Slaget ved Río de la Plata

**Slaget ved Río de la Plata** (13. desember 1939) var det første større sjøslaget under andre verdenskrig.  Lommeslagskipet «Admiral Graf Spee» under 
Den tyske fartøysjefen, Kapitän zur See Hans Langsdorff, hadde fra krigsutbruddet i september 1939 angrepet allierte handelsfartøy sør i Atlanteren og i Det indiske hav. I begynnelsen av desember befant det seg utenfor utløpet av Rio de la Plata i Sør-Amerika.
## Forløp
Den 13. desember kl 0530 oppdaget utkikken på «lommeslagskipet» mastetopper i horisonten som ble tolket til å være en alliert konvoi som var omtalt i rapporter kapret fra et erobret handelsskip. Kl 0552 hadde de identifisert HMS "Exeter" og to andre skip ble feilaktig antatt å være destroyere i konvoieskorten. "Graf Spee" styrte nå ned mot disse for full fart.  Kl 0608 ble lommeslagskipet oppdaget av de allierte skipene som viste seg å være en av de 7-8 gruppene som jaktet på lommeslagskipet.

Krysserskvadronen "Group G" besto av de to lette krysserene, HMS «Ajax», HMNZS «Achilles» og de tunge krysserene, HMS «Exeter» og HMS «Cumberland», men sistnevnte lå på Falklandsøyene for mindre reparasjoner. De tre krysserne engasjerte det tyske lommeslagskipet til artilleriduell.  I den halvannen timer lange kampen fikk HMS «Exeter» sitt hovedskyts sønderskutt og herjet av branner. Nærmest synkeferdig og med slagside maktet den å nå Falklandsøyene for sakte fart.  De to andre krysserne fikk lettere til betydelige skader, men hadde sitt maskineri og sin fart intakt.

Etter sammenstøtet skygget HMS «Ajax» og HMNZS «Achilles» det tyske lommeslagskipet som gikk inn til Montevideo i det nøytrale landet Uruguay. Der håpet de å få gjort en del midlertidige reparasjoner og få sveiset igjen et hull i forskipet, før retur til Tyskland.  

I Uruguay kom den XIII. Haagkonvensjonen til å styre den videre utviklingen. I henhold til artikkel 12 i konvensjonen er det forbudt for krigførende skip å forbli i nøytrale havner, eller på deres havnereder eller i deres territorialfarvann i mer enn 24 timer. Et unntak som tyskerne forsøkte å utnytte, var artikkel 14, som tillot å forlenge tidsfristen på grunn av skader eller værforhold. Artikkel 16 skulle også spille en viktig rolle, og bestemte at et krigførende skip ikke kunne forlate en nøytral havn eller rede før 24 timer etter avreise av et handelsskip som førte fiendens flagg. I Montevideo løslot tyskerne 61 britiske sjømenn som var tatt til fange fra sunkne handelsskip i samsvar med artikkel 13 i den femte Haagkonvensjonen. Graf Spees kaptein, Hans Langsdorff, ba om tillatelse til å forbli i havn i to uker for reparasjoner. Britiske diplomater, ledet av ambassadør Eugen Millington-Drake, presset de uruguayanske myndigheter til å tvinge det tyske skipet til å seile ut raskt. Etter konsultasjoner med London, som visste at ingen betydelige britiske marinestyrker var i nærheten, fortsatte Millington-Drake åpent å kreve at Graf Spee skulle seile. Samtidig arrangerte britene at britiske og franske handelsskip i Montevideo skulle avreise med 24 timers mellomrom, og dermed aktiverte Artikkel 16. Dette holdt Graf Spee i havn og ga mer tid til å samle britiske styrker i området.

Britene ønsket å gi inntrykk av at store styrker var blitt samlet utenfor Montevideo, inkludert *Force H* med slagkrysseren HMS «Renown» og hangarskipet HMS «Ark Royal», men faktisk hadde bare den tunge krysseren HMS «Cumberland» ankommet. *Cumberland* var en av de tidligere *County-klassen*, bare litt kraftigere enn *Exeter*, med to flere 203-millimeter kanoner enn *Exeter*. Hun alene ville ikke være i stand til å true *Graf Spee*, hvis kanoner hadde mye lengre rekkevidde og avfyrte mye tyngre granater. 

Cumberland ankom klokken 22:00 den 14. desember, etter en 36-timers fullfartsreise fra Falklandsøyene. Store britiske styrker (*Renown*, *Ark Royal*, *Shropshire*, *Dorsetshire* og *Neptune*) var på vei, men ville ikke kunne samles før den 19. desember. For øyeblikket besto den britiske styrken utenfor Montevideo av den uskadede *Cumberland* og de to skadede lette krysserne *Ajax* og *Achilles*. Den lille britiske styrken ble beordret til å legge røyk like utenfor Montevideo for å gi inntrykk av en større styrke.

Tyskerne ble villedet, da de forventet å møte en langt overlegen styrke da de forlot Montevideo. *Graf Spee* hadde også brukt opp to tredjedeler av sine 280 mm granater i det forrige slaget og hadde bare 20 minutters ammunisjon igjen, noe som ikke var nok til å bryte ut av Montevideo, enn si nå Tyskland. Drivstoffsystemet hennes var hinsides reparasjon, og skipets bysse var ute av drift, noe som gjorde sjøreisen hjem til Tyskland umulig selv uten militær motstand. I mellomtiden ble *Graf Spee* forhindret fra å seile, og Langsdorff konfererte med den tyske marinestaben. Han fikk ordre som ga ham et visst skjønn, men internering i Uruguay var ikke et alternativ. Tyskerne fryktet at Uruguay ville bli overtalt til å oppgi sin nøytralitet og gå over til alliert side. Til slutt valgte Langsdorff å senke skipet sitt utenfor havnen den 17. desember for å unngå unødvendige tap uten større militær verdi, en avgjørelse som skal ha gjort Adolf Hitler rasende. 

## Buenos Aires
Mannskapet på Graf Spee ble ført til Buenos Aires i Argentina, der Langsdorff begikk selvmord ved å skyte seg selv på hotellrommet sitt den 19. desember. Han ble gravlagt med fulle militære æresbevisninger i Buenos Aires, og flere britiske offiserer var til stede i begravelsen.

## Litteratur
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

## Referanser