien forklarte hvorfor Belgia og sørlige Nederland (det vil si frankere) hadde blitt katolske og nordlige Nederland (frisere og saksere) hadde blitt protestantisk. Denne teoriens framgang hadde delvis sin årsak i antropologiske teorier basert på stammeparadigmer. Ved å være politisk og geografisk inklusiv og på samme tid tillate mangfold, var denne teorien i samsvar med behovet for nasjonsbygging og integrasjon i tiden 1890-1914. Teorien ble undervist i på skolene i Nederland.

Imidlertid ble ulempene med denne historiske fortolkningen snart åpenbare. Denne stammebaserte teorien antydet at ytre grenser var svake eller ikkeeksisterende samtidig som det var klare indre grenser. Denne opprinnelsesmyte fremmet en historisk forutsetning, særlig i løpet av den andre verdenskrig, for regional separatisme og annektering under det nasjonalsosialistiske Tyskland. Etter 1945 mistet stammeparadigmet sin appell hos antropologiske forskere og historikere. Da tre-stammeteorien ble underlagt kritisk granskning hadde teorien tapt sin popularitet.

Grunnet knappheten på skriftlige kilder er kunnskapen om denne perioden i stor grad avhengig av tolkningen av arkeologiske data. Det tradisjonelle synet på en skarpskåren fordeling mellom frisere i nord, frankere i sør og saksere i øst har vist å være problematisk å opprettholde. Arkeologiske bevis antyder dramatiske forskjellige modeller for de ulike regioner, med demografisk kontinuitet for enkelte deler av landet og avbefolkning og mulig utskifting i andre deler, særlig kystområdene i Friesland og Holland.

### Framveksten av nederlandsk
* *Se hovedartikler, og [[Gammelnederlandsk]] og [[Gammelfrisisk]]*

Språket som gammelnederlandsk oppsto fra er ikke avklart med sikkerhet, men det er antatt å ha vært gammelfrankisk, språket som ble snakket av saliske frankere. Selv om frankerne tradisjonelt har blitt karakterisert som Weser-Rhinen-germanere, har nederlandsk en rekke nordsjøgermanske trekk og er klassifisert av lingvister som et nordsjøgermansk språk (også kalt for *ingvaeonisk språk*). Det er et nært slektskap mellom gammelfrankisk, gammelsaksisk, gammelengelsk og gammelfrisisk. Ettersom gammelfrankiske tekster er bortimot ikkeeksisterende og gammelnederlandske tekster er sjeldne og fragmenterte, er det vanskelig å avgjøre når overgangen fra gammelfrankisk til gammelnederlandsk skjedde. Man kan anta at det skjedde ved slutten av 800-tallet e.Kr. og kanskje også før denne tiden. Gammelnederlandsk gjorde overgangen til mellomnederlandsk en gang rundt 1150.

### Kristningen
Kristendommen kom til Nederland med romerne og synes ikke å ha dødd helt og holdent ut (i det minste i Maastricht) etter at romerne trakk seg ut.

Frankerne ble kristne etter at deres konge Klodvig I konverterte til kristendommen, en hendelse som tradisjonelt har blitt plassert til år 496. Kristendommen ble introdusert i nord etter erobringen av Friesland av frankerne. Sakserne i øst ble konvertert før selve erobringen av Sachsen, og ble deretter frankernes allierte.

### Frankisk dominans

Tidlig på 700-tallet kom friserne stadig oftere i konflikt med frankerne i sør, noe som førte til en rekke kriger hvor Frankerriket til sist la Friesland under seg. I 734, i slaget ved Boarn, ble friserne i Nederland beseiret av frankerne som dermed erobret området vest for Lauwers. Frankerne erobret deretter området øst for Lauwers i 785 da Karl den store beseiret Widukind.

Frankrernes språklige etterkommere, dagens nederlandsktalende i Nederland og Flandern, synes å ha brutt med endonymet «franker» en gang på 800-tallet. På denne tiden hadde frankisk identitet endret seg fra en etnisk identitet til en nasjonal identitet, blitt lokalisert og snevret til det moderne Franken, en region som nå ligger i de to tyske delstatene Bayern og Baden-Württemberg, og i hovedsak til dagens franske provins Île-de-France. Men selv om folket ikke lenger betraktet seg selv som «frankere», var Nederland fortsatt en del av Karl den stores frankiske rike. Faktisk var byene Aachen, Maastricht, Liège og Nijmegen, på grunn av deres austrasiatiske opprinnelse til karolingene i området mellom Rhinen og Maas, selve hjertet til den karolingiske kulturen. Karl den store opprettholdt sitt *palatium* i Nijmegen minst fire ganger.

Frankerriket kom til sist til å omfatte dagens Frankrike, Tyskland, nordlige Italia og det mest av Vest-Europa. I 843 ble det frankiske riket delt i tre deler, noe som førte til Vestfranken i vest, Østfranken i øst, og Mellomfranken i midten. Det mest hva som i dag er Nederland ble en part av Mellomfranken; Flandern ble en del av Vestfranken. Denne inndelingen ble en betydningsfull faktor i den historiske forskjellen mellom Flandern og de andre nederlandsktalende områdene. Senere ble dette riket i seg selv delt; det meste av dagens nederlandsktalende landområder ble en del av Det tysk-romerske rike mens Flandern ble en del av Frankrike.

Mellomfranken (latin *Francia Media*) var et kortvarig frankisk kongedømme som hadde ingen historisk eller etnisk identitet som kunne knytte et mangfoldig folk sammen. Det ble opprettet ved traktaten i Verdun i 843 som delte det karolingiske riket til Ludvig den fromme mellom hans tre sønner. Plassert mellom Østfranken og Vestfranken utgjorde Mellemfranken det frankiske området mellom elvene Rhinen og Schelde, den frisiske kysten mot Nordsjøen, det tidligere kongedømmet Burgund (unntatt en vestlige del som siden ble kjent som Bourgogne), Provence, og kongeriket Italia (som besto av hovedsakelig nordlige Italia). Mellomfranken gikk til Lothar I, den eldste sønn og etterfølger av Ludvig den fromme, etter en tilbakevendende borgerkrig med hans to yngre brødre, Karl den skallede og Ludvig den tyske. I anerkjennelse av Lothars keisertittel beholdt Mellomfranken de keiserlige byene Aachen, Karl den stores bosted, foruten også Roma. I 855, på hans dødsleie i klosteret i Prüm fordelte keiser Lothar I igjen ut sitt rike blant sine sønner. Det meste av landene nord for Alpene, inkludert Nederland, gikk til Lothar II og ble følgelig kalt for Lotharingia. Da Lothar II døde i 869 ble Lotharingia delt mellom hans onkler, Karl den skallede og Ludvig den tyske i traktaten i Meerssen i 870. Selv om en del av Nederland kom inn under kontrollen til vikinger, det vil si nordboere, hovedsakelig fra Danmark, i 870, var det teknisk og formelt en del av Østfranken som ble til Det tysk-romerske rike i 962.

### Vikingangrep
Fra 800-tallet og ut på 900-tallet kom det seilende sørover stadig flere nordboere som vikinger som herjet de forsvarsløse frisiske og frankiske byene som lå ved kysten og oppover elvene i Nederland. Selv om nordboerne aldri bosatte seg i et større antall i disse områdene, satte de opp baser og festninger over lengre tid og ble i noen få tilfeller anerkjent som herrer. I nederlandske og frisiske historiske tradisjoner fikk handelssenteret Dorestad en nedgang etter gjentatte angrep fra vikinger fra 834 til 863, men det er ingen arkeologiske bevis på dette stedet som bekrefter denne nedgangen.

En betydelig nordboerætt i Nederland var Rorik eller Rørik av Dorestad, basert i Wieringen, og hans bror «den yngre Harald» som var basert i Walcheren. Begge er antatt å være nevøer av danske Harald Klakk. En gang rundt 850 anerkjente Lothair I Rørek som lydkonge over det meste av Friesland. Rundt tyve år senere, en gang rundt 870, ble Rørik mottatt av Karl den skallede i Nijmegen, som han da anerkjente som sin overherre. Vikingangrep fortsatte i løpet av hele perioden. Haralds sønn Rodulf og hans menn ble drept av folket i Oostergo i 873. Rørik døde en gang før 882.

Nedgravde forråd med vikingrikdommer som har blitt funnet i Nederland besto hovedsakelig av sølv. To slik forråd har blitt avdekket i Wieringen. En stor rikdom ble funnet i Wieringen i 1996 er datert til tiden rundt 850, og kan kanskje ha vært tilknyttet Rørik. Nedgravingen av en slik rikdom er sett på som et bevis på at det var en fast bosetning i Wieringen på denne tiden.

En gang rundt 879 kom nok en nordisk krigsherre ved navn Godfrid til Friesland med en stor hærstyrke som herjet og terroriserte Nederland. Med Gent som sitt hovedkvarter herjet han Maastricht, Liège, Stavelot, Prüm, Köln, og Koblenz. Han kontrollerte det meste av Friesland mellom 882 og til sin død i 885, og ble husket som hertug av Friesland. Hans herredømme ble anerkjent av Karl den feite som han ble en vasall av. Godfrid ble myrdet i 885, og i tomrommet etter ham tok Gerolf av Holland herredømme over Friesland. Nordboernes herredømme var da over, men vikingenes herjinger fortsatte i ytterligere et århundre. Levninger av vikingangrep fra tiden mellom 880 og 890 har blitt avdekket i Zutphen og Deventer. I 920 frigjorde kong Henrik I av Sachsen byen Utrecht. I henhold til en rekke krøniker skjedde de siste angrepene det første tiåret av 1000-tallet, og skjedde i Tiel i 1006 og Utrecht i 1007.

Disse vikingangrepene skjedde på omtrent samme tid hvor franske og tyske herrer slåss om herredømmet over det midtre riket som omfattet Nederland, og deres herredømme over dette området var således svakt. Motstand mot vikingene, om noe, kom fra den lokale adelen som fikk vekst som resultat.

## Høymiddelalderen

### Del av det tysk-romerske rike
Tyske konger og herskere styrte i Nederland på 900- og 1000-tallet. Tyskland ble kalt for Det tysk-romerske rike etter at kong Otto den store ble kronet som keiser. Den hollandske byen Nijmegen pleide å være et viktig sted for tyske keisere. Flere av dem ble født og døde her. Blant annet den bysantinske keiserinnen Theophania døde i Nijmegen. Utrecht var også en viktig by og havn for handelen.

### Politisk splittelse
Det tysk-romerske rike var ikke i stand til å opprettholde en politisk enhet. I tillegg til den voksende selvstendigheten til byene, lokale herskere som omgjorde deres fylker og grevskap til private kongedømmer og følte liten lojalitet til keiseren som styrte over store deler av riket utelukkende i navnet. Store deler av hva som i dag utgjør Nederland ble styrt av greven av Holland, hertugen av Geldern, hertugen av Brabant og biskopen av Utrecht. Friesland og Groningen i nord opprettholdt deres uavhengighet og ble styrt av lokal lavadel.

De ulike føydalstatene lå bortimot jevnlig i krig. Geldern og Holland kjempet om kontrollen over Utrecht. Biskopen av Utrecht hadde i år 1000 styrt over halvparten av hva som i dag er Nederland, men bispedømmet ble marginalisert over den langvarige vanskeligheten i å velge nye biskoper. På samme tid hadde slektdynastiene i nabostatene blitt mer stabile. Groningen, Drenthe og det meste av Geldern, som pleide å være en del av Utrecht, ble uavhengige. Brabant forsøkte underlegge sine naboer, men greide det ikke. Holland forsøkte også sikre seg Zeeland og Friesland, men mislyktes.

### Friserne
Språket og kulturen de fleste som levde i det området som i dag er Holland var opprinnelig frisisk. Det sparsommelige bosatte området var kjent som Vestfriesland. Etter hvert som frankisk bosetning økte trakk friserne seg unna eller ble absorbert og området ble hollandsk.

Resten av Friesland i nord fortsatte å opprettholde en form for uavhengighet. Området hadde sin egen lovgivning, som ble kalt for «frisisk frihet», og motsatte seg å bli underlagt føydalsystemet som var blitt vanlig i andre deler av Europa. De så på seg selv som Sveits så på seg selv, og deres motto var «heller død enn i slaveri». De mistet dog deres frihet da de ble beseiret i 1498 av tyske ''landknechter'', leiesoldater hos hertug Albrekt III av Sachsen-Meissen.

### Hollands framvekst

Maktsenteret til de framvoksende uavhengige områder var i grevskapet Holland. Opprinnelig gitt som len til den danske høvdingen Rørik i 862, regionen Kennemara, tilsvarende dagens Haarlem, vokste raskt under Røriks etterkommere i størrelse og betydning. Tidlig på 1000-tallet krevde Dirk III, greve av Holland, skatter og toll ved elvemunning Meuse og var i stand til å motstå militær innblanding fra sin overherre, hertugen av Nedre Lorraine.

I 1031 opptrådte «Holland» for første gang i referanse til område som tilsvarer mer eller mindre dagens provins Sør-Holland, og den sørlige halvdelen av hva som i dag er Nord-Holland. Hollands innflytelse fortsette å vokse de neste to århundrene. Grevene av Holland erobret det meste av Zeeland, men det var ikke før i 1289 at grev Floris V av Holland greide å underkaste friserne i vestlige Friesland, det vil si den nordlige halvdelen av Nord-Holland.

### Ekspansjon og vekst
Rundt år 1000 var det flere former for utviklinger i jordbruket som økte avkastningen i matproduksjonen. Økonomien økte i hastig tempo, og høyere produksjon til å øke andelen dyrkbar mark eller gå over til handel.

Store deler av den vestlige delen av Nederland var kun sparsommelig befolket fra slutten av romersk tid og fram til rundt 1100. Bønder fra Flandern og Utrecht begynte å kjøpe opp myrområder, drenerte og kultiverte dem. Denne prosessen skjedde raskt og ubebodde områder ble bosatt i løpet av et par generasjoner. De bygde uavhengige gårder som ikke tilhørte landsbyer, noe som var unikt i Europa på denne tiden.

Laug ble etablert og markeder utviklet seg da produksjonen overgikk lokale behov. Introduksjonen av myntøkonomi gjorde handel langt smidigere enn tidligere. Eksisterende byer vokste og nye byer ble etablert rundt klostre og festninger. Med denne utviklet oppsto en ny borgerklasse i urbane områder. Handel og byutviklingen økte med den voksende befolkningsveksten.

Tankegangen og propagandaen for korstog fikk gjennomslag i Nederland som i mange andre europeiske stater, og mange reiste avsted for å kjempe Guds kamp i Det hellige land. I Nederland hersket det relativt fredelige forhold. Herjinger nordfra hadde ebbet ut i og med at de nordiske landene hadde blitt kristne.

De nederlandske byene vokste med den blomstrende handelen, særlig i Flandern og Brabant. Etter hvert som byene ble stadig rikere begynte de å kjøpe seg særlige privilegier fra deres overherre; som borgerlige byrettigheter, retten til selvstyre og retten til egen lovgivning. I praksis betydde det at de rikeste byene ble delvis uavhengige kvasi-republikker i deres egen rett. To av de mest betydelige byene var Brugge og Antwerpen, og de vokste siden til bli blant de viktigste byene og havnene i Europa.

### Krok og torske-krigen

Krok og torske-krigen (nederlandsk: *Hoekse en Kabeljauwse twisten*') var rekke kriger og kamper som ble utkjempet i grevskapet Holland i tiden mellom 1350 og 1490. De fleste av disse krigene ble utkjempet om tittelen til grevskapet Holland, men det har vært argumentert at den underliggende årsaken var en maktkamp mellom borgerne i byene og den herskende adelen.

«Torske»-fraksjonen besto generelt av de mer progressive byene i Holland, mens «krok»-fraksjonen besto hovedsakelig av konservative adelsmenn. Bakgrunnen for betegnelsene er noe uklart. En del av de fremste figurene i denne flergenerasjonskonflikten var Vilhelm IV, Margareta II, Vilhelm V, Vilhelm VI, greve av Holland og Hainaut, Johan og Filip den gode, hertug av Burgund. Men kanskje den mest kjente var Jacoba I av Holland, grevinne av Hainaut.

Erobringen av grevskapet Holland som hertug Filip den gode utførte var i seg selv en merkelig hendelse. Ledende adelsmenn i Holland inviterte hertugen å underlegge seg Holland, selv om han ikke hadde noe historisk krav på landet. Det er mulig at den herskende klasse i Holland ønsket at landet skulle bli integrert med det økonomiske og juridiske system i Flandern, som hadde vokste rikt og holdt seg utenfor de strider og borgerkriger som hadde rast i andre deler av Europa i løpet av 1300- og 1400-tallet.

## Under Burgund og Habsburg

### Den burgundiske periode
Det meste av hva som i dag er Belgia og Nederland ble til sist forent av hertugen av Burgund i 1433. Før den burgundiske forening hadde nederlenderne identifisert seg regionalt med den byen som de bodde i, og hvor de var underlagt et grevskap, et hertugdømme, eller som undersåtter av Det tysk-romerske rike. Under Burgund begynte den prosessen hvor nederlenderne begynte å betrakte seg selv som et folk i en nasjon.

Hollands handel utviklet seg raskt, særlig innenfor områdene av skipsfart og transport. Nye herskere blandet seg inn i hollandske handelsinteresser. Hollands flåte utfordret og beseiret flåten til det nordtyske Hansaforbundet flere ganger. Amsterdam vokste og på 1400-tallet hadde byen blitt den fremste havnen i Europa for handelen med korn fra Østersjøen. Amsterdam distribuerte korn til de store byene i Belgia, nordlige Frankrike og England. Denne handelen var vital for folket i Holland ettersom landet ikke lenger selv var i stand til produsere nok korn til å brødfø seg selv. Drenering av landområder hadde ført til at torv fra tidligere våtmarksområder var blitt redusert til et nivå som var altfor lavtliggende til at fortsatt drenering var mulig.

### Habsburgstyre fra Spania

Karl V av Det tysk-romerske rike var født i den flamske byen Gent i 1500. Kulturen og hofflivet i burgundiske Nederland hadde en betydelig innflytelse på hans første år. Hans lærer og senere hans første statsminister var Vilhelm van Croÿ. En annen lærer var teologen Adriaan Florenszoon Boeyens fra Utrecht, senere pave Hadrian VI. I 1506 arvet Karl sin fars burgundiske besittelser, og på den måten ble Nederland en del av det spanske imperiet, styrt av habsburgerne. Karl ble den mektigste herskeren i Europa, hans voksende rike ble kontrollert fra Sevilla i sørlige Spania. Nederland hadde en viktig posisjon innenfor hans tysk-romerske rike, og på grunn av handelen og industrien, og byenes rikdom, representerte Nederland også store inntekter for riket.

 
Karl utvidet det burgundiske området med å annektere Tournai, Artois, Utrecht, Groningen og Geldern. De sytten provinsene hadde blitt forent under Karls burgundiske forfedre, men var formelt len av enten Frankrike eller det tysk-romerske rike. Da Karl var mindreårig hadde hans tante Margarete fungert som regent fram til 1515 og i sin tid havnet hun i krig med Frankrike over spørsmålet om Karl skulle gi sin føydale hyllest til den franske konge for lenet Flandern slik hans far hadde gjort. Utkommet av krigen var at Frankrike oppga sine gamle krav på Flandern i 1528.

I 1548, åtte år før han abdiserte, ga Karl de sytten provinsene i Nederland status som selvstendige enheter adskilt fra det tysk-romerske rike og fra Frankrike ved transaksjonen i Augsburg. Det var ikke en full uavhengighet, men den tillot en betydelige grad av selvstyre. I den pragmatiske sanksjonen av 1549 ble det slått fast at De sytten provinsene skulle kun bli gitt videre til hans etterkommere som en forent enhet.

Fra 1515 til 1523 måtte Karls regjering i Nederland slåss med opprørske bønder i Friesland, ledet av Pier Gerlofs Donia og Wijard Jelckama. Geldern forsøkte å bygge opp sin egen stat i nordøstlige Nederland. På grunn av manglende evne til betaling av soldatlønn lot hertugdømmet Geldern sine soldater ta seg selv til rette ved plyndring. Disse soldatene var til en store plage det burgundiske Nederland. En beryktet hendelse var plyndringen av Haag.

Karl V ble etterfulgt av sin sønn Filip II av Spania. I motsetningen til sin far, som hadde vokst opp i Gent i Belgia, hadde Filip liten personlig tilknytning til Nederlandene som han hadde kun oppholdt seg i fire år, og ble således oppfattet som fjern av den lokale adelen. Da Filip forlot Nederlandene den 7. august 1559 utpekte han Margarete, hertuginne av Parma, som guvernør av Nederlandene i sitt sted. Margarete var datter, født utenfor ekteskap, av Karl V og Johanna Marie van der Gheynst. Å bli utpekt som generalguvernør for Nederland var ikke noe nytt for hennes familie. Både Margaretes grandtante, nevnte erkehertuginne av Østerrike, Margarete, og Margaretes tante Maria av Østerrike hadde fungert i posisjonen som generalguvernør av Nederland, — tjenestegjorde henholdsvis fra 1507 til 1530, og fra 1530 til 1555.

### Reformasjonen

Den protestantiske reformasjonen begynte på 1500-tallet, og denne påvirket Nederlands historie i stor grad, særlig de vestlige og nordlige delene av landet. Den første bølgen i reformasjonen, som ble utløst av tyske Martin Luther, kom derimot ikke til Nederland.

Den andre bølgen, anabaptismen, ble meget populær i fylkene Holland og Friesland. Anabaptistene var en meget radikal religiøs bevegelse som trodde på at endetiden, *[[apokalypse]]n*, var nær. De nektet å leve på gammel vis og begynte å danne nye samfunn, noe som førte til betydelig uro og kaos. En framtredende anabaptist var Menno Simons, som startet den mennoittiske kirke. En annen var Jantje van Leyden som ble leder av en nyopprettet by, Det himmelske Jerusalem. Anabaptistene overlevde århundrene framover og de ble anerkjent av Nederlands statsgeneral i 1578. Institusjonalisert nederlandsk baptisme ble modell for både den engelske som amerikanske baptistkirke.

Den tredje bølge av protestantisk innflytelse var kalvinismen som nådde Nederland på 1560-tallet, og som fikk innflytelse både hos både de øvre som nedre samfunnsklasser, hovedsakelig i Flandern. De spanske myndighetene under Filip II begynte med harde forfølgelser, støttet av den spanske inkvisisjonen. Som en reaksjon på forfølgelsen gjorde kalvinistene opprør. Først var det *beeldenstorm* («billedstorm» eller ikonoklasme) i 1566, som innebar ødeleggelse av religiøse bilder i kirkene. Også i 1566 begynte Vilhelm I av Oranien (kalt for Vilhelm den tause), en konvertitt til kalvinismen, åttiårskrigen for å frigjøre nederlandsk kalvinister fra undertrykkelsen til det katolske Spania. Fylkene Holland og Zeeland ble erobret av kalvinistene i 1572. Et betydelig antall mennesker var kalvinister i Holland og Zeeland, men andre områder var fortsatt katolske.

### Opptakt til krig
Nederlandene var en verdifull del av det spanske riket, særlig etter Cateau-Cambresis-avtalen av 1559. Denne avsluttet en førti år lang periode med krig mellom Frankrike og Spania som utspilte seg i Italia fra 1521 til 1559. Avtalen var noe av et vannskille, ikke bare for slagmarken i Italia, men også for nordlige Europa. Spania hadde stasjonert soldater i Nederlandene som sto klar til å angripe Frankrike nordfra samtidig som et spansk angrep også kunne rettes sørfra.

Da mange tvister mellom Frankrike og Spania ble bilagt ved Cateau-Cambresis, var det ikke lenger noe grunn til å opprettholde stasjoneringen av soldater i Nederlandene. Nederlenderne kunne således fortsette sysler knyttet til fredstid. Det var stor etterspørsel etter de produkter de framstilte. Fiske hadde lenge vært en viktig del av Nederlands økonomi. Imidlertid hadde fiske av sild alene kommet til oppta 2000 båter alene fra nederlandske havner. Spania, som fortsatt var Nederlandenes viktigste handelspartner, kjøpte femti store skipslaster med møbler og husholdningsutstyr fra handelsmenn i Flandern.

I tillegg var det stor etterspørsel etter nederlandske trevarer over alt. Nederlandene kjøpte og prosesserte nok spansk ull til å selge for fire millioner floriner i ullprodukter via handelsmenn i Brugge. Så heftig var den nederlandske etterspørselen etter ullråvarer at de kjøpte bortimot all engelsk eksport, som kom i tillegg til hva som ble skaffet fra Spania. Den totale handelen med England alene kom opp mot 24 millioner floriner. Mye av eksporten til England resulterte i ren profitt til Nederland på grunn av at nederlenderne selv produsert ferdige varene. Nederlandene var i begynnelsen av deres «gullalder». Brabant og Flandern var de rikeste og mest framgangsrike delene av den nederlandske republikken på denne tiden. Det var således ikke uten grunn at Spania ikke aktet å la slik verdifull del av deres rike få holde på uavhengig og at moderriket Spania ikke fikk ta del i de store inntektene. Imidlertid er det en tendens i historieframstillingen til at de økonomiske årsakene drukner i religiøs retorikk.

Som hengiven katolikk var Filip II forskrekket over den suksess som den protestantiske bevegelse hadde i Nederlandene og som hadde ført til at svært mange var blitt kalvinister. Hans forsøk på å tvinge gjennom religiøs forfølgelse av protestanter og sentralisere regjeringen, domstolene og skattevesenet fra Spania gjorde ham upopulær og førte til opprør. Fernando Álvarez de Toledo, hertugen av Alba, ble sendt med en spansk hær for straffe de uregjerlige nederlenderne. Hertugen begynte sin marsj gjennom Nederlandene den 5. mai 1567. Den eneste opposisjon han møtte var fra adelen: Lamoraal Egmont, grev av Egmont; Philippe II de Montmorency-Nivelle, greve av Hoorn; og andre. Vilhelm av Orange flyktet til Tyskland med sine tre brødre og resten av familien den 11. april 1567. Den 26. og 27. juli 1667 sendte hertugen av Alba et brev til adelen som hadde samlet sammen en hær for å møte ham. I brevet uttrykte hertugen sitt ønske å møte adelen i Brussels den 9. september 1567 og forhandle om deres motsetningene på fredelig vis. Imidlertid da adelen møtte opp i Brussels ble de øyeblikkelig arrestert. Egmont og Hoorn ble fraktet til fengselsfestningen i Gent. Den 5. juni 1568 ble de begge henrettet på hovedplassen i Brussels. Hertugen trakk deretter tilbake alle tidligere avtaler som Margaret, hertuginne av Parma, hadde signert med Nederlands protestanter og innsatte den spanske inkvisisjonen for tvinge igjennom dekretene fra kirkemøtet i Trent.

## Åttiårskrigen
Den nederlandske uavhengighetskrigen mot Spania kalles for åttiårskrigen (1568–1648). Imidlertid var det bare de første femti årene, fra 1668 og til 1618 hvor det var rene krigshandlinger mellom de to landene. I løpet av de siste tretti årene (1618–1648) ble konflikten mellom Spania og Nederlandene en del av den generelle europeiske krigen som er kjent som trettiårskrigen. De syv opprørske provinsene i Nederlandene ble til sist forent ved unionen i Utrecht i 1579 og dannet republikken av de syv forente Nederlandene (også kjent som «De forente provinser»). *Plakkaat van Verlatinghe*, loven om avsverging, ble signert den 26. juli 1581 og ble den formelle erklæringen om uavhengighet og løsrivelse av de nordlige delene av Nederlandene fra den spanske kongen.

.
Vilhelm I av Oranien (1533–1584), grunnleggeren av den nederlandske kongelige familie, ledet nederlenderne i den første delen av krigen i 1568. I begynnelsen hadde de spanske soldatene militær framgang, men etter hvert fikk nederlenderne slått tilbake de påfølgende beleiringene i Nederlandene. Den spanske kongen mistet kontrollen over Nederlandene etter herjingen av Antwerpen av opprørske spanske soldater som skal drept opptil 10 000 av innbyggerne. Konservative katolikker i sør og øst støttet spanjolene. Spania erobret Antwerpen på nytt og dessuten andre byer i Flandern og Nederlandene. Det meste av de nederlandske områdene ble erobret tilbake, men ikke Flandern, noe som førte til den historiske delingen mellom Nederland og Flandern. Mange flamlendere flyktet til Nederland, blant dem halvparten av innbyggerne i Antwerpen, trefjerdedeler av Brugge og Gent og hele befolkningen i Nieuwpoort, Dunkerque og på bondelandet. Krigen trakk ut i ytterligere 60 år, men det meste av krigføringen var over.

Freden i Westfalen, signert den 30. januar 1648, bekreftet uavhengigheten til De forente provinsene fra Spania og Tyskland. Nederlenderne hadde ikke betraktet seg selv som tyskere siden 1400-tallet, men de forble offisielt en del av Det tysk-romerske rike fram til 1648. Nasjonal identitet ble hovedsakelig dannet provinsfolket fra Holland som var den viktigste provinsen den gang. Av den grunn ble republikken med de syv provinsene kjent som «Holland» mange steder i utlandet.

Disse hendelsene gikk inn i en større europeisk sammenheng, se artikkelen om Den spanske armada for en del av den samtidige historien lengre vest.

## Gullalderen

I løpet av åttiårskrigen ble de nederlandske provinsene det fremste senteret for handel i Nord-Europa, og erstattet Flandern som tidligere hadde hatt en dominerende posisjon. I løpet av Nederlands såkalte «gullalder» var det en stor blomstring i handelen, industrien, kunsten og vitenskapen. På 1600- og 1700-tallet var Nederland uten tvil det mest økonomiske rike og vitenskapelig mest avanserte av alle europeiske stater. Den nye nasjonen blomstret kulturelt og økonomisk og skapte hva historikeren Simon Schama «en forlegenhet av rike». Spekulasjon i handel med tulipaner førte til det første børskrasjet i 1637, men den økonomiske krisen ble raskt overkommet. På grunn av den følgende utvikling ble 1600-tallet betraktet som Nederlands gullalder.

Oppfinnelsen av sagbruk gjorde det mulig å bygge en stor flåte av skip for verdenshandelen og ikke minst til forsvaret av republikkens økonomiske interesser. Nasjonale industrier som skipsbygging og raffineringsverker for sukker ekspanderte også.

Nederlenderne hadde lange tradisjoner som dyktige sjøfolk og var ivrig i å kartlegge havene, og de fikk en økende dominans til havs og i verdenshandelen, en posisjon som tidligere hadde vært holdt av spanjoler og portugisere. I 1602 ble Det nederlandske ostindiske kompani i (nederlandsk: *Verenigde Oostindische Compagnie*, forkortet VOC) opprettet. Det var det første multinasjonale selskap noensinne, finansiert av aksjer som etablerte den første moderne aksjehandel. Den ble verdens største kommersielle selskap på 1600-tallet. For å finansiere den voksende handelen innenfor regionen ble Amsterdams vekselbank etablert i 1609, forløperen til, om ikke den første, sanne sentralbank.

Nederlandske hvalskip drev jakt utenfor Svalbard, handlet krydder i India og Indonesia (via Det nederlandske ostindiske kompani) og grunnla koloniene Ny Amsterdam (i dag byen New York), i Sør-Afrika og Karibia. I tillegg ble en del portugisiske kolonier erobret, i nordøstlige Brasil, Angola, Indonesia og Ceylon. I 1640 innledet Det nederlandske ostindiske kompani et handelsmonopol med Japan via handelsposten på Dejima.

Nederlenderne dominerte også handelen mellom mange europeiske land. Nederland lå velegnet for handelen i krysningspunktet østvest og nordsør, og var dessuten knyttet til en rekke store tyske byer via elven Rhinen. Nederlendere skipet vin fra Frankrike og Portugal til de baltiske landene og fraktet korn tilbake for salg til landene ved Middelhavet. Ved 1680-tallet var det gjennomsnittlig rundt 1000 skip som gikk inn i Østersjøen hvert år. Nederlendere var i stand til å få kontroll over det meste av handelen med de voksende engelske koloniene i Nord-Amerika og etter at krigen med Spania ble avsluttet i 1648 blomstret også den nederlandske handelen med Spania.

Renessansehumanismen, hvor Desiderius Erasmus (ca. 1466–1536) var en betydningsfull talsmann for, hadde også fått et solid fotfeste og var delvis grunnen for det tolerante klima i Nederland. Toleransenivået var høyt nok til at Nederland trakk til seg religiøse flyktninger fra andre land, blant annet jødiske handelsmenn fra Portugal som også førte med seg rikdommer som igjen kom det nederlandske samfunn til gode. Opphevelsen av ediktet i Nantes i Frankrike i 1685 førte til innvandring av mange franske hugenotter, mange av dem velutdannete, noe som førte høyere vitenskap til Nederland. Toleransen hadde dog sin begrensning, noe filosofen Baruch de Spinoza (1632–1677) kom til oppdage. Den nederlandske toleransen tiltrakk seg vitenskapsfolk og andre forskere fra hele Europa. Særlig berømt var Universitetet i Leiden (etablert i 1575 av den nederlandske stattholder Vilhelm I av Oranien grunnet takkehemmelighet for byens standhaftige motstand mot Spania i løpet av åttiårskrigen) som ble et samlingssted for vitenskap og forskning i Europa. Den franske filosofen René Descartes bodde i Leiden fra 1628 og fram til 1649.

Nederlandske jurister og advokater ble kjente for deres kunnskap i internasjonal havrett og kommersiell lovgivning. Hugo Grotius (1583–1645) spilte en ledende rolle i opprettelsen av internasjonal lov. Igjen på grunn av det nederlandske klima for toleranse, blomstret utgivelser av alle slags bøker. Mange bokverker om religion, filosofi, og vitenskap som ble bedømt som kontroversielle eller direkte farlig ble trykt i Nederland og deretter smuglet til andre land. Av den grunn ble den nederlandske republikk på 1600-tallet mer og mer et forlag for hele Europa.

Christiaan Huygens (1629–1695) var en berømt astronom, fysiker og matematiker. Han oppfant pendelklokken som var et betydelig skritt mot nøyaktig tidtaking. Han bidro også til optikken. Den mest berømte nederlender innenfor optikk var Anton van Leeuwenhoek som oppfant eller i stor grad forbedret mikroskopet, og var den første som metodisk studerte mikroskopisk liv, og således la grunnlag for mikroskopi som vitenskap. Den berømte nederlandske hydrauliske ingeniør Jan Leeghwater (1575–1650) oppnådde betydelige seirer i Nederlands evige kamp mot havet. Han la betydelige mengder landområder til republikken ved å omdanne flere store innsjøer til polder, områder omgitt av diker, ved å pumpe vann ut med vindmøller.

Nederlandsk maleri i gullalderen fulgte mange av de tendenser som dominerte barokkunsten i andre deler av Europa, som anført av italienske Caravaggio og naturalisme, men ledet selv utviklingen av borgerlige emner som stilleben, landskapsmaleri og sjangermaleri. Portretter var også populære, men historiemaleriet, tradisjonelt den mest høyverdige sjangeren, hadde vanskeligheter med å finne kjøpere. Kirkekunsten var bortimot ikkeeksisterende, og svært få skulpturer ble produsert. Mens kunstsamlinger og malerier for det åpne marked var vanlig også andre steder, peker kunsthistorikerne på det voksende antallet rike middelklassefolk og suksessfulle, merkantile patroner av kunsten som drivkrefter innenfor å at bestemte kunstemner ble populære. I dag er de best kjente fra nederlandsk gullalder kunstnerne, den framstående geniet Rembrandt, sjangermaleren Johannes Vermeer som spesialiserte seg på hjemlige interiørscener fra middelklasselivet, den innovative landskapsmaleren Jacob van Ruisdael, og Frans Hals som inngytte nytt liv portrettkunsten. En del kjente kunstneriske stiler og trender var manierismen i Haarlem, Utrechtskolen som fulgte Caravaggio, Delft-skolen, *fijnschilders* (finmalerne) i Leiden, og nederlandsk klassisisme.

 
Nederlandsk arkitektur ble tatt til nye høyder i gullalderen. På grunn av den store økonomiske veksten i handelsbyene, vokste de i et raskt tempo og krevde nye rådhus, mange *waag* (veiebu) eller markedshus, samt store lagerhus. Kjøpmenn som hadde tjent gode penger bygde seg nye herskapshus langs de mange nye kanaler som gravd ut i og rundt flere av byene (til forsvar og til transport). Et hus med en fasade dekket av ornamenter var et passende markør på deres rike status. På bondelandet ble det reist mange nye slott og staselige hus, men ikke alle disse bygningene har overlevd ettertiden. Fra 1595 ble det bestilt mange reformerte kirkebygg hvor mange er fortsatt landemerker i dag. De mest kjente nederlandske arkitekter fra 1600-tallet er Jacob van Campen, Pieter Post, Pieter Vingbooms, Lieven de Key, og Hendrick de Keyser.

Gullalderen var også en viktig tid for utviklingen av litteraturen. En del betydningsfulle skribenter fra perioden var Gerbrand Adriaenszoon Bredero, Jacob Cats, Pieter Corneliszoon Hooft og Joost van den Vondel. Latin var dog fellesspråket i utdannelse og akademia, i sammenligning var det relativt få mennesker utenfor disse sirklene som kunne lese og skrive nederlandsk.

Musikk utviklet seg i samme grad som de andre kunstartene, blant annet for at kalvinistene betraktet musikk som en unødvendig fargeprakt og orgelmusikk ble forbudt i den reformerte kirke, skjønt musikk forble vanlig i mange verdslige sammenhenger.

### Nederland i Amerika

Det nederlandske vestindiske kompani (nederlandsk: *West-Indische Compagnie*, forkortet WIC) var et handelskompani opprettet av nederlandske kjøpmenn. Den 2. juni 1621 ble det gitt et charter eller fribrev for et handelmonopol i Vest-India (det vil si Karibia) av republikken De forente Nederlandene og gitt domsmyndighet over den afrikanske slavehandelen, Brasil, Karibia, og Nord-Amerika. Det området hvor selskapet kunne operere besto av Vest-Afrika (mellom Krepsens vendekrets og Kapp det gode håp) og begge Amerika som inkluderte Stillehavet og den østlige delen av Ny-Guinea. Hensikten med fribrevet var å hindre konkurranse, særlig fra spanjoler og portugisere, mellom de ulike handelspostene som var blitt etablert av handelsfolk. Selskapet ble instrumental for nederlandsk kolonisering av Nord- og Sør-Amerika.

Nederlandske handelsstasjoner og plantasjer i Nord- og Sør-Amerika gikk forut den langt mer kjente koloniaktivitetene til nederlendere i Asia. De første festninger og bosetninger lang elven Essequibo i Guyana og langs elven Amazonas skjedde fra 1590-tallet. Faktisk kolonisering, det vil si nederlendere som bosatte seg på nytt land, var ikke så vanlig som det var for flere andre europeiske nasjoner. Mange nederlandske bosetninger gikk enten tapt eller ble oppgitt mot slutten av århundret, men Nederland greide å beholde eierskapet til Surinam og et antall øyer i Karibia.

 
Ny-Nederland, eller *Nieuw-Nederland* på nederlandsk, var en nederlandsk koloniprovins fra 1600-tallet på østkysten av Nord-Amerika. De områdene som Nederland gjorde krav på var fra Delmarvahalvøya til ytterste sørvestlige Cape Cod. Området er i dag en del de amerikanske delstatene New York, New Jersey, Delaware og Connecticut, foruten mindre utposter i Pennsylvania og Rhode Island. Provinshovedstaden, Ny Amsterdam, var lokalisert på sørenden av øya Manhattan på oversiden av bukten New York Bay, som den heter i dag.

Kolonien ble betraktet som et privat forretningseventyr for å utnytte Nord-Amerika for skinnhandel. Ny-Nederland ble bosatt i langsomt tempo i løpet av de første tiårene, delvis som et resultat av dårlig administrasjon av Det nederlandske vestindiske kompani og på grunn av konflikter med de innfødte. Bosetningen Nye Sverige ble utviklet på områdets sørlige bredde og dens nordlige grense ble opptegnet på nytt i anerkjennelse av den engelske kolonien New England som ekspanderte. I løpet av 1650-tallet opplevde kolonien voldsom vekst og ble en betydelig havn for handelen over den nordlige delen av Atlanterhavet. Overgivelsen av festning Fort Amsterdam til britisk kontroll i 1664 ble formalisert i 1667, og var medvirkende til den andre anglo-nederlandske krig. I 1673 tok nederlenderne området tilbake, men ga det senere fra seg som en del av avtalen i Westminster av 1674, noe som avsluttet den tredje anglo-nederlandske krig.

Innbyggerne i Ny-Nederland var innfødte amerikanere, europeere, og afrikanere, de sistnevnte var importert som slaver. Etterkommere av de opprinnelige bosetterne kom til å spille en framtredende rolle i kolonitidens Nord-Amerika. I to århundrer karakteriserte nederlandsk kultur den tidligere nederlandske kolonien, og den dag mener innbyggerne at konseptene borgerlige rettigheter og pluralisme er en del av den nederlandske arven som ble introdusert i provinsen og siden blitt en hovedstrømning i amerikansk politisk og sosialt liv.

### Slavehandelen
Selv om slaveri var ulovlig innenfor Nederlands grenser, blomstret den i det nederlandske riket, og bidro til å fremme nederlandsk økonomi. I 1619 tok Nederland ledelsen i å opprette en storstilt slavehandel mellom Afrika og Virginia i Den nye verden. Ved 1650 var Nederland blitt den fremste nasjonen i Europa på slavehandel, en rolle som ble overtatt av Storbritannia en gang rundt 1700. Historikerne er enige i at nederlandske skip fraktet rundt 550 000 afrikanske slaver over Atlanterhavet, rundt 75 000 av dem døde ombord før de nådde fram. I tiden 1596–1829 hadde nederlandske handelsmenn solgt rundt 250 000 slaver i nederlandske Guyana, rundt 142 000 i nederlandske karibiske øyer, og rundt 28 000 i nederlandsk Brasil. I tillegg ble titusener av slaver, hovedsakelig fra India og en del fra Afrika, fraktet til nederlandsk Øst-India, og slaver fra Øst-India til Afrika og Vest-India.

### Nederlendere i Asia

Det nederlandske ostindiske kompani (nederlandsk: *Vereenigde Oost-Indische Compagnie*, forkortet VOC) ble etablert i 1602, da statsgeneralen i Nederland bevilget et monopol for 21 år på utføre koloniaktiviteter i Asia. Foruten være den første multinasjonale korporasjonen i verden, og det første selskapet som utstedte aksjer, var det samtidig verdens første «megaselskap» med makt tilsvarende en stat, inkludert muligheten til å føre krig, fengsling og utføre henrettelser, forhandle avtaler, prege mynter og etablere kolonier.

Statistisk overgikk selskapet alle sine rivaler i asiahandelen. Mellom 1602 og 1796 hadde selskapet sendt bortimot en million europeere i arbeid med Asiahandelen på 4 785 skip og fraktet mer enn 2,5 millioner tonn med handelsvarer fra Asia. I kontrast sendte resten av Europa til sammen kun 882 412 mennesker i tiden fra rundt 1500 og til 1795, og den engelske (senere britiske) Ostindiske kompani, nederlendernes fremste konkurrent, var en klar nummer to til nederlendernes totale trafikk med 2 690 skip og kun en femtedel tonn av hva nederlenderne fraktet. Nederlandsk Ostindiske kompani hadde enorm profitt fra sitt monopol på krydder gjennom det meste av 1600-tallet.

 
I 1619 etablerte nederlandske Ostindiske kompani en hovedstad i havnebyen Batavia (i dag Jakarta). I løpet av den neste to århundrene skaffet selskapet seg ytterligere havner som handelsstasjoner og for å trygge deres interesser ved å overta de omliggende områdene. Selskapet forble et betydelig aksjeselskap og betalte ut en årlig 18 prosent aksjeutbytte i bortimot 200 år. Tynget ned av korrupsjon på slutten av 1700-tallet, gikk selskapet konkurs og ble formelt oppløst i 1800. Dets eiendeler og gjeld ble overtatt av den nederlandske bataviske republikk. Selskapets tidligere områder ble Nederlandsk Øst-India og ble utvidet i løpet av 1800-tallet til å omfatte hele den indonesiske øygruppen, og på 1900-tallet ble dette området til Indonesia.

### Nederlendere i Afrika
I 1647 gikk et nederlandsk skip på grunn i bukten som i dag heter Table Bay ved Cape Town. Det strandete mannskapet, de første europeere som forsøkte å bosette seg i området, bygget en festning og ble der et år før de ble reddet. Ikke lenge etterpå besluttet Det nederlandske ostindiske kompani å etablere en fast bosetning der. Selskapet, et av de fremste selskapene som seilte krydderruten til øst, hadde ikke til hensikt å kolonisere området, men kun etablere en sikker hovedleir slik passerende skip kunne søke ly og hvor sultne seilfolk kunne laste opp friske forsyninger av kjøtt, frukt og grønnsaker. Av den grunn ble en liten ekspedisjon under kommando av Jan van Riebeeck sendt ut og nådde fram til Table Bay den 6. april 1652.

 
For å overkomme mangelen på arbeidskraft lot selskapet et mindre antall av sine ansatte slippe fri fra sine kontrakter slik at de kunne opprette gårdsdrift og således forsyne selskapets sørafrikanske bosetning med deres innhøsting. Det viste seg å være svært heldig, og de produserte rikelig mengder med frukt, grønnsaker, hvete og vin; senere begynte de også å drive buskap. Den lille gruppen av opprinnelige «friburgere», som disse bøndene ble kjent som, økte jevnt i antall og begynte å utvide sin gårdsbruk lengre nordover og øst.

Flertallet av burgerne hadde nederlandske forfedre og tilhørte den kalvinistiske, nederlandske reformerte kirke, men det var også tallrike tyskere foruten en del skandinaver. I 1688 kom det også franske hugenotter, som også var kalvinister, og som flyktet fra religiøs forfølgelse i katolske Frankrike under kong Ludvig XIV. Hugenottene i Sør-Afrika ble raskt opptatt i den nederlandske befolkningen, og hadde en framtredende rolle i Sør-Afrikas historie.

Fra begynnelsen benyttet Ostindiske kompani Cape Town som en havn for forsyninger mellom Nederland og nederlandske Øst-India. Det var en nær tilknytning mellom Cape Town og disse nederlandske besittelsene i Det fjerne østen. Van Riebeeck og selskapet begynte å importere et stort antall slaver, hovedsakelig fra Madagaskar og Indonesia. Disse slavene giftet seg ofte med de nederlandske bosetterne, og deres etterkommere kom til å bli kjent som «Kappfargede» og «Kappmalayere».

 
I løpet av 1700-tallet vokste den nederlandske bosetningen i Kappområdet og ved slutten av århundret var Kappkolonien en av de best utviklede europeiske bosetningene utenfor Europa og Amerika. 

## Litteratur
* Arblaster, Paul (2006): *A History of the Low Countries*. Palgrave Essential Histories Series New York: Palgrave Macmillan, ISBN 1-4039-4828-3.
* Blok, Petrus Johannes: *History of the People of the Netherlands*  (5 bind 1898–1912) famous classic; del 1 til år 1500, online fra Google; del 2 til år 1559. online fra Google; del 3: ''The War with Spain 1559–1621'', online fra Google; del 4 om gullalderen, online fra Google;  onlineutgave fra Google, bind 5 om 1700- og 1800-tallet
* Blom, J. C. H. & E. Lamberts, red. (2006): *History of the Low Countries*; utdrag og tekstsøk; også fullstendig utgave online
* Hooker, Mark T. (1999)*The History of Holland*; utdrag og tekstsøk
* Israel, Jonathan (1995): *The Dutch Republic: Its Rise, Greatness, and Fall, 1477–1806*, et betydelig syntese ; fullstendig utgave online ; også utdrag og tekstsøk
* Kossmann, E. H. (1978): *The Low Countries 1780–1940*
* Kossmann-Putto, J. A. & E. H. Kossmann  (1987): *The Low Countries: History of the Northern and Southern Netherlands*
* van Oostrom, Frits, and Hubert Slings (2007): *A Key to Dutch History*
* Pirenne, Henri (1910, 1915): *Belgian Democracy, Its Early History*, historie om byene i Nederlandene fri utgave online 
* Rietbergen, P.J.A.N. (2002): *A Short History of the Netherlands. From Prehistory to the Present Day*. 5. utgave. Amersfoort: Bekking. ISBN 9061094402
* Schama, Simon (1991): *The Embarrassment of Riches: An Interpretation of Dutch Culture in the Golden Age*, utdrag og tekstsøk
* Vlekke, Bernard H. M. (1945): *Evolution of the Dutch Nation*, utgave online 
* Wintle, Michael P. (2000): *An Economic and Social History of the Netherlands, 1800–1920: Demographic, Economic, and Social Transition*, Cambridge University Press, utgave online 
* Parker, Geoffrey: «What If... Philip II Had Gone to the Netherlands?» i: *History Today* Volume: 54 Issue: 8

## Eksterne lenker
* History of the Netherlands , Nederlands historie
* Short survey of the Dutch history, Kort undersøkelse av nederlandsk historie
* De Tachtigjarige Oorlog, på nederlandsk
* Chronologisch overzicht van de Nederlandse geschiedenis, på nederlandsk
* Timeline from 1914, tidslinje fra 1914
* History of Netherlands: Primary Documents, nederlandsk historie, primærdokumentasjon
* Netherlands Institute for War Documentation, Det nederlandske institutt for krigsdokumentasjon
* The Netherlands in prehistory, nederlandsk forhistorie
* History of Holland, George Edmundson, 1922, Project Gutenberg EBook.
* The Canon of the Netherlands
* Virtual Tour of Dutch History , virtuell reise via 101 steder i Google Earth med lenker
* Overview of historical novels , oversikt over historiske romaner om Nederland og Belgia