open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Langerudveien (Oslo)

**Langerudveien** (1–9, 2) er en vei på Langerud i bydel Østensjø i Oslo. Den var tidligere gårdsvei til Langerud gård, og gikk forbi Rustad gård og til Nøklevann. Den ble offentlig vei i 1898. I dag dreier det seg om en liten veistump sørover fra Løvsetdalen mot Skullerudveien. Det er gangveiforbindelse til sistnevnte, men stengt for biltrafikk.

## Referanser


## Kilder
*  

## Eksterne lenker
*
Carl Diem

**Carl Diem** (født 24. juni 1882 i Würzburg, død 17. desember 1962 i Köln) var en tysk sportsadministrator. Som generalsekretær for organisasjonskomitéen for Berlins olympiske leker, var han hovedorganisatoren bak Sommer-OL 1936.

Diem skapte tradisjonen med den olympiske ild, da han organiserte oppvarmingen til OL i 1936. Han var også en innflytelsesrik sportshistoriker, med spesiell vekt på De olympiske leker.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Sosialistiske arbeideres internasjonale sport

**Sosialistiske arbeideres internasjonale sport** (tysk: *Sozialistische Arbeiter Sport Internationale*, SASI) var en internasjonal sosialistisk idrettsorganisasjon som hadde sitt sete i Luzern, Sveits. Den ble grunnlagt i 1920, og bestod ved grunnleggelsen av seks nasjonale føderasjoner med et samlet medlemskap på omkring en million. Den var først kjent som **Den internasjonale forening for idrett og fysisk kultur**, men ble også informativt kalt for **Luzern internasjonale sport**. Den tok til seg navnet SASI i 1926. Austromarxisten Julius Deutsch var president for SASI.

Den internasjonale arbeidersportsforening (CSIT) ble grunnlagt i 1946 som etterfølgeren til SASI.

## Referanser

## Eksterne lenker
*
Peter Ueberroth

**Peter Victor Ueberroth** (født 1937) er en tidligere organisasjonsleder fra USA. Ueberroth var den sjette kommisær for baseball fra 1. oktober 1984 til 30. september 1988. Han var også president i U.S. Olympic Committee frem til oktober 2008, da embedet ble overtatt av Larry Probst.

## Referanser
Krka (Slovenia)

**Krka** (tysk: *Krainer Gurk*) er en sideelv til Sava fra høyre i Slovenia. Elven kommer fra underjordiske (karst-)kilder ved landsbyen Krka i kommunen Ivančna Gorica. Krka renner østover i Slovenia, gjennom byene Žužemberk, Novo Mesto og Kostanjevica na Krki, og munner ut i Sava ved Brežice.

## Bilder

Zuzemberk1.JPG|Elven ved Žužemberk. Slottet tilhørte adelsslekten Auersperg. 
KostanjevicaNaKrki-1.JPG|Bro over elven i Kostanjevica na Krki.
Otocec (1) (3996068742).jpg|Krka ved Otocec, øst for Novo Mesto.


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pilies gatve

**Pilies gatve** («Slottsgaten») er et av de historiske hovedgatene i Gamlebyen i Vilnius, hovedstaden i Litauen.

Den er ganske kort, og går fra Katedralplassen til Rådhusplassen.

Pilies gatve er Vilnius' mest populære marked for tradisjonell folkekunst, med en rekke boder for suvenirer og kunsthåndverk. Det er også en rekke ravbutikker, motebutikker, kafeer og spisesteder i gaten.

Pilies gatvė er kjent for Kaziukasmessen som holdes første søndag efter St. Kasimirs dag, 4. mars, med deltakelse av kunsthåndverkere og folkemusikere fra hele Litauen, samt salg av matvarer som rugbrød, honningkaker, kjøtt og meieriprodukter, honning, øl og tradisjonell kvas *(brød-drik)* (litauisk: *Gira*).

Opptog og andre begivenheter i Vilnius henlegges som regel til Pilies gatve, både regelmessige som til jul, påske, uavhengighetsdagen, eller også spontane opptog som for å feire når det litauiske basketballaget har vunnet en viktig seir.

Vilnius universitet ligger mellom Pilies gatvė og Universiteto gatvė («Universitetsgaten»).

I Pilies gatve nr. 26 ligger Underskrivernes Hus (litauisk: *Signatarų namai*). Her ble Litauens uavhengighetserklæring underskrevet 16. februar 1918. Underskrivernes Hus har siden 2000 været museum.

## Galleri

Fil:Pilis street painting seller.jpg|Pilies gatvė er populær markedsplass for kunsthåndverk og malerier
Fil:Vilnius Pilies street.jpg|Pilies gatvė med utsikt til Gediminastårnet
Fil:House of Signatories.jpg|Pilies gatvė nr. 26, Underskrivernes Hus
Fil:Wilno-Kaziuki 2003.jpg|Kaziukasmessen i 2003
 

## Eksterne lenker
*
Pål Vigeland

**Pål Vigeland** (født i 1944 i Oslo) er en norsk metallkunstner og -formgiver.

Han studerte ved Staatliche Werkkunstschule i Schwäbisch Gmünd i Tyskland, og senere ved Vestlandets kunstakademi. Han tok mesterbrev i gullsmedfaget i 1972. Gjennom mange år var han ansatt som tegner for Theodor Olsens Eftf. Sølvvareverksteder A/S, designet stålbestikk for Norsk Stålpress, og utformet bordsølv til Oslo rådhus for David-Andersen A/S.

Vigeland etablerte eget verksted i Bergen i 1981, og flyttet virksomheten til Oslo i 2001. Han har hatt en rekke separatutstillinger i Oslo, Bergen, Trondheim, Hamar, Bodø og i Danmark.

Vigelands kunst er innkjøpt blant annet av Kunstindustrimuseene i Oslo, Bergen, Trondheim, Sørlandets Kunstmuseum, Oslo kommunes kunstsamling.

Pål Vigeland har utført kunst i offentlig rom i Bergen, som portalen foran Engensenteret og i Statens Hus. Han har også utført kirkekunst til ulike kirker, som Skjold kirke i Bergen, Domkirkeruinene på Hamar og Vestfossen kirke. Han er representert med arbeider i Stortinget, Epcot-senteret i USA og på Gullfaks A-plattformen i Nordsjøen. Hans politiske engasjement sees blant annet i installasjonen «MUREN», som ble tildelt Høstutstillingsprisen i 2006, og i verket «ABOVE» som han viste på en skulpturbiennale i 2014.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mariscala

**Mariscala** er en by i Lavalleja-departementet i det sørlige Uruguay. Byen har om lag 1 626 innbyggere.

## Historie
Mariscala ble grunnlagt 19. april 1910 av Cándido N. Cal.

## Befolkning
Mariscala har 1 616 innbyggere *(Beregning 2011)*

Kilde:

## Transport
 Ruta 8 Brigadier General Juan Antonio Lavalleja forbinder Mariscala med Montevideo, Pando, Solís de Mataojo, Pirarajá, Minas (75 km) og Isidoro Noblía.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Mariscala (spansk)
* Illescas i lavalleja.gub.uy (spansk)
Ludwig Guttmann

**Ludwig «Poppa» Guttmann** (født 3. juli 1899 i Tost i provinsen Schlesien i kongeriket Preussen, død 18. mars 1980) var en tyskfødt britisk nevrolog som grunnla de Paralympiske leker i England. 

Han hadde jødisk bakgrunn og måtte flykte fra Det tredje rike før utbruddet av andre verdenskrig. Guttmann betraktes som en av grunnleggerne av organisert fysisk aktivitet for funksjonshemmede.

## Referanser
Langkaia (Oslo)

**Langkaia**, også kjent som **Langkaigata**, er en gate og et kaianlegg i Oslo sentrum, på vestsiden av Bjørvika. Kaiområdet ble utbygget i 1906–09, veien er del av E18s sidetrasé til Bispevika.

Nr. 1 (Oslo havnelager) er eneste adresse i bruk.

I 2013 åpnet den første nybygde parsellen av Havnepromenaden langs Langkaia. Som gate åpnet den i 2014, og utgjør grensen mellom Bjørvika i øst, og Kvadraturen i vest. 

## Kilder
*  

## Eksterne lenker
*
Østerli terrasse (Oslo)

**Østerli terrasse** (1–21D, 2–28D) er en vei på Brattlikollen i bydel Nordstrand i Oslo. Den går som blindvei sørøstover fra Østerliveien og har gangveiforbindelse videre til Raschs vei og til en gangbro som går over E6 til Abildsøveien, som Østerli terrasse tidligere var en del av. Navnet ble vedtatt i 1988.

## Kilder
* 

## Eksterne lenker
*
Løvenskiold–Vækerø

**Løvenskiold–Vækerø AS** er et norsk aksjeselskap stiftet 7. juni 1974. Administrerende direktør er Carl Otto Løvenskiold d.y., mens Birger Johan Skjellvik er styreleder.

Selskapet har som vedtektsfestet formål å «eie og drive jordbruk og skogbruk, samt videre produksjon, handel, rederi og annen hermed forbunden virksomhet, herunder også stille garantier for samt å delta som aksjeeier eller på annen måte i foretagender med lignende formål.»

I tillegg eier Løvenskiold–Vækerø 46 prosent av aksjene i trelastkonsernet Bergene Holm AS.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Poblado Aramendía

**Poblado Aramendía** eller **Aramendía** er en by i Lavalleja-departementet i det sørlige Uruguay. Byen hadde i 2011 om lag 96 innbyggere.

## Befolkning
Aramendía har 96 innbyggere *(Beregning 2011)*

Kilde:

## Transport
 Ruta 8 Brigadier General Juan Antonio Lavalleja forbinder Aramendía med Montevideo, Pando, Solís de Mataojo, Minas og Isidoro Noblía.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Kart over Aramendía (spansk)
Underskrivernes Hus

**Underskrivernes Hus** ligger i Pilies gatve nr 26 i Gamlebyen i Vilnius, hovedstaden i Litauen. Den har fått dagens navn etter at Litauens uavhengighetserklæring ble undertegnet her 16. februar 1918. Bygningen er i dag et museum og er en del av Litauens nasjonalmuseum.

Bygningen er første gang nevnt i et edikt fra 1645. Huset er endret en rekke ganger gjennom 1600- og 1700-tallet. Etter en større brann på 1700-tallet, gikk det igjennom en større ombygging og fikk en ny etasje. På slutten av 1800-tallet ble det bygget om av Kazimierz Sztral i stilen nyrenessanse etter tegninger av den russiske arkitekten Alexiej Polozov.

Huset ble opprinnelig brukt som bolighus, eter hvert åpnet Sztral den kjente kafeen Biały Sztral i første etasje, som var i virksomhet helt fram til 1939.

Fram til 1918 hadde Den litauiske hjelpekomiteen, som opererte under første verdenskrig, kontorer i bygningen, og det var i denne organisasjonens lokaler at Det litauiske råd møttes i februar 1918 og undertegnet uavhengighetserklæringen. I tiden videre huset bygningen både boliger og kontorer for ulike litauiske organisasjoner.

Etter at Litauen ble uavhengig fra Sovjetunionen i 1990, ble det bestemt at bygningen skulle omgjøres til museum, og dette åpnet for publikum i 2000, og har siden 2003 vært en del av Litauens nasjonalmuseum.

16. februar hver år blir undertegnelsen av uavhengighetserklæringen minnet i huset.

## Eksterne lenker
* Nasjonalmuseets nettsider
Villa Serrana

**Villa Serrana** er en by i Lavalleja-departementet i det sørlige Uruguay. Byen hadde om lag 89 innbyggere i 2011.

## Befolkning
Villa Serrana har 89 innbyggere *(Beregning 2011)*

Kilde:

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* www.villaserrana.info (spansk)
* Kart over Villa Serrana (spansk)
Botnelva (Karlsøy)

**Botnelva** er ei elv på Ringvassøya i Karlsøy kommune i Troms.  Den er  lang og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er .

Elva har utspring fra Isvatnan i høyfjellsområdene sør på Ringvassøya, hvor den heter Iselva. Den renner mot nord og faller bratt ned dalsida på vestsida av Instebotndalen. I dalbunnen møter den elva fra Austbotndalen, og danner Botnelva, som fortsetter nordover til den munner ut i Vassbotn, lengst sør i Skogsfjordvatnet.

Elva er en del av Skogsfjordvassdraget, som i 1973 ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag.

## Referanser
Hvit elefant (uttrykk)

**Hvit elefant** er et uttrykk for en dyr gjenstand som en eier har vanskeligheter med å kvitte seg med, og som koster mer i drift og vedlikehold enn den klarer å innbringe i form av inntekter eller nytte. Innenfor bistandssammenheng blir uttrykket brukt som betegnelse for et negativt eller mislykket bistandsprosjekt. Finansiering av store og kostbare infrastrukturprosjekter gjennom gavebistand er lite tilpasset lokale forhold, med kostnader til drift og vedlikehold som mottakerlandene ikke er i stand til å takle økonomisk. Dette fører til at investeringene ikke er bærekraftige, og at man ikke har oppnådd de resultater man i utgangspunktet har ønsket. 

Uttrykket stammer fra de hvite elefanter i Sørøst-Asia, som ble sett på som hellige dyr og hverken kunne settes til arbeid eller drepes. Konger i Siam (dagens Thailand) gav for eksempel bort hvite elefanter i «gave» til sine fiender i et forsøk på å ruinere mottakeren gjennom sine kostnader tilknyttet til disse. Seniorforsker Tina Søreide ved Chr. Michelsens Institutt uttalte i et intervju med *[[Aftenposten]]* i august 2013 at bistandsbransjen generelt bruker intern sjargong, hvor uttrykket «hvite elefanter» blir trukket frem, både for å skjule kritikkverdige forhold, men også i frykt for å tråkke andre på tærne.

*[[Teknisk Ukeblad]]* publiserte i januar 2015 en artikkel om 12 vannkraftverk som endret verden, hvor Ingademningens tredje utbygging i Den demokratiske republikken Kongo ble presentert som Afrikas neste hvite elefant av interesseorganisasjonen International Rivers.

## Se også
* Hvite elefanter
* Elefanten i rommet

## Referanser


## Eksterne lenker
* Oppslag om «Hvit elefant» hos BistandsWiki hos Bistandsaktuelt
Mathias Rasmussen

**Mathias Knutsen Rasmussen ** (født 1997) er en norsk fotballspiller som spiller for den tyske klubben .
Rasmussen signerte for  i august 2013 etter å ha spilt for  i oppveksten.. Han fikk sin første offisielle A-lagskamp i Start-trøya da han ble byttet inn i cupoppgjøret borte mot  24. april 2014.

I en alder av 16 år og 342 dager fikk lyngdølen sin debut i Eliteserien mot Sandnes Ulf 2. november 2014, etter at han kom innpå for Kristoffer Ajer etter 70 minutter. Én måned etter Tippeliga-debuten ble Rasmussen tatt opp i A-lagstroppen til Start da han forlenget kontrakten til ut 2017-sesongen.

Den 19. juli 2016 meldte han overgang til danske . Rasmussen signerte en fireårskontrakt.

Rasmussen er sønn av tidligere -spiller Roger Rasmussen og fetter av Borussia Dortmund-spiller Julian Ryerson.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Håndball under Panamerikanske leker 2015

**[[Håndball]] under [[Panamerikanske leker 2015]]** ble arrangert i Exhibition Centre fra 16. til 25. juli 2015, som en av flere sporter under de 17. Panamerikanske leker i Toronto i Canada.

Brasil vant finalene for både menn og kvinner over Argentina. Ettersom vinneren er vertsnasjon under Sommer-OL 2016 i Rio de Janeiro i Brasil, tok Argentina over den direkte kvalifiseringsplassen som sølvvinnere.

## Medaljevinnere
### Nasjoner

### Utøvere

## Kvalifiserte nasjoner
Åtte herrelag og åtte kvinnelag kvalifiserte seg til lekene. De tre beste lagene under de Søramerikanske leker og Sentralamerikanske og karibiske leker var kvalifisert fra sine respektive turneringer. Vertsnasjonen Canada ble automatisk kvalifisert, mens den siste plassen ble avgjort i en siste kvalifisering mellom USA og lagene som kom på fjerdeplass i de andre kvalifiseringsturneringene.

Etter at de fjerdeplasserte i de Sentralamerikanske og karibiske leker 2014 avsto fra å spille kvalifisering, ble den siste plassen avgjort mellom USA og Uruguay.

### Menn

### Kvinner

## Referanser
Feliciano (Uruguay)

**Feliciano** er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.

## Befolkning
Feliciano har 77 innbyggere *(Beregning 2011)*

Kilde:

## Referanser


## Eksterne lenker
* Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
* Kart over Feliciano (spansk)
Smalelva (Spydeberg)

**Smalelva** er en sideelv til Glomma i Indre Østfold kommune i Østfold.

Elva har utspring i Lyseren, som ligger på grensen mellom Indre Østfold og Enebakk kommuner. Den renner stort sett sørover og dreier øst i det nederste løpet før den munner ut i Glomma ved Langnes jernbanebru. Total lengde er ca. seks kilometer. Høydeforskjellen fra utspring til utløp er ca. 80 meter. Fallene i elva har gjennom tidene blitt utnyttet til drift av sagbruk, møller og annen industri. Her kan nevnes Nestingen papirfabrikk, som var i drift mellom 1813 og 1870. Her er også det gamle Spydeberg Kommunale Elektricitetsverk fra 1911. Det er nå nedlagt, og i lokalene er det bygd opp et lite museum om Smalelva og dens historie.

## Se også
* Liste over elver i Østfold

## Referanser
Arsen Sakalov

**Arsen Sakalov** (født 1962) fra Nazran i delrepublikken Ingusjetia i Russland er en borgerrettsaktivist.

Sakalov studerte biologi ved universitetet i Groznyj i Tsjetsjenia, men da den andre Tsjetsjenia-krigen brøt ut i 1999 avbrøt han studiene og reiste hjem til Ingusjetia. Der arbeidet han for borgerkrigens ofre og tok initiativ til organisasjonen *Juridisk initiativ for Tsjetsjenia* (*Pravovaia Initiativa po Chechne*).

Han har arbeidet for at rettslige prosesser for forbrytelser mot menneskerettighetene skal komme i orden, men i 2003 tvang regjeringen i Ingusjetia dem til å legge ned arbeidet. Sakalov er stiftelsen *Russian Justice Initiative*s (*Det russiske rettsinitiativet*) koordinator for Ingusjetia, og arbeider også med å dokumentere og rapportere brudd på menneskerettighetene.

I 2005 ble han tildelt Per Anger-prisen med begrunnelsen: «för att med stora insatser och självuppoffring ha visat att inhumanitet och rättslöshet kan bekämpas med medmänsklighet».

## Kilder
* Hjemmesiden til ''Forum för levande historia''

## Eksterne lenker
* Russian Justice Initiatives hjemmesider
* «Dialog med Ryssland räcker inte», *[[Svenska Dagbladet]]* 2009-11-18
Kasakhstan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

**Kasakhstan i Tyrkvisjonens sangkonkurranse** er en oversikt over Kasakhstans deltakelser og resultater i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Landet har deltatt i alle konkurransene som har vært arrangert siden 2013. Kasakhstans representant vant konkurransen i 2014.

## Bakgrunn
Kasakhstan er blant deltakerlandene og -regionene som har deltatt i alle årene Tyrkvisjonens sangkonkurranse har vært arrangert. Landet har hittil også deltatt i finalen hvert år. I 2014 ble Zjanar Duğalova, akkompagnert av dombra-spilleren Nurzjan Täzjikenov, konkurransens andre vinner med sitt bidrag «Izin körem».

TV-produksjonsselskapet og underholdningsarrangementarrangøren Adam Media Group (AMG) organiserer landets nasjonale finaler og deltakelsene i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. De nasjonale og internasjonale konkurransene kringkastes av en av mediagruppens samarbeidskanaler. 

Fra 2013 til 2015 ble landets representant valgt i en nasjonal finale. De nasjonale finalene har vært omfattende, med flere deltakere som er ansett som blant landets beste musikere, og med en produksjon av en standard som kan sammenlignes med nasjonale finaler som arrangeres i forkant av Eurovision Song Contest. I en periode med usikkerhet, som følge av avlyste konkurranser, ble det gjort et internt valg av Serik Gamza-zade som representant til den senere avlyste konkurransen i 2018. Da Tyrkvisjonens sangkonkurranse igjen ble arrangert i 2020 ble det også foretatt internt valg av landets deltaker.

I  skulle Tyrkvisjonens sangkonkurranse arrangeres i Nur-Sultan i forbindelse med at byen også var vertskap for verdensutstillingen dette året. Konkurransen ble ikke arrangert, trolig på grunn av uklarheter rundt rettighetene til programkonseptet. Også i 2021 skulle konkurransen, ifølge TMB, arrangeres i byen Turkistan, men arrangementet ble av ukjente årsaker aldri avholdt. 

Kasakhstan er ett av landene hvor publikumsinteressen har vært størst rundt konkurransen. I perioden fra 2013 til 2015 var landet blant forhåndsfavorittene til å vinne, og alle bidragene kvalifiserte seg til finalen. I samme periode var Kasakhstan i gjennomsnitt resultatmessig best sammenlignet med andre deltakerland og -regioner, med oppnådd første-, andre- og niendeplass i løpet av tre år.

## Deltakere, bidrag og resultater
;Tabellforklaring

}
| Almaz Köpzjasar
| «Kim ol»
| Kasakhisk
| *Hvem er hun?*
| 
| align="center"|25.
|
|-
| 
| Turkvizyon
| align=center|18 
| 
| Orda
| «Olaj emes»
| Kasakhisk
| *Hvorfor ikke?*
|  
| align=center|2.
|
|-
| style="background:gold;"| 
| Turkvizyon
| align=center|16 
| Palasset for fred og forsoning
| Zjanar Duğalova
| «Izin körem» 
| Kasakhisk
| *Jeg ser sporene deres*
| align=center|3.
| align=center style="background:gold;"|1.
|
|-
| 
| Turkvizyon
| align=center|16  
| 
| Rin’go 
| «Birlikpen alğa» 
| Kasakhisk
| *Fremover sammen*
| 
| align=center|9.
| 
|-
| align="center" style="background:#DDF" colspan="11"|
|}

## Kringkastere og jurymedlemmer

## Se også
* Kasakhstans uigurer i Tyrkvisjonens sangkonkurranse
* Kasakhstan i Junior Eurovision Song Contest

## Referanser


## Eksterne lenker
* Khabar  
* Kasakhstan på turkvizyon.tv
Star (seilbåt)

**Star** eller **starbåt** er en entype-kjølbåt for to personer. Den var olympisk klasse fra 1932 til 2012, men unntak i lekene i 1976 da den ble erstattet med Tempest. Star har ikke spinnaker eller genaker som de fleste andre, men bruker å invertere fokken på lens i stedet. I 1968 tok Peder Lunde jr. og Per Wiken sølv i Star.
Jelena Urlajeva

**Jelena Michailovna Urlajeva** (født 1957) er en menneskerettighetsaktivist fra Usbekistan.

Jelena Urlajeva er medlem i borgerrettsorganisasjonen the Human Rights Society of Uzbekistan. I 2001 arbeidet hun for mennesker som mistet sine hjem på grunn av et veibyggingsprosjekt, noe som førte til at hun ble tvangsinnlagt på et sinnssykehus. Etter to måneders press fra utenlandske menneskerettighetsorganisasjoner ble hun skrevet ut, men har senere flere ganger blitt tvunget til psykiatrisk behandling.

Etter at regimet i 2005 massakrerte demonstranter i Andijon 2005 arrangerte Jelena Urlajeva nye demonstrasjoner for å støtte forfulgte journalister og få mer internasjonal oppmerksomhet for situasjonen i landet.

Urlajeva ble tildelt Per Anger-prisen i 2010, og juryens motivasjon var at hun i en truende omgivelse «osjälviskt och med fredliga medel och med stort personligt mod riskerat sitt eget liv och hälsa i kampen för mänskliga rättigheter».

## Kilder
* International Foundation for the Protection of Human Rights Defenders hjemmesider, lest 2010-10-26

## Eksterne lenker
* Urlaeva på hjemmesiden til Forum för levande historia lest 2015-01-17
* ''Uzbekistan: The children are forced to pick the cotton again. The authorities keep hiding this fact (photo)'' på 2010-09-20 på Ferghana.rus hjemmeside
Litauens nasjonalmuseum

**Litauens nasjonalmuseum** (litauisk: *Lietuvos nacionalinis muziejus*) ble etablert i1 1952 som et statlig historisk museum som både ivaretar gjenstander, bygninger og bygningsstrukturer. Museet står også for arkeologiske utgravninger i hele Litauen.

## Historie
*Antikvitetsmuseet* i Vilnius, grunnlagt av Eustachy Tyszkiewicz i 1855, var forløperen til dagens museum. Dette museet fokuserte særlig på kulturen og historien til storhertugdømmet Litauen. Det bygget hovedsakelig på polske private samlinger, og var ganske populært med en rekke besøkende. Etter januaroppstanden i 1863 flyttet Det russiske keiserriket mye av samlingen til Moskva, mens de gjenværende gjenstandene ble omorganisert og gjort til en del av folkebiblioteket i Vilnius. Fra 1866 til 1914 var muset og bibiloteket en enhet. I 1915, da østfronten under første verdenskrig nådde Vilnius, ble ytterligere deler av gjenstandene flyttet til Russland.

Etter Litauens uavhengighet i 1918 ble *Museet for historie og etnografi*, basert på samlingene fra *Antikvitetsmuseet* og Litauens vitenskapsforening. Lederen for denne var Jonas Basanavičius, en av underskriverne av Litauens uavhengighetserklæring. Etter 1919 ble Vilnius en del av Polen og museumsvirksomheten ble inkorporert i Vilnius universitet.

I 1941 sørget vitenskapsakademiet å sikre seg samlingene fra alle museene i Vilnius. Museet ble igjen en privat virksomhet i 1952, under ledelse av historikeren Vincas Žilėnas. I 1967 etablerte museet seg i det nye arsenalet i Vilnius slottskompleks. 

I 1968 hadde museet en stor utstilling, og utover på 1970- og 1980-tallet ble det samlet inn historisk materiale fra hele landet. I 1992, etter Litauens uavhengighet fra Sovjetunionen, fikk museet dagens navn og er i dag underlagt kulturdepartementet.

## Organisasjon

Museet har fem avdelinger:: Historie, og nyere tids historie, arkeologi, etnografi, numismatikk og ikonografi, og består av rundt  enkeltgjenstander.

Samlingene er følgende steder:

* Det nye arsenalet i Vilnius slottskompleks
* Det gamle arsenalet i Vilnius slottskompleks
* Gediminastårnet i Vilnius
* Bastion fra Vilnius bymur
* Maleren Kazys Varnelis' hus
* Underskrivernes Hus i Vilnius
* Vincas Kudirka-museet i Šakiai kommune
* Jonas Basanavičius' fødested i Vilkaviškis kommune
* Hjemstedet til Jonas Šliūpas i Palanga

## Eksterne lenker
* Museer i Litauen
William Sverdrup

**William Frederik Benedict Peter Sverdrup** (født 7. oktober 1809 i København, død 2. september 1872 i Kristiania) var en norsk prest.

## Liv
William Sverdrup var sønn av den klassiske filologen og professoren Georg Sverdrup og fetter av politikeren Johan Sverdrup. Han ble student i 1827 og *[[cand. theol.]]* i 1832. Fra 1834 var han ansatt som annen amanuensis ved universitetsbiblioteket. Fra 1840 var han residerende kapellan i Gran og fra 1847 garnisons- og sogneprest i Fredriksvern (dagens Stavern).

Han var gift med Elisabeth Treschow, datter av Willum Frederik Treschow.

## Sigholt-saken
9. november 1849 begikk kapteinløytnant Johan Georg Sigholt selvmord, etter at han dagen før var blitt dømt i høyesterett for falske angivelser. Foranledningen var at Sigholt hadde levert anmeldelser mot flere av sine offiserskolleger. Ved begravelsen 12. november talte Sverdrup over skriftstedet «Hvo som er ren, han kaste den første sten». Sigholts motstandere blant offiserene tolket dette som rettet mot dem, og klaget over Sverdrup til biskop Arup. Følgen var at Sverdrup ble irettesatt av biskopen og Kirkedepartementet. Da han i de neste årene søkte om ledige presteembeter, ble han hver gang avvist av biskopen og departementet. Han valgte derfor å gå av i 1865.

## Verk
Han utga en *Logik* (1836) og en påvisning av *Dødsstraffens Uretmæssighed* (1836). Utenom Niels Treschow var Sverdrups *Logik* den eneste norske utgivelsen innenfor filosofien på lange tider. Boken ble anmeldt av Anton Martin Schweigaard i *[[Den Constitutionelle]]*, i en artikkel hvor Schweigaard benyttet anledningen til å legge fram sitt eget syn på vitenskapelig tenkning.

## Utmerkelser
William Sverdrup ble utnevnt til ridder av Sankt Olavs Orden i 1871 for gavmildhet mot offentlige innretninger, særlig universitetet, som han ga 2000 bøker. En gate i Stavern er oppkalt etter ham.

## Referanser


## Kilder
* Jens Braage Halvorsen: «Sverdrup, William Frederik Benedict Peter» i *[[Norsk Forfatter-Lexikon]] V*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening, 1901.
* S. H. Finne-Grønn: *Slegten Sverdrup*. Christiania: Det Mallingske Bogtrykkeri, 1923.
Narges Mohammadi

**Narges Mohammadi** (født 1972) er en iransk menneskerettsaktivist. Den 6.&nbsp;oktober 2023 kunngjorde Den norske nobelpriskomiteen at Narges Mohammadi var årets vinner av Nobels fredspris, for sin kamp mot undertrykking av kvinner i Iran og sin kamp for menneskerettigheter og frihet for alle.

Hun er utdannet fysiker fra Imam Khomeini internasjonale universitet, og har arbeidet som ingeniør i Teheran.

Den 6. november 2023 ble det meldt at Narges Mohammadi hadde innledet en sultestreik. Sultestreiken ble avsluttet etter to dager, da hun ble innbrakt på sykehus for hjerteproblemer. Hun oppnådde å bli transportert til sykehuset uten å måtte tildekke håret.
## Liv og virke
Narges Mohammadi ble født i Zanjan i Iran og vokste opp i de kurdiske byene Oshnavieh og Qorveh i Kurdistan-provins og Karaj.

Hun ble i 2010, etter inngrep av myndighetene, avskjediget på politisk grunnlag. Hun har i mange år kjempet mot at politiske fanger skal kunne fengsles uten rettergang og for kvinners rettigheter i Iran, for dette arbeidet har hun blitt idømt fengselsstraff og reiseforbud. Mohammadi er aktiv innen Defenders of Human Rights Center i Iran og i Iranian National Peace Council. I september 2011 ble hun arrestert, og i oktober dømt til 11 års fengsel for propaganda mot staten. Hun har (per oktober 2023) blitt fengslet totalt 13 ganger og dømt fem ganger. Til sammen er hun dømt til 31 år i fengsel og 154 piskeslag. Per oktober 2023 sitter hun fengslet i Evin-fengselet, som betegnes som Irans mest beryktede fengsel.

Da vinneren av Nobels fredspris i 2003 Shirin Ebadi i 2010 ble tildelt den østerrikske menneskerettighetsprisen Felix-Ermacora-Menschenrechtspreis, tilegnet hun prisen til Narges Mohammadi, og uttalte at «denne modige kvinnen fortjener denne prisen mer enn meg» (engelsk: «This courageous woman deserves this award more than I do,»).

I 2011 ble hun tildelt Per Anger-prisen. I 2023 var hun en av tre mottagere av Olof Palme-prisen. Hun ble tildelt Nobels fredspris i 2023 «for hennes kamp mot undertrykkelse av kvinner i Iran, og hennes kamp for å fremme menneskerettigheter for alle».

## Familie
Narges Mohammadi er gift med journalisten Taghi Rahmani, som også er menneskerettsaktivist og som per 2023 bor i eksil i Frankrike. Ekteparet har to barn som er tvillinger, datteren Kiana og sønnen Ali. Barna bodde (pr. 2023) begge med sin far.

## Priser og tildelinger
* 2009: Alexander Langer-prisen
* 2011: Per Anger-prisen
* 2016: Weimar menneskerettighetspris
* 2018: Andrei Sakharov-prisen fra American Physical Society
* 2022: Listet av BBC som en av 100 mest inspirerende og innflytelsesrike kvinner
* 2023: Olof Palme-prisen
* 2023: UNESCO/Guillermo Cano World Press Freedom Prize, delt med Elaheh Mohammadi og Niloofar Hamedi
* 2023: Nobels fredspris

## Bibliografi
* 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Organización Femenina Popular

**Organización Femenina Popular** er en kvinne- og borgerrettighetsorganisasjon i Colombia.

Organización Femenina Popular ble opprettet 1972 i Barrancabermeja, en by som har vært styrt av ulike væpnede grupper opp igjennom årene: ELN, FARC og fra slutten av 1990-åra paramilitære tropper. OFP ble grunnlagt som en velgjørenhetsorganisasjon med suppekjøkken for de fattige, men har etter hvert utvidet sitt arbeid til å omfatte forsvar av menneskerettigheter. 

Organisasjonens medlemmer blir utsatt for vold og trusler om vold fra alle partiene i den pågående borgerkrigen.

Yolanda Becerra, Organización Femenina Populars leder, mottok i 2007 Per Anger-prisen på vegne av den, juryens begrunnelse var «för att i en hotfull miljö trotsa vapenmakt och stärka de röster som riskerar att tystas».

## Kilder
*Om Per Anger-pristildelingen 2007 på Forum för levande historias hjemmeside

### Fotnoter


## Eksterne lenker
* Organización Femenina Populars hjemmeside
* Om OFP på tidsskriftet PeaceNews' hjemmeside
Brahim Dahane

**Brahim Dahane** (født 1965) er en menneskerettighetsaktivist fra Vest-Sahara på Afrikas nordvestkyst.

Dahane grunnla menneskerettighetsorganisasjonen Asociación Saharui de Victimas de Violaciones Graves de los Derechos Humanos Cometidas por el Estado Marroqui (ASVDH). Han har vært fengslet i lengre perioder, og også vært torturert..

Den svenske avdelingen av International Commission of Jurists nominerte ham i 2009 til Per Anger-prisen. Juryens motivasjon for tildelingen var «För att i konflikten mellan Marocko och Polisario rörande Västsahara uthålligt med fredliga medel och personligt mod riskerat sitt liv i kampen för mänskliga rättigheter».

## Kilder
* Hjemmesiden til ''Forum för levande historia''

### Fotnoter
Toskere og ghegere

**Toskere og ghegere** er de dominerende undergruppene av den etniske gruppen albanere. Toskere og ghegere skilles av kulturelle, språklige, sosiale og religiøse forhold. Tradisjonelt har toskere levd sør for elven Shkumbin i Albania og i Epirus i Hellas, mens ghegere har levd nord for Shkumbin og i de storalbanske områdene i Kosovo, Makedonia og Montenegro.

Ghegisk og toskisk er dialektgrupper av det albanske språket, og danner et dialektkontinuum der dialektene oftest er innbyrdes forståelige. Ghegere fra de mest isolerte områdene i det nordlige Albania kan ha vanskelig for å forstå toskere fra det albanske og greske Epirus. Under det kommunistiske regimet 1944–1991 ble de toskiske dialektene favorisert, noe som har hatt store konsekvenser for ghegernes selvidentifikasjon, idet språket er viktigst i den albanske identiteten.

Kommunistene undertrykte også ghegernes sosiale organisasjon, som tradisjonelt har vært et klanssamfunn, der bøndene i overveidende grad var gjetere. Toskerne hadde et føydalt bondesamfunn som pleide større kontakt med omverdenen. De fleste albanere som utvandret til Italia på 1400-tallet (arbëreshë) eller til Amerika på 1800- og 1900-tallet, var toskere.

Ghegere er overveiende ortodokse og katolske kristne, mens flesteparten av toskerne er enten ortodokse kristne eller muslimer. De religiøse gruppene i Albania har generelt sameksistert fredelig.

## Referanser
Harald Seim

**Harald Seim** (født 1882 på Seim, Alversund i Nordhordland, død 1975 på Sandane) var en norsk kunstmaler.

Faren Nils Larsson Seim kjøpte Kinn-øya i 1896 og flyttet til Kinn med kona Kari og de tre yngste sønnene Magnus, Harald og Einar. Utenom studietiden bodde han hele livet på Kinn, og kystnaturen med skarv og havørn var viktige motiv i arbeidene hans. Han reiste også til Balestrand og Fjærland og hentet motiv der til maleriene sine. Han studerte i 1909–1917 ved Statens kunstakademi med Christian Krohg som lærer og debuterte med utstilling i Bergen i 1911. Han deltok på Høstutstillingen fra 1912 til 1917 og på vestlandsmalernes utstillinger i Kunstnernes hus i mellomkrigstiden. I 1931 forsøkte han å selge fem maleri signert med «Nikolai Astrup». For dette ble han dømt til 75 dagers betinget fengsel. Tidligere hadde han levert et bilde til Høstutstillingen med Astrups signatur som en demonstrasjon.

## Referanser
Baygorria

**Baygorria** er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.

## Demning
Baygorria har en demning, Baygorria-demningen, med et vannkraftverk på elva Negro i Uruguay.

## Befolkning
Baygorria har 161 innbyggere *(Beregning 2011)*

Kilde:

## Referanser


## Eksterne lenker
* Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
* Kart over Baygorria (spansk)
Clifford D. Simak

**Clifford Donald Simak** (født 3. august 1904, død 25. april 1988) var en av USAs førende science fiction-forfattere. Han mottok tre Hugopriser og én Nebulapris.

## Biografi
Clifford D. Simak ble født i Millville i staten Wisconsin. Han giftet seg med Agnes Kuchenberg i 1929, og fikk to barn sammen med henne. Simak gikk på universitetet og arbeidet senere for forskjellige aviser i Midtvesten. I 1939 ble han tilknyttet avisen *Minneapolis Star and Tribune*, og han arbeidet for avisen til han gikk ut i pensjon i 1976. I 1949 ble han nyhetsredaktør for avisen. Han døde i Minneapolis.

## Forfatterkarrière

Simak begynte å skrive science fiction til de såkalte kulørte bladene i 1931, men var misfornøyd med det som ellers kom ut i genren og sluttet igjen i 1933. Han tok opp igjen virket som science fiction-forfatter da John W. Campbell tok over som redaktør for *Astounding Science-Fiction*. Den eneste science fiction-historien Simak skrev mellom 1933 og 1937 var «The Creator», som er en historie med religiøst innhold, noe som var unormalt på den tiden. 

## Romaner
* *The Creator* (1935)
* *Cosmic Engineers* (1939)
* *Empire* (1951)
* *Time and Again* (1951)
* *City* (1952) – norsk oversettelse ved Daisy Schjelderup: *Legenden om mennesket* (Gyldendal Norsk Forlag, Oslo 1968)
* *Ring Around the Sun* (1954)
* *Time Is the Simplest Thing* (1961)
* *The Trouble with Tycho* (1961)
* *The Walked Like Men* (1962)
* *Way Station* (1963)
* *All Flesh Is Grass* (1965)
* *Why Call them Back From Heaven?* (1967) 
* *The Werewolf Principle* (1967) 
* *The Goblin Reservation* (1968) 
* *Out of Their Minds* (1970) 
* *Destiny Doll* (1971) 
* *A Choice of Gods* (1972) 
* *Cemetery World* (1973) 
* *Our Children's Children* (1974) 
* *Enchanted Pilgrimage* (1975) 
* *Shakespeare's Planet* (1976) 
* *A Heritage of Stars* (1977) 
* *The Fellowship of the Talisman* (1978) 
* *Mastodonia* (1978) 
* *The Visitors* (1980) 
* *Project Pope* (1981) 
* *Where the Evil Dwells* (1982) 
* *Special Deliverance* (1982) 
* *Highway of Eternity* (1986)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
*
Sakha i Tyrkvisjonens sangkonkurranse

**Sakha i Tyrkvisjonens sangkonkurranse** er en oversikt over den russiske republikken Sakhas deltakelser og resultater i Tyrkvisjonens sangkonkurranse. Regionen deltok første gang i 2013. 

## Bakgrunn
Sakha, også kjent som Jakutia, er en republikk i det østlige Russland hvor om lag femti prosent av befolkningen er av jakutisk etnisitet. Jakutene er et tyrkisk folk som snakker det tyrkiske språket sakha. Sakha har deltatt i Tyrkvisjonens sangkonkurranse alle år, med unntak av i 2015 da de - i likhet med andre russiske deltakerregionene - trakk seg. Valg av representanter har siden 2014 blir gjort internt av musikeren Larisa Trojeva.

## Historie
Sakha oppnådde sin beste plassering med en 2.-plass i konkurransen i 2020. I 2013 kvalifiserte republikken seg ikke videre fra delfinalen. I 2015 ble opprinnelig Dalaana og Juliana valgt til å representere Sakha, men som følge av at det oppsto et dårlig politisk forhold mellom Russland og Tyrkia i forkant av konkurransen, valgte Sakha å trekke seg dette året. De påfølgende årene ble Tyrkvisjonens sangkonkurranse ikke arrangert, og i 2020 deltok Praskovja Tsjenjanov - også kjent som Umsuura - for Sakha.

## Deltakere, bidrag og resultater
;Tabellforklaring

}
| Dalaana(Natalia Jakovleva)
| style="background:#b0c4de" align=center colspan=3|
| style="background:#b0c4de" align=center colspan=2|*[[Tyrkvisjonens sangkonkurranse 2015#Russlands deltakerregioner|Deltok ikke]]*
|
|-
| 
| Intern
| align="center"|-
| 
| Sakhaaja(Vladlena Ivanova)
| «Kün»
| Sakha
| *[[Solen|Sol]]* 
| align=center|12.
| align=center|7.
|
|-
| 
| Intern
| align="center"|-
| 
| Nika(Olga Spiridonova)
| «Kötütüöm»
| Sakha
| *Flyr*
| 
| align="center" style="background:#FE8080|DNQ
|
|-
| align="center" style="background:#DDF" colspan="11"|
|}

## Jurymedlemmer

## Referanser
Carlos Reyles (Uruguay)

**Carlos Reyles** er en by i Durazno-departementet i det sentrale Uruguay.

## Navn
Byen er oppkalt etter uruguayansk forfatter, Carlos Reyles.

## Befolkning
Carlos Reyles hadde 976 innbyggere i 2011.

Kilde:

## Transport
 Ruta 5 Brigadier General José Fructuoso Rivera forbinder Carlos Reyles med Durazno, Florida, Sarandí Grande og Paso de los Toros.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Offisielt nettsted for Durazno (spansk)
* Kart over Carlos Reyles (spansk)
Spolebusk

**Spolebusk** (*Euonymus europaeus*) er en løvfellende busk eller lite tre i spolebuskfamilien. 

Den er rikt forgrenet med grønne, firkantede kvister og blir to–seks meter høy. Bladene er motsatte, lansettformede til elliptiske og fintannede. Høstfargen er ofte lysende rød. Blomstene er hvitgrønne, åtte–ti millimeter lange og sitter flere sammen i grenete kvaster. Det er som regel fire kronblad og fire pollenbærere. Blomstringstiden er i mai–juni. Fruktkapselen er lysrosa med fire fliker; den åpner seg så de oransje frøene vises. Busken vokser i skog og kratt, helst på kalkgrunn.

Arten er typisk for det mellomeuropeiske løvskogsbeltet og finnes fra Irland i vest til Volgas vestbredd og Kaukasus i øst. Den vokser spontant nordover til Sør-Skottland, Danmark og Sør-Sverige, men er forvillet fra hager i Norge og lenger nord i Sverige. I Norge finnes arten nå i det sommervarme området fra Østfold til grensa mellom Aust- og Vest-Agder og nordover til Gran i Oppland. 

Spolebusken har fått navn etter den harde veden som ble brukt til håndteiner. På dansk og svensk heter den *benved*, og den må ikke forveksles med kristtorn og andre busker som kalles *beinved* i Norge.

## Galleri

Argentré-du-Plessis - Euonymus europaeus - 20111104 (2).JPG|Vekstform
Euonymus europaeus 0008-4.jpg|Blad og blomster
Euonymus europaeus 0010.jpg|Firetallig blomst
Euonymus europaeus 06 ies.jpg|Fruktkapsler
Gewöhnlicher Spindelstrauch Herbstfärbung.jpg|Høstfarger


## Referanser




## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Eduardo Gallardo

**Eduardo Gallardo** (født 20. april 1969) er en argentinsk håndballtrener, som siden 2007 har vært landslagssjef for det argentinske herrelandslaget.

## Karriere
Gallardo var tidlig i sin karriere trener og senere sportsdirektør for den argentinske hovedtadsklubben River Plate.

### Landslag
Gallardo overtok ansvaret for det argentinske herrelandslaget etter Mauricio Torres i 2007.

I 2011 satte han en stopper for Brasils overlegenhet i søramerikansk håndball ved å vinne gull under de Panamerikanske leker.

Under Håndball-VM 2011 ledet han Argentina til en 12.-plass som det beste ikke-europeiske laget.

Seieren over Brasil i de Panamerikanske leker sørget samtidig for at Argentina kvalifiserte seg til Sommer-OL 2012 i London, der de endte på en 10.-plass.

## Meritter
* Panamerikanske leker:   2011

## Referanser
Lycée Chevrollier

**Lycée Polyvalent Chevrollier** er en høyere skole på den sørlige bredden av Maine (sideelv til Loire) i Angers, Frankrike. Skolen er offentlig drevet og byens og departementet Maine-et-Loire sin største. Den ble grunnlagt i 1833 etter Guizot-loven sitt krav til alle tettsteder med mer enn 5000 innbyggere å ha en videregående skole. Den har både et videregående trinn (et lycée), og et forberedende trinn (classes préparatoires), som forbereder elevene for videregående utdanning.

## Norskseksjonen
Skolen har siden 1997 huset en norsk seksjon i første klasse (*seconde*). Dette programmet organiseres gjennom Institut français i Norge og hvert år reiser opptil 6 nordmenn hit. Nordmennene bor sammen med franskmenn på skolens internat i hverdagen, mens i helgene bor de i en fransk vertsfamilie som stort sett har egne barn med elever på skolen. Elevene kan om ønskelig fortsette sin skolegang på lycée Chevrollier etter første året, og med det oppnå en anerkjent fransk eksamen. Elevene som velger dette, velger selv hvordan de ønsker å bo de to siste årene. Vanligst er det å leie en leilighet eller hybel.

## Eksterne lenker
* 
* Fylkesmannen i Vest-Agder Internasjonalisering
Hysni Kapo

**Hysni Kapo** (født 4. mars 1915 i Tërbaç i distriktet Vlorë, død 23. september 1979 i Paris) var en albansk kommunistisk politiker. 

Han var en av de 154 personer som ble gitt ærestittelen «Folkehelt» (*Hero i Popullit*) i kommunisttiden.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Kapo gikk handelsskole i Vlorë, hvor han senere ble bokfører og arbeidet som pleier for psykisk utviklingshemmede ved det offentlige sykehuset. I 1945 giftet han seg med Vito Kondi, som også ble en ledende kommunistisk politiker.

### Motstandskamp og politisk virke
Under den andre verdenskrig var han med på å danne Arbeidets parti i 1941, og ble partisekretær for partiets avdelinger i Vlorë. Samme år dannet han en væpnet motstandsgruppe mot den italienske okkupasjonsmakten. Kapo spilte etterhvert en sentral rolle i den albanske motstandsbevegelsen, og ble medlem av sentralkomiteen i Arbeidets parti i 1943. I 1945 var han medlem av spesialdomstolene som dømte krigsforbrytere og såkalte folkefiender.

Kapo var Albanias ambassadør i Beograd 1945–1946, medlem av politbyrået i Arbeidets parti fra 1946, sekretær for partiets sentralkomité fra 1956 samt regjeringsmedlem i flere omganger, blant annet som utenriksminister, visestatsminister og jordbruksminister.

Spenningen mellom Tirana og Moskva fant sted i tiden han var utenriksminister. Da Kapo deltok i 1960 i det internasjonale møtet for kommunistiske partier, i stedet for Enver Hoxha og Mehmet Shehu, reflekterte dette de økende spenningene mellom Albania og Sovjetunionen. Kapo ble betraktet som det tredje høyeste rangerte kommunistleder i partiet på denne tiden, etter Hoxha og Shehu.

Han døde på et sykehus i Paris i 1979, etter lengre tids sykdom.

## Referanser
Jåblom

**Jåblom** (*Parnassia palustris*) er en plante i spolebuskfamilien. Den har tidligere blitt regnet til sildrefamilien eller en egen jåblomfamilie.

Den er en flerårig, lav urt. Stengelen blir 10–20&nbsp;cm høy og har ett stengelblad. Ved basis er det en bladrosett. Blomstringstiden er juli–september. En enkelt blomst sitter i enden av stengelen; den er skålformet med fem hvite kronblad, som har gjennomskinnelige nerver. Den vokser på fuktige, kalkholdige steder som myr, strandeng, fjellhei og våt slåtte- eller beitemark. Arten er utbredt i tempererte og arktiske strøk på hele den nordlige halvkule sørover til Atlasfjellene, Himalaya og fjellene i vestlige USA. I Norge er den vanlig i hele landet opp til 1700&nbsp;moh i Sør-Norge.

Jåblom er ganske variabel og har tidligere blitt delt i tre underarter. Panarctic Flora mener at det er to underarter, subsp. *palustris* i Europa og det meste av Asia og subsp. *neogaea* i Nordøst-Asia og Nord-Amerika. Antall kromosomer (ploiditeten) varierer, men har ingen direkte sammenheng med underarten.

I Nord-Europa er det tre grupper hvis en ser samlet på morfologi og cytologi.
* store planter med store blomster, diploid kromosomtall: tempererte strøk, nordover til Danmark, Sør-Sverige og det sørøstlige Norge 
* store planter med store blomster, tetraploid kromosomtall: hele området, inkludert Arktis
* små planter med små blomster, tetraploid kromosomtall: fjellstrøk og i nord

## Litteratur
* 
* 
* 
* 

## Eksterne lenker

*
Magasinet KOTE

***Magasinet KOTE*** er et gratis tidsskrift innen arkitektur, landskap, byplanlegging og urbanisme. Det ble startet våren 2012, i den hensikt å skape en arena for studenter og unge yrkesutdøvende for meningsytringer, fag, debatt, og formidling av kunnskap om de fysiske omgivelsene. Det drives av studenter og nyutdannede, som et rent dugnadsprosjekt.

Initiativet har sitt utspring fra studentmiljøet innen landskapsarkitektur og planlegging på Norges miljø- og biovitenskapelige universitet, men fikk tidlig redaksjonsmedlemmer innen arkitektur fra Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo, Bergen Arkitekthøgskole og Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, og senere fra samfunnsgeografi ved Universitetet i Oslo.

*Magasinet KOTE* driver både en nettside og gir ut et papirmagasin. Papirutgaven gis ut to ganger i året, har hatt et opplag på mellom 700 og  og har hatt bidragsytere fra hele Norden.

## Se også
* Liste over norske arkitekturtidsskrifter

## Kilder
* Arkitektnytt.no
* NLA 

## Eksterne lenker
*
Sapiyat Magomedova

**Sapiyat Magomedova** (født 11. februar 1979 i Khasavyurt i Dagestan) er en dagestansk jurist og menneskerettsaktivist.

Magomedova forsvarer ofre for menneskerettsbrudd i Nord-Kaukasus, ofte saker som andre jurister avviser av sikkerhetsgrunner og vunnet flere av dem. Det å vinne en slik sak anses, ifølge nettstedet civilrightsdefenders.org, som nesten umulig. Eksempler på saker er at ofre ble tvunget til å forsvinne, tortur og drap. Menneskerettsbruddene, som samtidig er brudd på Den russiske føderasjons konstitusjon og internasjonal lov, gjøres ofte av politiet og sikkerhetstjenestene. 

*Huffington Post* skrev i 2013 at FNs komite mot tortur i en rapport hadde kritisert Russland for dårlig etterforskning av torturbeskyldninger, intimidering og represalier mot menneskerettsforkjempere og journalister. I denne sammenhengen ble også etterforskningen av drapene på journalisten Anna Politkovskaja i 2006 og menneskerettsaktivisten Natalia Estemirova i 2009, og politiets påståtte mishandling av Magomedova i Kaukasusprovinsen i Dagestan i 2010.

Civil Rights Defenders nominerte henne i 2012 til Per Anger-prisen, og juryen tildelte henne den med denne begrunnelsen: «För sitt modiga och riskfyllda arbete som advokat och som orädd försvarare av mänskliga rättigheter i en våldsam och hotfull miljö».

## Referanser


## Kilder
* Hjemmesiden til Forum för levande historia, lest 2015-01-18
* Magmedova på civilrightsdefenders.orgs nettsider, lest 2015-01-18
* Huffington post: UN criticizes Russia over torture allegations, lest 2015-01-18
Martin Norum

**Martin Norum** (født 28. november 1990) er en norsk trener og kostholdsveileder. Han begynte sin trenerkarriere i 2009. 

## Publikasjoner
Han har utgitt tre bøker, en i Gyldendal forlag, *Sterkere* og to i Cappelen Damm forlag, *Bygg muskler* og *Styrketrening for jenter* sammen med naprapat Benjamin Christensen. Han har også publisert fagfellevurderte forskningsartikler innen idrettsvitenskap og idrettsernæring.

## Arbeid
Norum har hatt engasjementer i norsk treningsbransje de siste årene, blant annet som praktisk fagansvarlig i Akademiet for personlig trening og faglig ansvarlig i Sprek Fritid. I dag jobber han som personlig trener, foredragsholder og med selvstendige prosjekter. 

Han driver også kreftforeningen Norum Cancer Association til støtte for kreftsyke barn i Norge.

## Eksterne lenker
*