open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Yossef Bussel

**Yossef Bussel** eller **Josef Bussel** (født 3. juli 1891, død 30. juli 1919) Var en av de opprinnelige initiativtakerne til den første jødiske kibbutzen kalt Degania i 1910.

Han var født av jødiske foreldre i Lakovitch i Belarus. Hans far døde mens han var liten. Han var usedvanlig intelligent og studerte blant annet hebraisk språk, og deltok i den zionistiske ungdomsbevegelsen «HaTchiya» *(De gjenfødte)*. Emigrerte til Israel og sluttet seg til Degania fellesskapet i 1910. Han er mest kjent som forfatter av et brev til det Israelske bosetterkontoret, der han gir Degania navn etter de fem kornsortene de dyrket.

Tilbake fra jobb den 30. juli 1919, forliste båten som han var ombord på ved «Kinneret», og han omkom bare 28 år gammel, og etterlot seg hustruen Chayuta og sin 5 måneder gamle datter Pessya.
Flickering Flame

***Flickering Flame: The Solo Years Vol. 1*** er et samlealbum fra Roger Waters, tidligere bassist, vokalist og hovedlåtskriver i Pink Floyd. Det består av sanger fra 1983 til 2001 i hans solokarriere og inkluderer blant annet musikk fra albumene *[[The Pros and Cons of Hitch Hiking]]* (1984), *[[Radio K.A.O.S.]]* (1987) og *[[Amused to Death]]* (1992). Albumet er produsert av Roger Waters selv i samarbeid med blant annet Pink Floyd-produsenten James Guthrie.

## Sporliste
# «Knockin' on Heaven's Door» – 4:06
# «Too Much Rope» – 5:12
# «The Tide Is Turning» – 5:24
# «Perfect Sense, Part 1 & 2» – 7:22
# «Three Wishes» – 6:49
# «5.06 Am (Every Stranger's Eyes)» – 4:47
# «Who Needs Information» – 5:55
# «Each Small Candle» – 8:34
# «Flickering Flame» – 6:45
# «Towers of Faith» – 6:52
# «Radio Waves» – 4:31
# «Lost Boys Calling (Original Demo)» – 4:06

Tekst og musikk av Roger Waters med unntak av «Knockin' on Heaven's Door», skrevet av Bob Dylan, og «Lost Boys Calling (Original Demo)», skrevet i samarbeid av Ennio Morricone og Roger Waters.

## Besetning
*Roger Waters – Vokal, synthesizer, akustisk gitar, bass, lydeffekter
*Simon Chamberlain – keyboard på «Knockin' on Heaven's Door»
*Jon Carin – keyboard
*Matt Irving – keyboard
*Andy Wallace – hammondorgel, keyboard 
*Clem Clempson – elektrisk og akustisk gitar på «Knockin' on Heaven's Door»
*Andy Fairweather Low – diverse gitarer, 12-strengers gitar, bass, vokal
*Geoff Whitehorn – gitar på «Too Much Rope» og «Three Wishes»
*Steve Lukather – gitar
*Jay Stapely – gitar 
*Doyle Bramhall II – gitar
*Snowy White – gitar
*James Johnson – bass
*John Gordon – bass
*Graham Broad – trommer, perkusjon
*Freddie KRC – trommer
*Luis Conte – perkusjon på «Too Much Rope» og «Three Wishes»
*Mel Collins – saksofon
*Claire Torry – vokal 
*Katie Kissoon – bakgrunnsvokal
*P.P. Arnold – bakgrunnsvokal
*Doreen Chanter – bakgrunnsvokal
*Suzanne Rhatigan – bakgrunnsvokal
*Susannah Melvion – bakgrunnsvokal
*James Guthrie – produsent, miksebord, lydtekniker
*Colin Lyon – assisterende lydtekniker
*Nick Griffiths – produsent, miksebord
*Patrick Leonard – keyboard og produsent
*Ian Ritchie – produsent, orkesterarrangør, programmering, piano, keyboard, blåseinstrument
*John Linwood – programmering
*Ennio Morricone – musikk på «Lost Boys Calling (Original Demo)»
*Rick Wentworth – orkestrering
*National Philharmonic Orchestra
*Jessica & Jordan Leonard – skrikende barn på slutten av «Three Wishes»

## Eksterne lenker
*
Stammheim-fengselet

**Stammheim-fengselet** (***Justizvollzugsanstalt Stuttgart-Stammheim***) er et høysikkerhetsfengsel i Stuttgart-Stammheim. Det er det nest største fengselet i delstaten Baden-Württemberg.

Fengselet ble bygget mellom 1959 og 1963 med datidens mest moderne sikkerhetsteknologi og bestod opprinnelig av to bygninger. I 1964 startet fengselsdriften. En ny bygning med plass til 128 innsatte åpnet i 2005. Bygningene kalles bygg 1, 2 og 3.

Fengselsområdet er inngjerdet og omgitt av en mur, og omfatter 49&nbsp;600 m². I gjennomsnitt hadde fengselet 867 fanger i 2006. Ved normalt belegg har fengselet plass til 877 fanger. Av de ca. 600 cellene er noen enkeltceller og andre fellesceller med plass til 2–4 fanger. Rundt 250 av fangene er satt i forskjellige former for arbeid i fengselet.

## Stammheim-fengselet og RAF
Stammheim-fengselet ble kjent for et bredt publikum gjennom fengslingen av fremtredende medlemmer av den venstreekstremistiske terroristorganisasjonen Rote Armee Fraktion (RAF). På det meste satt ni RAF-medlemmer i Stammheim-fengselet.

I forbindelse med rettssakene mot medlemmer av RAF ble det bygget en pansret forsamlingsbygning ved siden av fengselet. For å forhindre fluktforsøk med helikoptre, ble stålnetting trukket over både bygningen og inngangspartiet.

Etter at Ulrike Meinhof hadde hengt seg selv i Stammheim-fengselet 9. mai 1976, begikk  ytterligere tre medlemmer av RAF selvmord 18. oktober 1977: Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Jan-Carl Raspe. Den fjerde fangen, Irmgard Möller, overlevde sitt selvmordsforsøk. Enkelte kritikere har hevdet at de i virkeligheten ble drept eller forsøkt drept av myndighetene.

Selvmordene kom i etterkant av et mislykket forsøk på å presse myndighetene til å løslate fangene, gjennom bortføringen av arbeidsgiverpresident Hanns-Martin Schleyer og kapringen av Lufthansa-maskinen «Landshut». Myndighetene nektet å gi etter for terroristenes krav. Flyet ble stormet av den tyske elitestyrken GSG9 i Somalias hovedstad Mogadishu. Schleyer ble få dager senere skutt av gisseltagerne.

### Filmer
**[[Todesspiel]]* (TV)
**[[Stammheim (film)|Stammheim]]* – spillefilm om Stammheim-prosessene
**[[Der Baader-Meinhof Komplex]]*, filmatisering av Stefan Austs bok med samme tittel

### Litteratur
* Tatjana Botzat, Elisabeth Kiderlen og Frank Wolff: *Ein deutscher Herbst. Zustände 1977.* ISBN 3-8015-0315-1
* Stefan Aust: *Der Baader Meinhof Komplex*. Hamburg Hoffmann und Campe 1987 ISBN 3-455-08253-X
* Kurt Oesterle: *Stammheim*, München 2005, ISBN 3-453-62007-0. Bericht eines in Stammheim eingesetzten Justizbeamten über die RAF-Häftlinge

## Eksterne lenker
* Sinnbild für das Ende der Terroristen, Artikel der *Stuttgarter Zeitung* über Stammheim
Bryan Singer

**Bryan Singer** (født 17. september 1965) er en amerikansk filmregissør. Blant fans av science fiction og tegneseriegenren er Singer kjent for sitt arbeid med de to første *X-Men*-filmene (*[[X-Men (film)|X-Men]]* og *[[X2]]*) og *[[Superman Returns]]*. Hans gjennombrudd var *[[The Usual Suspects]]* fra 1995.

Singer er født i New York City og er adoptert. Han vokste opp i et jødisk nabolag i New Jersey og gikk på West Windsor-Plainsboro High School, og deretter filmstudier på School of Visual Arts i New York og  USC School of Cinema-Television i Los Angeles. Han er jøde og homofil, og har uttalt at hans livserfaring som minoritet påvirket hans utvikling av *X-Men*-filmene.

Hans produksjonsselskap, Bad Hat Harry Productions, arbeider innen fjernsyns-, film- og videospillindustrien. Selskapet har sitt navn fra en replikk i *[[Haisommer]]*, en av Singers yndlingsfilmer. Replikken «That's some bad hat, Harry» kan høres i selskapets rulletekstklipp.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Stefan Aust

**Stefan Aust** (født 1946) er en tysk journalist og sjefredaktør for magasinet *[[Der Spiegel]]* fra 1994 til 2008.

## Liv
Han var sønn av en agronom. Mellom 1966 og 1969 var Aust redaktør for det radikale tidsskriftet *[[konkret]]* samt for avisen *[[St. Pauli-Nachrichten]]*. Fra 1970 arbeidet han som journalist i Norddeutscher Rundfunk, og fra 1972 til 1986 for fjernsynsmagasinet «Panorama». Fra mai 1988 var han sjefredaktør for Spiegel TV. Selv om han i begynnelsen ble kritisk mottatt, har kunnet utvikle et velrenommert programtilbud med gode dokumentarer og nyhetssendinger.

I september 1970 befridde han på eget initiativ og med hjelp fra en RAF-avhopper, tvillingene Bettina og Regine Röhl, døtrene av Ulrike Meinhof og den tidligere utgiveren av *konkret*, Klaus Rainer Röhl. Tvillingene var blitt bortført til Sicilia av moren i den hensikt å sende dem til en palestinsk flyktningleir i Jordan. Aust lyktes å bringe tvillingene tilbake til faren, som hadde foreldreretten.

Stefan Aust ble utnevnt til sjefredaktør for magasinet *Der Spiegel* den 16. desember 1994, og trakk seg dermed fra Spiegel TVs redaksjon. Fra juli 1995 er han imidlertid administrerende direktør også for Spiegel TV, og leder selv regelmessig fjernsynsprogrammer.

## Utmerkelser
I 2005 mottok han Goldene Kamera i kategorien fjernsynsjournalistikk.

## Filmografi
Aust har medvirket som manusforfatter i forskjellige film- og fjernsynsproduksjoner

* 1976 *Tod in [[Stammheim-fengselet|Stammheim]] – der Weg der [[Ulrike Meinhof]]*
* 1980 *Der Kandidat*
* 1983 *Sag Nein*
* 1983 *Krieg und Frieden*
* 1986 Manus til spillefilmen *[[Stammheim (film)|Stammheim]]* (regi: Reinhard Hauff). Filmen mottok Gullbjørnen på filmfestivalen i Berlin
* 2008 *[[Baader-Meinhof (film)]]*. Bygger på hans bok *Der Baader-Meinhof-Komplex*

## Verker
Fra 1980 har Aust offentliggjort flere bøker, hovedsakelig om politiske temaer:

* 1980 Kennwort 100 Blumen – Verwicklung des Verfassungsschutzes in den Mordfall Ulrich Schmücker ISBN 3-922144-04-7
* 1981 Brokdorf ISBN 3-455-08782-5
* 1981 Hausbesetzer ISBN 3-455-08765-5
* 1983 Der Baader-Meinhof Komplex ISBN 3-442-12953-2
* 1988 Mauss – ein deutscher Agent ISBN 3-442-12957-5
* 1989 Der Pirat (ISBN 3-442-15046-9
* 2002 Der Lockvogel ISBN 3-499-61638-6)
* 2003 11. September. Geschichte eines Terrorangriffs ISBN 3-423-34026-6

## Referanser


## Litteratur
* Oliver Gehrs: *Der Spiegel-Komplex. Wie Stefan Aust das Blatt für sich wendete*. München: Droemer/Knaur, 2005. ISBN 3-426-27343-8

## Eksterne lenker
* 
* 
* Bibliographie aller Titel 
* „Stefan Aust und die Turbulenzen beim "Spiegel" “, NDR, 23.11.2005
Esso

**Esso** er et internasjonalt varemerke som blir brukt av det amerikanske oljeselskapet ExxonMobil og tilknyttede selskap, tidligere kjent som Standard Oil Company of New Jersey (skiftet navn til Exxon i 1972). Navnet Esso kommer av forkortelsen SO (uttales «ess-o») for Standard Oil. Esso blir også brukt som firmanavn av flere av ExxonMobils datterselskap i utlandet. Selskapet ble etablert i 1911, samme år som Standard Oil ble delt opp i flere deler grunnet antitrust-lovgivning, og merkenavnet Esso dukket opp året etter.

## Esso i Norge
A/S Norske Esso ble etablert i 1953 gjennom en fusjon mellom Østlandske Petroleumscompagni og Vestlandske Petroleumskompani. I Norge er varemerket mest kjent fra bensinstasjoner. Esso Norge AS har hovedkontor i Sandnes og drev i mange år et oljeraffineri på Slagentangen ved Tønsberg, det såkalte Essoraffineriet, som ble lagt ned i 2021. Fra 1904 hadde selskapet et mindre raffineri på Valløy ikke langt unna.

## Esso i USA
I USA blir varemerket Exxon mest brukt, og Esso er ikke så kjent der i dag. Standard Oil Company opparbeidet seg nærmest monopol innen oljeindustrien i USA like etter forrige århundreskifte. Etter flere rettssaker ble selskapet delt opp sju selvstendige selskap, og hvert av disse hadde rett til å bruke varemerket «Standard» i ulike delstater. Standard Oil Company of New Jersey hadde rettighetene i New Jersey, i tillegg til Maryland, Vest-Virginia, Virginia, Nord-Carolina, Sør-Carolina og District of Columbia. Innen 1941 hadde selskapet dessuten sikret seg rettighetene i Pennsylvania, Delaware, Arkansas, Tennessee og Louisiana. I disse statene markedsførte selskapet produktene sine under varemerket «Esso». Varemerket ble også brukt i New York og de seks statene i New England. 

I 1937 forbød en føderal domstol Standard Oil of New Jersey selskapet å bruke varemerket «Standard», og dermed også forkortelsen «Esso» i 15 delstater (Colorado, Illinois, Indiana, Iowa, Kansas, Michigan, Minnesota, Missouri, Montana, Nord Dakota, Nebraska, Oklahoma, Sør Dakota, Wisconsin og Wyoming). Dette forbudet ble opphevet i 2016, fordi det ikke lenger var fare for monopolsituasjonen rundt navnet «Standard Oil». 

I 1972 døpte Standard Oil of New Jersey seg om til Exxon Corporation, og brukte Exxon som varemerke.

## Esso i verden
I andre land i verden blir varemerkene Mobil og Esso brukt, og varemerket Exxon er nærmest ukjent.

## Referanser


## Se også
* Exxon Mobil
* Standard Oil
## Eksterne lenker
*
Ruijin

**Ruijin**  (kinesisk: 瑞金; pinyin: *Ruìjīn*) er et kinesisk byfylke i provinsen Jiangxi i det sentrale Kina. Befolkningen i hele byfylket var i 1999  .

## Historie, kulturminne
Byens ry skyldes at den fra 1931 til 1934 var hovedstad for Den kinesiske sovjetrepublikk. 

Kommunistene etablerte seg der etter at de i 1920-årene ble tvunget ut av fjellpartiet Jinggangshan av Guomindang. I 1934 la kommunistene derfor ut på «den lange marsjen». 

Det er en mengde minnesmerker og attraksjoner i byen som er knyttet til denne perioden under den kinesiske borgerkrig og til Mao Zedongs nærvær der, og byen nyter godt av Kinas «røde turisme».  Det hele har siden 1961 vært oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige minnesmerker som *Ruijin geming yizhi* (瑞金革命遗址).

## Samferdsel
Kinas riksvei 206, som passerer dette området, løper fra kystbyen Yantai til kystbyen Shantou i provinsen Guangdong. Den løper gjennom provinsene Shandong, Jiangsu, Anhui, Jiangxi og til slutt Guangdong.

Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Kinas riksvei 323 begynner i Ruijin og fører sørvestover gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.

## Referanser
Luftburen bataljon

**Luftburen bataljon** er en luftbåren bataljon i den svenske hæren. Avdelingen inngår i Livregementets Husarer og består av lett infanteri som er spesialtrent til å utføre luftbårne innsettelser med helikoptre opptil 20 mil fra pålastningsstedet og med en varighet på inntil tre døgn.

I stridsområdet beveger soldatene seg til fots med støtte av terrengkjøretøyer for transport av materiell.
Eide Forlag

**Eide forlag** er et norsk bokforlag i Bergen. Eide forlag utgir et mangfold av bøker til kirkelig og personlig bruk. Samarbeidet med Den norske kirke om utgivelse av salme- og gudstjenestebøker er sentralt i driften. I tillegg kommer et rikt og allsidig utvalg litteratur til bruk i kirke og hjem. Eide er en del av forlagshuset Vigmostad & Bjørke.

## Historie
### Starten
Forlagsdriften ble startet i 1880 av Johan Wilhelm Eide som tolv år tidligere også hadde grunnlagt Bergens Tidende. Grunnen til at han begynte med forleggervirksomhet var at Vestmannalaget sto uten forlegger til vinneren av konkurransen foreningen hadde hatt om å lage den beste ABC-boka på landsmål. Da tok boktrykker Eide, som opprinnelig var fra Stryn, på seg å gi ut førstepremiemanuset til Andreas Austlid. Fram mot århundreskiftet gav Eide ut et fåtall andre bøker, men forleggervirksomheten var et underskuddsforetak og snart gikk forlaget i dvale.

### Etterkrigstida
Ikke før i 1945 livnet det til igjen, da med en sterk satsing på barnebøker. Inntektene fra voksenbokutgivelser som for eksempel *[[Shetlands-Larsen]]* av Frithjof Sælen, *[[Nord for det øde hav]]* av Liv Balstad og *[[Den tause verden]]* av Jacques-Yves Cousteau, ga rom for å gi ut barnebøker av høy kvalitet, men som ofte var tapsprosjekt. Eide forlag gav for eksempel ut internasjonale barnebokklassikere som *[[Det suser i sivet]]* av Kenneth Grahame, *[[Alice i eventyrland]]* og *[[Gjennom speilet]]* av Lewis Carroll og *[[Peter Pan]]* av J. M. Barrie for første gang på norsk, alle oversatt av Zinken Hopp. De utga også nye praktutgaver av bøker som *[[Tom Sawyer]]* og *[[Huck Finn]]* av Mark Twain. Etter at forlaget gikk på en stor økonomisk smell med det store verket *[[Havet og våre fisker]]* tidlig på 1960-tallet, ble virksomheten gradvis trappet ned igjen.

### Fram mot nåtida
Først ved midten av 1980-tallet begynte en ny periode med vekst i forlaget. Eide satset blant annet på en serie heftede kriminal- og spenningsbøker redigert av Gunnar Staalesen. Men da det ikke ble balanse i regnskapet i denne omgangen heller, bestemte Bergens Tidende seg for å selge selskapet. Det ble kjøpt av Trine Kolderup Flaten, som hadde vært en av forlagets redaktører, og som fortsatte å drive selskapet sammen med Roald Flaten. 

### Eide forlag i dag
Høsten 2005 ble Eide kjøpt opp av og innlemmet i forlagshuset Vigmostad & Bjørke AS. Da Vigmostad & Bjørke kort etter fikk kontrakt på å utgi salme- og gudstjenestebøker for Den norske kirke, valgte man å gjøre Eide til forlag for kirkelige utgivelser. Den norske kirke var på denne tiden i startfasen av en omfattende gudstjenestereform, som også omfattet en ny offisiell salmebok. Den nye utgaven av Norsk salmebok kom ut høsten 2013 i et førsteopplag på  eksemplarer, hvorav  ble solgt første dag.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nettsidene til Eide Forlag
Alf Andersen (1906–1975)

**Alf Steen Andersen** (født 5. mai 1906 i Drammen, død 12. april 1975 i Frogn) var en norsk skihopper. Han ble olympisk mester i spesielt hopprenn under lekene i St. Moritz i 1928, og fikk bronse under VM 1935 i Tsjekkoslovakia, etter landsmennene Birger Ruud og Reidar Andersen.

Alf Andersen representerte Oslo-klubbene Sandaker, Lyn og Skeid.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ljubov Jegorova

**Ljubov Ivanovna Jegorova** (russisk: Любовь Ивановна Егорова; født 1966) er en tidligere russisk langrennsløper. Hun var med på å dominere internasjonalt kvinnelangrenn i store deler av 1990-årene. I VM 1997 i Trondheim sluttet dette, hun ble diskvalifisert etter å ha testet positivt på det forbudte medikamentet bromantan.

Hun var forgrunnsfiguren blant de kvinnelige langrennsløperne både i OL 1992 i Albertville og OL 1994 på Lillehammer. Ved begge anledninger vant hun tre gullmedaljer (to individuelle øvelser + stafettgull). Hun vant også damenes 15&nbsp;km i Holmenkollrennet i 1994, og delte Holmenkollmedaljen med Vladimir Smirnov og Espen Bredesen samme år.

Hun er utnevnt til Helt av Den russiske føderasjon, og æresborger av Seversk (1992), St. Petersburg (1994) og Tomsk oblast (2005).

## Se også
* Liste over mestvinnende vinterolympiere

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Informasjon om Jegorovas positive prøve for bromantan
Stavropol

**Stavropol** (russisk: *Ста́врополь*) er en by i det sørvestlige Russland. Byen er hovedstad i Stavropol kraj, og har 354&nbsp;867 innbyggere (2002). Den ligger på Kuban-sletten, nord for Kaukasus, som er meget fruktbar og ett av Russlands viktigste jordbruksområder. De viktigste utdanningsinstitusjonene i byen er Stavropols statsuniversitet, Nordkaukasus statlige polytekniske universitet, Landbruksuniversitetet og Stavropol statlige medisinske akademi. Næringslivet består av bilindustri, møbelindustri, kjemisk industri og annen industri. Stavropol betjenes av flyplassen Sjpakovskoje. Byens fotballag heter Dynamo Stavropol.

## Historie
Stavropol ble grunnlagt av Grigorij Potemkin i 1777 etter den russisk-tyrkiske krig (1768-1774). Han gunnla byen på oppdrag fra keiserinne Katarina II som en av ti festninger mellom Azov og Mozdok. Donkosakker, særlig fra Khoperskij-regimentet, ble bosatt i og rundt byen for å styrke forsvaret av riket.

Navnet «Stavropol» er en russisk transkripsjon av det greske ordet Σταυρούπολις (Stauroupolis), som betyr «korsets by». Navnet stammer fra en legende, som sier at soldater skal ha funnet et stort steinkors da de anla en festning her. Stauroupolis var for øvrig også navnet på et bispedømme i vestlige Lilleasia, men det har ingenting med den russiske byen å gjøre.

Aleksander I ønsket å styrke handelen i området, og inviterte i 1809 en rekke armenske familier til å slå seg ned i festningen.

Stavropol lå strategisk til i forhold til den russiske erobringen av Kaukasus, og i løpet av første halvdel av 1800-tallet ble den et viktig handelssted. Byen og området rundt ble eget bispedømme i 1843 og guvernement (provins) i 1847.

Under den russiske borgerkrigen kjempet den røde hær og general Anton Denikins hvite hær i området, og Stavropol skiftet hender flere ganger. Den røde hær erobret byen endelig 29. januar 1920. Fra 1935 til 1943 het byen Vorosjilovsk, oppkalt etter Kliment Vorosjilov. Stavropol ble svært ødelagt under andre verdenskrig og var okkupert av Tyskland i perioden fra 3. august 1942 til 21. januar 1943. Siden 1946 har det blitt utvunnet naturgass nær byen, og en rørledning fører gassen til Moskva. Mikhail Gorbatsjov er født i Stavropol kraj og jobbet i Stavropol fra 1955 til 1978, fra 1970 som regional partisjef.

## Vennskapsbyer
*  Des Moines, USA
*  Beziers, Frankrike
*  Pazardzjik, Bulgaria
*  Jerevan, Armenia

----
## Eksterne lenker
*
Fredrikke Mørck

**Fredrikke Andrea Møllerup Mørck** (født 9. november 1861 i Trondheim, død 14. oktober 1934 samme sted) var en norsk kvinnesaksforkjemper, redaktør og lærer. Hun var redaktør for *[[Nylænde]]* 1916–1927 og leder for Norsk Kvinnesaksforening 1926–1930.

Hun var barnebarn av Georg Neumann Crøger, som var bror av Olea Crøger.  Mørck var lærer ved skoler i Kristiania i en årrekke. I 1900 stiftet hun Høiere Skolers Lærerindeforening.

Som sin meningsfelle Gina Krog, ønsket hun raske endringer og var derfor aktiv i Landskvindestemmeretsforeningen. I 1916 overtok Mørck redaktørstolen i kvinnesakstidsskriftet *[[Nylænde]]* etter Krog, og hun forble redaktør for tidsskriftet frem til 1927. Mørck publiserte også i det danske kvinnebladet *[[Kvindestemmeretsbladet]]*, og utga sammen med Marie Høgh *Norske kvinder, en oversigt over deres stilling og livsvilkaar i hundreaaret 1814-1914* på Berg og Høghs forlag (1914).

Sofie Voss skrev Mørcks nekrolog i Urd nr. 43/1934. Der sto det bl.a. at Mørck satt inne med mange kunnskaper og erfaringer. Hun var en internasjonal personlighet som etter sine mange kongresser og foredragsreiser i Skandinavia hadde imponerende personalkjennskap og mange venner i andre lands kvinnekretser. 

Mørck deltok i 1915 som privat deltaker ved kongressen Internasjonal kvinneliga for fred og frihet i Haag.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Fredrikke Mørck i Store norske leksikon
* Fredrikke Mørck i Norsk biografisk leksikon
Bell ARH-70 Arapaho

**Bell ARH-70 Arapaho** er et lett kamphelikopter fra den amerikanske fabrikanten Bell Helicopter.  Det er en militarisert variant av Bell 407, et enmotors helikopter.  Det ble utviklet som et svar på en forespørsel fra den amerikanske hæren om et bevæpnet rekognoseringshelikopter (*Armed Reconnaissance Helicopter* på engelsk, derav betegnelsen ARH). Det skulle ta over oppdraget det kansellerte RAH-66 Comanche ville hatt, men ble selv kansellert i oktober 2008, mye grunnet kostnadsoverskridelser.

## Historie
Den 23. februar 2004 erklærte den amerikanske hæren at de kansellerte Comanche-prosjektet. Imidlertid fikk US Army lov til å beholde pengene som ville gå til de kommende års program for Commanche, som en del av at programmet ble avsluttet. For å erstatte de egenskapene Commache hadde planla US Army flere nye programmer, inkludert tre nye fly. I tillegg til *Armed Reconnaissance Helicopter (ARH)*, var det programmer for *Light Utility Helicopter (LUH)* og *Future Cargo Aircraft (FCA)*. Army staff gikk da inn for å modifisere eksisterende, kommersielle fly i produksjon til militær tjeneste.

Her kom Bell inn med sin storselgeren Bell 407. Denne skulle ganske enkelt modifiseres for militære formål.

I 2005 fikk Bell en kontrakt på 368 helikoptre, som skulle leveres i perioden fram til 2011. ARH skulle erstatte de aldrende OH-58D Kiowa Warrior i tjeneste for US Army. Det spesielle her er at OH-58 (og dens sivile variant Bell 206 JetRanger) var utgangspunktet Bell 407 hadde blitt videreutviklet fra. Indirekte var altså ARH-70 videreutviklet fra OH-58. US Army har forøvrig mistet 30 av sine 368 OH-58D i krigen i Irak.

### Kansellering
Den 16. oktober 2008 ble det gitt ordre om kansellering av kontrakten..  Kanselleringen var en følge av at det amerikanske forsvarsdepartementet ikke sertifiserte ARH-70-programmet overfor Kongressen.  John Young, viseforsvarsminister for innkjøp og logistikk, forklarte at grunnen var 70&nbsp;% kostnadsøkning i programmet, som hadde økt enhetsprisen med over 70&nbsp;%, opp fra USD 8,5 millioner til USD 14,5 millioner.

## Utstyr
 ARH har en Honeywell HTS900 gassturbinmotor basert på en kommersielt tilgjengelig motor.  Det er plass til to av helikopteret i et C-130 Hercules transportfly, og kravet er at de skal kunne lastes ut og være klare til å fly på 15 minutter hver. ARH kan bevæpnes med en 20 mm gatlingkanon og en kombinasjon av Hellfire-missiler og 2,75 toms raketter.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Produsentens nettside om ARH (engelsk)
Särskilda skyddsgruppen

**Särskilda skyddsgruppen** (**SSG**) var en svensk, militær spesialstyrke som var trent for oppklaring og beskyttelse av personer og objekter. Avdelingen besto av rundt 80 soldater som kunne forflytte seg med fallskjerm, helikopter, båt og dykking. SSG var forlagt i Karlsborg, sammen med Livregementets husarer og Fallskärmsjägarskolan, og var direkte underlagt forsvarets øverstkommanderende (*överbefälhavaren*, *ÖB*). I 2011 ble SOG, sammen med Särskilda inhämtningsgruppen (SIG), slått sammen til Särskilda operationsgruppen.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nettsted
SSG

**SSG** kan referere til:
* IATA-koden til Malabo internasjonale lufthavn i Ekvatorial-Guinea
* Särskilda skyddsgruppen, svensk militærstyrke
Jeremy Robøle

**Jeremy Einar Robøle** (født 14. august 1978) er en norsk&ndash;britisk manusforfatter, filmregissør og klipper. Han er født i Truro i England, og oppvokst på Løten i Hedmark. Studerte film ved London International Film School og filmlinja på Skiringsal Folkehøyskole.

## Filmografi
* *Sinus* https://web.archive.org/web/20051224185820/http://www.sinusfilm.no/ (2005) &ndash; sort komedie fra et Oslo sett litt på skakke &ndash; distributør Oro Film

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tjuefjerde

***Tjuefjerde*** er en norsk komiserie som gikk på TV3 i 2005. Serien ble også lagt ut på VG Nett.

Serien var strukturert som en julekalender og var samtidig en parodi på den amerikanske spenningsserien *[[24 (TV-serie)|24]]*. Akkurat som i den amerikanske spenningsserien med Jack Bauer skulle norske seere følge en tikkende historie time for time. I den norske versjonen er julen sentral. Den inneholdt mye svart humor.

*Tjuefjerde* ble en seerflopp og hadde bare 39&nbsp;000 seere i snitt.

## Handling
På lille juleaften mottar agentsenteret STU (Senter for trusler og andre utfordringer) en drapstrussel mot Julenissen. Toppagenten John Buer (Kim Haugen) og hans agentteam settes på saken og har bare 24 timer på seg. Det viser seg at «Påskeharen» er innblandet.

## Roller
* Kim Haugen – John Buer
* Ulrikke Hansen Døvigen – Torunn Søderlund (som Ulrikke H. Døvigen)
* Toni Usman – Svein Alvarez
* Nils Ole Oftebro – Julenissen, Battle Claus
* Berte Rommetveit – Nissemor
* Mads Jørgensen – Sjefsnissen (som Mads H. Jørgensen)
* Stine Varvin – PR-nissen
* Mathias Calmeyer – Varehusnissen
* Bjarne Thomasen – Dressnissen
* Eirik Eikefjord – Muldvarpen
* Kathrine Sørland – Muldvarpen
* Jon Ivar Bye – prest
* Finn Schau – Biskopen
* Jasmin Aasland – Vikaren
* Anne Ryg – Bergliot
* Kyrre Hellum – Påskeharen
* Bente Børsum – Grete-mor
* Helge Reiss – Per-far (også som Helge Reis)
* Andreas Cappelen – H.K.A.F-ledernissen (også som Andreas Cappelne)
* Vanessa Borgli – Helle Ravn
* Julius Winger – Lab-nissen
* Anders Elvestad – Notaren
* Rolf Sand – Den gamle nissen
* Ketil Klaveness – Renholderen

## Referanser
Flyvelederstreiken i USA 1981

**Flyvelederstreiken i USA 1981** var en streik blant amerikanske flyveledere som begynte 3. august 1981. Den involverte 13&nbsp;000 arbeidstakere og var en av de største streikene i nyere amerikansk historie.

Streiken ble innledet etter at den amerikanske luftfartsmyndigheten, Federal Aviation Administration (FAA), ikke gav etter for kravene til flyveledernes fagforening, Professional Air Traffic Controllers Organization (PATCO), som forlangte 10&nbsp;000 dollar mer i lønn, en 32-timers arbeidsuke og full pensjon etter 20 år. På det meste var 85 prosent av flyvelederne tatt ut i streik. President Ronald Reagan erklærte streiken en nasjonal trygghetsfare og beordret flyvelederne tilbake i jobb innen 48 timer med hjemmel i Taft&ndash;Hartley-loven av 1947, som avskar retten til å streike hvis det gikk utover befolkningens trygghet.

Kun 1&nbsp;650 av de 13&nbsp;000 streikende flyvelederne vendte tilbake til arbeidet, og 5. august avskjediget Reagan 11&nbsp;359 flyveledere. De ble også utestengt på livstid fra alle føderale jobber. 75 flyveledere ble i tillegg tiltalt for overtredelse av Taft&ndash;Hartley-loven. De oppsagte flyvelederne ble erstattet av et par tusen flyveledere som ikke hadde deltatt i streiken, samt 900 militære flyveledere. Luftfartsmyndighetene satte i gang en storstilt opplæring av nye flyveledere, og over 45&nbsp;000 personer søkte om studieplasser i ukene etter streiken.

Noen historikere anser denne streiken som begynnelsen på tilbakegangen for fagbevegelsen i USA.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Tidenes luftkrig – Dagbladet Magasinet
* Historien fortalt av Nick Bucher
Överbefälhavaren

**Överbefälhavaren** (**ÖB**) er det høyeste militære embetet i Sverige. Överbefälhavaren er øverstkommanderende og sjef for forsvarets militære organisasjon, Försvarsmakten. Innehaveren har, sammen med kongen, den høyeste offisersgraden, general eller admiral.

Frem til 1975 fungerte landets statssjef (kongen) offisielt også som øverstkommanderende.

## Chefsgruppen og Försvarsmaktsledningen
ÖB støttes i sin myndighetsutøvelse av Chefsgruppen og Försvarsmaktsledningen (FML).

### Chefsgruppen
Chefsgruppen leder forsvarets strategiske virksomhet og består av generaldirektøren, stabssjefen og sjefene for henholdsvis utvikling og iverksettelse, produksjon og innsats. I tillegg kan informasjonsdirektøren, personaldirektøren og sjefen for den militære etterretnings- og sikkerhetstjenesten attacheres til Chefsgruppen.

### Försvarsmaktsledningen
FML består av sjefsjuristen, generallegen, personaldirektøren, sjefen for Militära underrättelse- och säkerhetstjänsten, økonomidirektøren, informasjonsdirektøren og sjefen for Försvarsmaktens säkerhetsinspektion.

## Eksterne lenker
*
SIGINT

**SIGINT** kan vise til:

* SIGINT (POSIX) – et UNIX-signal
* SIGINT – en forkortelse for SIGnals INTelligence, på norsk: signaletterretning
Budsjett

Et **budsjett** er en oppstilling over *forventede* inntekter og kostnader for en virksomhet, organisasjon eller offentlig myndighet eller forvaltningsorgan i løpet av en bestemt periode, for eksempel et år. Budsjettet er et planlagt eller forventet regnskap for neste budsjettperiode. Budsjettet viser de økonomiske konsekvensene av planene for gitt budsjettperiode. Budsjett er en plan for anskaffelse og anvendelse av ressurser, samtidig som det er et viktig kontroll- og oppfølgingsverktøy i virksomhetens økonomistyring.

Uttrykket *økonomiske rammevilkår* viser til rammene en virksomhet må handle innenfor. Det innebærer hva som finnes til rådighet av penger i form av inntekter, tilskudd, støtteordninger; og hva slags utviklingstrekk og premisser som legges av de ulike typene inntekter og utgifter organisasjonen har. 

Ordet budsjett brukes også når de økonomiske rammene er kjent på forhånd, som ved gjennomføring av et prosjekt basert på en bevilgning. Det brukes også i forbindelse med anleggsprosjekter, byggearbeid m.v.

## Se også
*Statsbudsjettet

## Referanser
Sør-Norge

**Sør-Norge** er Norge sør for Nordland fylke, og består av landsdelene Trøndelag, Vestlandet, Sørlandet og Østlandet. Grensen mot Nord-Norge trekkes vanligvis ved fylkesgrensen mellom Trøndelag og Nordland. Trøndelag utgjør en stor del av det mindre klart definerte Midt-Norge. Sør-Norge består av de 11 fylkene Trøndelag, Møre og Romsdal, Vestland, Rogaland, Agder, Vestfold, Telemark, Buskerud, Akershus Oslo, Innlandet og Østfold.

Norges forsvar var fra 1972 organisert i to forsvarskommandoer, en for Sør-Norge og en for Nord-Norge.

Befolkningen i Sør-Norge var per 1. januar 2016 på 4&nbsp;695&nbsp;062, mer enn 90 prosent av Norges totale befolkning. Sør-Norges samlede areal er 210&nbsp;802 kvadratkilometer, hvilket utgjør nær 2/3 av fastlandets areal. Befolkningen er konsentrert i/rundt Trondheim, Bergen-Stavanger, og Oslo med lavlandet rundt Oslofjorden.

Landformene i Sør-Norge domineres av fjordene på Vestlandet, fjellpartier over 1000 m.o.h. som danner vannskillet mellom Østlandet og Vestlandet (Ryfylke-Sunnmøre), fjellpartier (inkludert Dovrefjell) som danner vannskillet mellom Østlandet og Trøndelag, lange daler og lavland på Østlandet, og Trondheimsfjorden med omland som preger landskapet i Trøndelag.

## Se også
* Midt-Norge
* Nordenfjells
* Nord-Norge
## Referanser


## Litteratur
*
Bosmandommen

**Bosmandommen** var en dom avsagt i EU-domstolen i Luxembourg som slo fast at profesjonelle fotballspillere i EU har rett til å signere for en ny klubb når kontrakten deres går ut, uten at den gamle har krav på noen som helst form for kompensasjon.

## Dommens historie
Jean-Marc Bosman spilte i belgisk andredivisjon for RFC Liège. Kontrakten hans gikk ut i 1990, og han ønsket en overgang til franske Dunkerque. Imidlertid ble ikke Liège og Dunkerque enige om en overgangssum, så Liège nektet å la ham gå.

I mellomtiden ble Bosmans lønn redusert, siden han ikke lenger var på Lièges førstelag. Da tok han saken til EU-domstolen i Luxembourg fordi han opplevde situasjonen som en handelsrestriksjon. 15. desember 1995 falt dommen, og EU-domstolen ga ham og alle andre fotballspillere i EU retten til gratis overgang til en ny klubb når kontrakten går ut, forutsatt at begge involverte klubber er fra land i EUs indre marked, det vil si EØS-området.

## Dommens virkninger
Før bosmandommen kunne en fotballklubb forhindre overganger, selv om de aktuelle spillerne ikke var under kontrakt med klubben. Bosmandommen stadfestet at en spiller har rett til fri overgang til en annen klubb i EØS-området når kontrakten er utgått.

Bosmandommen forbød også nasjonale fotballforbund, samt det europeiske, fra å legge kvoter på antall utenlandske spillere på lagene, såfremt dette gikk utover andre land i EØS-området. Frem til da var det vanlig at de nasjonale forbundene begrenset antall utlendinger hvert lag kunne stille med til kamp. Nå kan de bare legge begrensninger på antall spillere som ikke er fra et EØS-medlemsland. Det norske fotballforbundet opererte med et tak på to utenlandske spillere, UEFA opererte med et tak på tre i sine klubbturneringer, det vil si mesterligaen, cupvinnercupen og UEFA-cupen, hvilket spesielt gikk utover britiske lag, siden UEFA og FIFA, i motsetning til de nasjonale fotballforbundene i Storbritannia, betraktet England, Nord-Irland, Skottland og Wales som forskjellige nasjoner. En walisisk spiller på et engelsk lag ville, før bosmandommen, oppta en av de tre tilgjengelige plassene for utlendinger, til tross for at walisere og engelskmenn har samme statsborgerskap.

## Konsekvenser av bosmandommen
Dommen ble ikke særlig godt mottatt blant fotballklubbene i Europa. De hadde så langt vært sikret kompensasjon dersom en spiller forlot klubben, uavhengig av spillerens kontraktsstatus, og fryktet dermed umiddelbart at en viktig inntektskilde skulle forsvinne. Det første og umiddelbare resultat av bosmandommen ble derfor at klubbene sikret seg stadig lengre kontrakter med spillerne, for å sikre seg overgangssummer. Gradvis ble det dog klart at også klubbenes tilgang til spillere økte fordi det konsekvent var mange Bosman-spillere på markedet.

Bosman-dommens oppheving av kvotesystemet hadde langt mer vidtgående konsekvenser. Antallet utlendinger i de nasjonale seriene har økt enormt siden midten i 1990-årene.
Østen (andre betydninger)

**[[Orient|Østen]]** er et samlebegrep for asiatiske land og Orienten («Østerlandene»).

**Østen** kan også referere til:

**[[Østen (CD-album)]]* &ndash; Hiphop-gruppa Pen Jakkes debutalbum 
*Östen &ndash; den svenske formen av mannsnavnet Øystein
Edy Reinalter

**Edy Reinalter** (1920–1962) var en sveitsisk alpinist. Han vant slalåmrennet under OL 1948 i St. Moritz.

42 år gammel omkom Edy Reinalter da jaktgeværet hans gikk av idet han var i ferd med å pusse det.

## OL-medaljer
* 1948  St. Moritz -  **Gull** i alpint, slalåm menn  Sveits

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Netscape Navigator

**Netscape Navigator** er en nettleser utgitt av Netscape Communications Corporation. Nyeste versjon er versjon 9.0.0.6, som kom 21. februar 2008. Netscape har siden versjon 6 vært bygget på open source-nettleseren Mozilla, som i sin tid ble dannet da nettopp Netscape valgte å invitere uavhengige programmere til å arbeide med utvikling av nettleseren deres, fremfor å benytte seg utelukkende av profesjonelle.

Netscape Navigator er en viktig del av historien til World Wide Web og Internett slik vi kjenner det i dag. På midten av 1990-tallet var Netscape den desidert mest brukte nettleseren, og hadde en markedsposisjon tilsvarende den Internet Explorer hadde i 2000-årene. Markedsposisjonen dalte imidlertid etter hvert som Internet Explorer fikk sitt fotfeste styrket gjennom distribusjon sammen med operativsystemet Windows. Dette var også foranledningen til antitrustsaken mot Microsoft.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Mikkelsmess

**Mikkelsmesse**, også kjent som **(sankt) mikaelsfest** og **mikaeli** (latin: *Festum archangeli Michaelis*) er en religiøs høytid  29. september eller søndagen nærmest, til minne om erkeengelen Mikael. Dagen markeres ofte sammen med høsttakkefesten. Rundt år 380 ble det på denne dato innviet en kirke til erkeengelen Mikaels ære, på stedet Khonai i Frygia (nå i Tyrkia).

I den katolske kirke feires mikkelsmesse også til ære for de to andre erkeengler, Gabriel og Rafael. I den anglikanske kirke avholdes mikkelsmesse til ære for alle engler. Den ortodokse kirke feirer erkeengelen Mikael og alle englene først den 8. november.

Dagen ble avskaffet som helligdag i Danmark-Norge ved festdagsreduksjonen av 1771, men ble fortsatt markert som en innarbeidet skikk. Mange steder ble dagen betraktet som en prikkedag, en «halv-helligdag» da tjenestefolket fikk fri, og minst mulig skulle gjøres. Til mikkelsmesse skulle en være ferdig med innhøsting (høstonn) og innhenting av buskap; derfor knyttes **buferdsdag** til mikkelsmesse. 

I middelalderen rangerte dagen som jul, påske og midtsommer, og de som ikke brygget til mikkelsmesse, risikerte straff. Fattige kunne få «Mikjals-korn». Høsttakkefesten ble feiret med et mikkelsgilde, eller folk nøyde seg med en «Mikjåls-kake».

Primstaven markerte dagen med ulike vingesymboler, en henvisning til Mikael som engel, ofte kombinert med et kors. Skålvekt er et annet symbol for dagen, der vekten var tenkt å veie sjelene på dommedag. Symbolet kunne også være engelens blåseinstrument, en lur.
  
I 1918 ble dagen tatt inn igjen i norske kirkebøker. Fra 1999 er mikkelsmesse gjeninnført i Den norske kirke, som valgfritt. Flere menigheter har avholdt konferanser og festivaler tilegnet mikkelsmesse. I Kristensamfunnet og på steinerskolene er mikaelsfest en viktig høytid.

## Høsttakkefest
Etter de eldste lutherske tradisjonene i Norge skulle dagen feires også som en høsttakkefest, der  Gud skulle takkes for maten man fikk fra marken. Dette markeres fortsatt i Den norske kirke som feirer høsttakkefest på søndagen før eller etter mikkelsmesse, ofte med en familiegudstjeneste.

Barn blir gjerne involvert i gudstjenesten med å bære frukt, korn og andre ting inn i kirken. Dagen brukes også til å fokusere på forvalteransvaret.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Bibelsk gjennomgang av mikkelsmess (og høsttakkefest) – Bibelselskapet
Bakkeløkka ungdomsskole

**Bakkeløkka ungdomsskole** ligger på Fagerstrand i Nesodden kommune i Akershus for 12-16 åringer.

## [[Demonstrasjonsskole for skoleårene 2006-2008]]
Juryens begrunnelse for at skolen ble en såkalt demonstrasjonsskole var at 
:«Skoleanlegget, som fikk Skolebyggprisen i 2002, er utformet med tanke på fleksibilitet og åpenhet, i tråd med R 97. De fysiske omgivelsene ligger til rette for variasjon i læringsarenaer og organisering i grupper med ulik størrelse.

:Skolen var tidlig ute med å tilegne seg kunnskap om arbeidsstiler og læringsstrategier og er kommet langt med å utvikle mappemetodikk. Undervisningen veksler mellom teoretisk og praktisk tilnærming, bl.a. gjennom et strukturert naturfagsprogram, temadag, elevbedrifter og kulturelle aktiviteter. Skolen har også tatt i bruk filosofi for refleksjon rundt utvalgte tema. Det legges vekt på at elevene skal kunne påvirke og evaluere egen læring, og lære av hverandre gjennom «peer assessment».  Elevene har fleksitid og fleksibel ferieordning.

:Skolen utmerker seg med en aktiv ledelse fokusert på pedagogisk utvikling. Det ukentlige Pedagogisk Forum er arena for erfaringsutveksling, evaluering og faglig oppdatering. Det legges vekt på skolering av «spydspisser», som igjen skolerer kolleger, deltaking i eksterne prosjekter, studiebesøk og internasjonalt arbeid, bl.a. et kritisk-venn-samarbeid med en engelsk skole. Skolen har forsøk med arbeidstidsordning og svært fleksibel organisering av personalressurser».

## Basene
Basene er delt inn i ulike farger:
*8. trinn er grønn.
*9. trinn er oransje.
*10. trinn er lilla.

Alle basene har hvert sitt lærerrom.

## Guide
Bakkeløkka har sine egne guider, som er Bakkeløkkas «ambassadører».

## Elevrådsstyret
Elevrådsstyret består av en leder, en nestleder, en sekretær, en kasserer og et styremedlem.
De tar opp saker fra elevrådet, som består av en tillitsvalgt fra hver basisgruppe (klasse) fra hele skolen. Det sitter rundt 17 personer i elevrådet.

## Referanser
Pyroksen

**Pyroksen** er en mafisk og kjemisk uensartet gruppe av mørke mineraler. Blant de vanligste pyroksenene hører augitt, diopsid og enstatitt. Pyroksen kan skilles fra lignende mineraler med den særegne måten det spaltes på. Mineralet har kjemisk svakere bindinger i to retninger, og vil derfor alltid ha spalteplan som står om lag 90 grader (vinkelrett) på hverandre. 

Pyroksen er stabilt i en rekke geologiske miljøer, med variert trykk og temperatur. Den finnes vanligvis i magmatiske og metamorfe bergarter dannet under høy temperatur. Havbunnsbergartene gabbro (dypbergart) og basalt (dagbergart) inneholder typisk en del pyroksen. Pyroksen er nest etter feltspat trolig det vanligste mineralet i jordskorpen. 

Pyroksen har ikke vært brukt særlig til noen praktiske formål, men kan være en mulig slaggdanner i jernindustrien på grunn av evnen til å takle høye temperaturer. Olivin og dolomitt blir vanligvis brukt til dette formålet. 

## Referanser


## Litteratur

*
Fylkesvei 570

**Fylkesvei 570** går mellom Steine i Gulen og Odnåstjørni i Alver. Veiens lengde (unntatt fergestrekningen) er 43,8&nbsp;km, hvorav 42&nbsp;km i Hordaland og 1,8&nbsp;km i Sogn og Fjordane.

## Historikk
Før ferjesambandet Leirvåg–Sløvåg ble åpnet 1980 var strekningen mellom Steine og Duesund gamle ferjekai del av riksvei 57. 

Før 1. januar 2010 var veien riksvei, etter at regionsreformen trådte i kraft har den status som fylkesvei.

## Kommuner og knutepunkter
###### 

*Hatle

*Arm til  Duesund gamle ferjekai (0,1&nbsp;km)

* Ferge fra Duesundøy
* til Masfjordnes (10 min, 1-2 turer/time)

*Arm til  Masfjordnes gamle ferjekai (0,1&nbsp;km)

*Kvingo

## Referanser


## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart 
* 
* Fergeinfo Masfjordnes-Duesund
OP

OP kan peke til:
* Observasjonspost, militært forkortet OP
* Dominikanerordenen (Prekerordenen, forkortes O.P. (Ordo Fratrum Praedicatorum))
* Innen Balanse (spilldesign) betyr OP *overpowered*, altså for kraftig/mektig.
* ''Op'' (album) av Kjøtt
Festdagsreduksjonen

**Festdagsreduksjonen** eller **helligdagsreformen**, gjerne oppfattet som «Struensees festdagsreduksjon», var en reduksjon av antallet helligdager i Danmark-Norge, gjeldende fra 1771. Forordningen ble underskrevet av kong Christian VII 20. oktober 1770 og innebar en halvering av antall helligdager. 

Forordningens tekst lød som følger:

Med denne forordning skulle altså følgende dager ikke lenger være helligdager:
*Helligtrekongersdag, 6. januar (13. dag jul)
*Kyndelsmesse, 2. februar (halvgått vinter)
*Maria budskapsdag, 25. mars
*Tredje påskedag
*Tredje pinsedag
*Jonsokdag, 24. juni
*Maria besøkelsesdag, 2. juli
*Mikkelsmess, 29. september (tid for høstonn)
* 23. oktober - takkefest for avslutningen av Københavns brann i 1728 som hadde rast i flere dager før den omsider avtok i løpet av lørdagen. Dette ble - overensstemmende med det tidlige 1700-tallets kristendomsforståelse - tolket som Guds direkte inngripen. For å takke Gud, innførte kongen en årlig københavnsk helligdag 23. oktober, hvor alle kirkene i København holdt takkegudstjeneste. 23. oktober ble med helligdagsreformen i 1770 flyttet til første søndag etter 23. oktober, og dermed avskaffet som egen helligdag.  
*Allehelgensdag, 1. november
*Tredje juledag, 27. desember

Etter reformen gjensto det elleve høytidsdager. Høytidene rundt november ble samlet i den bevegelige allehelgensdag (første søndag i november).

Helligtrekongersdag er beholdt i Sverige og i Finland der den er offentlig fridag.

Mange steder ble helligdagene som var fjernet, likevel videreført som «prikkedager», «halv-helligdager», da tjenestefolk skulle ha fri, og minst mulig gjøres. Den pietistiske teologistudenten Christian Thura hevdet i skriftet *Den patriotiske Sandsiger* (1771) at konge og kirke mislyktes i å holde religionen i hevd når de avskaffet helligdager. Han påpekte at økonomiske argumenter ikke var holdbare, når de samtidig mente at den dårlige økonomiske situasjonen skrev seg fra ugudelighet. Denne kritikken av konge og regjering i dette og andre skrifter ble tatt ille opp, og Ove Høegh-Guldberg dømte Thura til livsvarig fengsel på Munkholmen i Trondheimsfjorden.

## Struensees festdagsreduksjon?
Reformen ble utarbeidet før Struensee kom til makten sommeren 1770. Så selv om Struensee godtok reformen, var den ikke et produkt av hans regime; men historikeren Edvard Holm mente at hadde reformen vært utarbeidet av Struensee, hadde enda flere helligdager blitt fjernet. Likevel ble det alt i samtiden en utbredt forestilling at Struensee sto bak, og denne forestillingen har holdt seg levende i populærhistorisk litteratur.

## Referanser
Clémence Poésy

**Clémence Poésy** (født 1982 i L'Haÿ-les-Roses i Frankrike) er en fransk skuespiller. Hun er mest kjent for rollen som Fleur Delacour i den fjerde *[[Harry Potter]]*-filmen, *[[Harry Potter og Ildbegeret (film)|Harry Potter og Ildbegeret]]*. 

## Biografi
Hun er datter av en fransk lærerinne og en far som var teaterskuespiller. Det var hennes far som ga Clémence sin første skuespillerjobb da hun var 14 år. Siden den gang har hun opptrådt i 6 filmer og 3 TV-programmer, alle i Frankrike. Hennes første engelskspråklige rolle var i BBCs miniserie *Gunpowder, Treason and Plot*, der hun hadde rollen som Maria I av Skottland. Clémence snakker både fransk og engelsk flytende.

Sent i november 2005 spredte klipp av Clémences nakenscener i filmen *Bienvenue chez les Rozes* seg på internett og skapte oppstyr, noe som blant annet førte til at enkelte konservative kristne grupperinger boikottet *Harry Potter og Ildbegeret*.

I 2008 spilte hun i actionfilmen Undercover i Brügge mot blant andre Colin Farrell, Brendan Gleeson og Ralph Fiennes. I 2010 gjentok hun rollen som Fleur i Harry Potter og Dødstalismanene - Del 1, og dette gjør hun også i del 2 i filmatiseringen av den siste romanen i den populære serien. I tillegg spilte hun en liten rolle i Oscar-nominerte 127 timer med James Franco, samt at hun også hadde en gjesterolle i den populære TV-serien Gossip Girl. 

## Filmografi
* *[[Harry Potter og Dødstalismanene - Del 2]]* (2011) – Fleur Delacour
* *[[Gossip Girl]]* (2010) – Eva Coupeau (4 episoder)
* *[[Harry Potter og Dødstalismanene - Del 1]]* (2010) – Fleur Delacour
* *[[127 timer]]* (2010) – Rana
* *[[Undercover i Brügge]]* (2008) – Chloe
* *[[Harry Potter og Ildbegeret (film)|Harry Potter og Ildbegeret]]* (2005) – Fleur Delacour
* *Gunpowder, Treason & Plot* (2004) – Mary, Queen of Scots
* *Bienvenue chez les Rozes* (2003) – Magali Rozes
* *Carnets d'ados – La vie quand même* (2003) – Jessica
* *Olgas Sommer* (2003) 
* *Tania Boréalis ou L'étoile d'un été* (2001) – Maguy
* *Petite soeur* (2001) – Anna

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*