HKB 34/976 Kvitnes

**HKB 34/976 Kvitnes** (opprinnelig: **HKB 19/576**) var et tysk hærkystbatteri (tysk: *Heeresküstenbatterie*) etablert under andre verdenskrig. Batteriet lå på Kvitneset, på nordspissen av Hareidlandet i Hareid Kommune, Møre og Romsdal.

Etableringen av anlegget ble påbegynt våren 1941, og var kampklart juni samme år med skyts i midlertidige stillinger. Hovedskytset bestod da av fire franske 10,5 cm K 331 (f) Schneider feltkanoner. Anlegget ble kontinuerlig forbedret og utbygget iløpet av krigen og fikk etterhvert støpte stillinger. Våren 1943 ble hovedskytset erstattet av fire sovjetiske 8,8 cm luftvernskanoner. Batteriet var underlagt Artillerigruppe Ålesund og sammen med batteriene på Tueneset og Hessen, var inngitt i forsvaret av innseilingsrutene til Breisundet og Sulafjorden. Batteriet var sjeldent i kamp, men beskjøt til tider allierte fly i området. Der var også en fangeleir for sovjetiske krigsfanger ved festningsinngangen. Ved krigens slutt var anlegget bemannet av 96 soldater og fire offiserer. Etter krigen ble anlegget kartlagt av norske styrker, og våpen og ammunisjon ble destruert og dumpet i Breisundet ,.  

### Etableringen av kystbatteriet
På Kvitneset var der et lite gårdsbruk eid av Alf og Larine Kvitnes. De hadde 2-3 kuer samt noen hester. I tillegg passet de et antall sauer og geiter eid av skipsreder Peter Brandal. Det nærmeste tettstedet Brandal hadde da frem mot 1941 vert for det meste fri for tysk tilstedeværelse .17. mai 1941 ble etableringen av fortet påbegynt, da en gruppe på 22 fullt utrustede tyske soldater ankom Brandal med passasjerbåten "Merkur". Barna hadde trossa forbudet mot å feire 17. Mai og ble raskt skjult av foreldra og alt av flagg og festdrakter ble gjemt. Tyskerne tok seg inn i private hus og ga beskjed til folk om at hjemmet deres var rekvirert og at det skulle gjøres klar soveplass til et visst antall soldater. Soldatgruppen reiste så videre til Kvitneset der de fortalte Alf og Larine at gården var blitt rekvirert. Området ble så avsperret og kartlagt for bygging ,. 

20. mai kom båten "Framstig" med 64 flere tyske soldater samt anleggsutsyr. Tre dager senere kom slepebåten "Draugen" med to prammer. Til tross usikkerhet om kaia var dyp nok. Ombord var 20 artillerister, fire kanoner, 4000 granater og 460 kasser ammunisjon. Dette ble lagret åpent på kaia med en enslig vaktstyrke uten områdebegrensning eller evakuering av nærliggende hus. 27. mai kom den første gruppen med folk fra Organisasjonen Todt. Da ble også skolen på Brandal rekvirert til soveplass, barna ble da nødt til å pendle til Holstad Skole på Hareid ,. 

Iløpet av de neste ukene kom Brandal til å bli en "tyskerby" med over 100 soldater losjert i private hjem mens de reiste frem og tilbake med materiell til Kvitneset. To entreprenører fra Ålesund fikk oppdraget i å bygge opp festningen. Et stort antall arbeidere ble ansatt i Ålesund som da tok båt til og fra Brandal, også arbeidere på Hareidlandet var med på arbeidet. Mange sov på skolebygget. Ved juni var skytset satt opp i midlertidige stillinger og fortet kunne benyttes i kamp.

I januar 1942 hadde tyskerne rekvirert motorbåten "Borg" som skulle gå i fraktfart fra Ålesund til Brandal for proviant og andre forsyninger hver dag. Den ble også nyttet i frakt til Hareid. Flere båter ble ellers brukt. Skyssbåtene "Brand 1" og "Ragant" stod for transport av arbeidere fra Ålesund. Fraktbåtene "Fangst", "Ludo", "Skolma", "Frøy", "Fritjof", "Polara" og mange flere ble nyttet til frakt av anleggsutstyr og byggemateriell til Brandal som da ble kjørt derfra til Kvitneset med lastebiler eller trekkhest. Mange private lastebiler fra Ulstein og Hareid ble brukt. På det meste var arbeidsstyrken på 140 mann, ellers var den på rundt 70 da dette trolig var kapasiteten til "Brand 1" og "Ragant". Mot slutten av vinteren var skytset montert i støpte stillinger, og 16. februar ble de prøveskutt for første gang ,,.

Arbeidet på festningen fortsatte ut sommeren 1942 med sprenging av fjell og bygging av forsterkede stillinger samt brakker og andre bygg. Det ble også laget sti vestover til Buhammaren, der ble det bygget en lyskasterstilling. Ved høsten avsluttet entreprenørene fra Ålesund anleggsarbeidet. Da var det bygget 12 brakker, en sykestue og en spisebrakke som også ble nyttet som forsamlingshus. Utbyggingen av festningen fortsatte likevel, men da med bruk av lokale arbeidere.  

### Skytset blir byttet

I begynnelsen av juni 1942 ble feltkanonene på festningen byttet ut med russiske luftvernskanoner. Disse kom på en landgangspramme som sannsynligvis tilhørte marinen. Kanonene var nødt å bli tatt i land på Hareid, for der var en fergelem som kunne senkes ned på prammen. Derfra ble skytset dratt på kaien. Dette skal ha skapt stor oppmerksomhet fra befolkningen i Hareid som møtte opp i mengder for å se på tyskerne laste av kanonene. En nysgjerrig tilskuer klarte å snike seg bort til løpet til en av kanonene og måle kalibret, før han ble jagd bort av tyskerne. Det skal ha vært 7,62 cm og 8,5 cm. Sannsynligvis var dette en eller flere 7.62 cm M1931 (3-K) luftvernskanoner, da den var utspredt i den røde arme ved krigsutbruddet. Det kan også ha vert 8,5 cm M1939. Kanonene ble etterhvert også boret opp til 8,8 cm av tyskerne, eller fikk helt nye kanonrør. Luftvernskanonene ble plassert på festede lavetter i de støpte stillingene til det gamle skytset, og skal ha vert mer effektive. I Kvitnesberget ble det ut sommeren sprengt ut lagringsrom for ammunisjon og dekning . 

#### Lyskasterstillingen
På Buhammaren ble det bygget en lyskasterstilling. Fra Kvitneset ble det laget sti så stillingen kunne nås til fots. Originalt skal det ha vært planer om å bygge vei men dette ble aldri gjort. Lyskasteren var på 150 cm og for å forsyne den med strøm ble en generator-lastebil dratt i land. En av brakkene bygget på Kvitneset ble og flyttet til Buhammaren for å huse mannskapet. Etter krigen ble denne brakken flyttet til Brandal . 

#### Panservernkanon
August 1944 bygde tyskerne en panservern stilling ved inngangspartiet til festningen. Dette skal ha vert en Tsjekkoslovakisk 4,7 cm kanon. Angivelig skal tyskerne ha skutt telefonkabelen til Hareid ved en feil under en prøveskyting. Kanonen fikk en egen støpt stilling etterhvert med forsterket munning og utgravd løpegrav til en bunker for ammunisjon og besetning. Stillingen skjulte hele kanonen og er en av to slike stillinger på Sunnmøre . 

#### Narrebatteriet
På Karlhaugen sør for Kvitneset bygget tyskerne et narrebatteri for å avlede alliert etterretning mot slutten av krigen. Dette skal ikke ha lykkes. Det ble konstruert tre eller fire runde stillinger med jordhauger og trestokker for å skape en illusjon av kanonstillinger fra luften. Det ble også helt grus for å lage stier rundt stillingene.

### Batteriet i kamp
03/07-1943. Batteriet beskjøt syv passerende fly

08/05-1944. Batteriet beskjøt fly som angrep vaktbåten "Burgunder"

17/11-1944. Batteriet beskjøt en passerende flystyrke

21/11-1944. Batteriet beskjøt en passerende flystyrke

27/11-1944. Batteriet beskjøt en flystyrke som angrep en tysk konvoi i Breisundet

07/12-1944: Kl. 09.07. Batteriet beskjøt en passerende Mosquito med 44 granater fra 2 cm luftvern, og 140 skudd fra mitraljøser. Kl. 14.50 beskjøt batteriet et passerende fly med 7 granater fra 2 cm luftvern.

Soldater fra Kvitneset gikk ut ved flere anledninger høsten 1941 for å uskadligjøre sjøminer som hadde drevet inn gjennom Breisundet og havnet på land ved Englandsvika, Brandalstranda og Hareidssanden 

## Russeleiren i Englandsvika

27. juni 1942 kom 30 sovjetiske krigsfanger til Brandal. Dette var de første krigsfangene befolkningen i Brandal hadde sett, og det gjorde sterkt inntrykk. Fangene var svært underernærte, utslitte og dårlig kledd. Når fangene kom i land ble de lempet i en lastebil og kjørt avgårde mot Kvitneset. Når lastebilen stanset skal fangene ha veltet av planet ned i veigrøften hvor de rev til seg gress som de spiste. Slik så lokalbefolkningen dem flere ganger ut sommeren. Fangene spiste ellers alt de fikk tak i som råtten fisk, toskehoder og annet. Tyskerne hadde etablert et grustak på Risemarka for veiarbeid. Der ble russerfangene brukt som arbeidskraft og måtte laste grus, ofte med små spader og lite mat. Arbeidet var tungt og redskapene lite egnet. Bygdefolk skal ha forsøkt å hjelpe fangene ved enkelte tilfeller ved å gi dem mat. Det hendte også at de fikk fiskeslo og fiskesaker, selv om dette var strengt forbudt. Tyskerne truet flere ganger med straff for de som hjalp russerne. Oppførselen til vaktene varierte. Enkelte var svært aggressive og kunne slå fangene, og det skal ha hendt at det ble løsnet varselskudd mot folk som forsøkte å gi dem mat. Andre behandlet fangene bedre og lot lokalbefolkningen gi dem mat. 26. september kom 20 fanger til, så 1. desember kom 10 til. På et tidspunkt kom antallet fanger opp i 105 men som regel lå det på rundt 60. Hvor fangene oppholdt seg på denne tiden er usikkert ,.  
I januar 1943 ble fangene sendt i puljer til Ålesund for avlusing. 22. mars kom 40 kolli med byggemateriell til å bygge fangeleir. I alt ble fire såkalte "russehus" bygd i Englandsvika ved inngangspartiet til festningen. Russehusene var åttekantede hytter av kryssfiner med flatt tak. Gulvet bestod av hardtrampet jord, og langs ytterveggene var det stablet torv. Midt i hvert hus var det et ildsted for oppvarming, og veggene var forsterket med stablet stein. Utenfor husene var et lite uteområde, der var det og en mindre hytte. Hele leiren var inngjerdet av et høyt piggtrådgjerde ,. 

## Hendelser

### Juleflukten
En julaften hadde flere fanger brutt seg ut av leiren, sannsynligvis uten å bli oppdaget. Fangene tok seg inn til Brandal og banket på ved flere hus for å be om mat. Lokalbefolkningen ga av julematen sin. Angivelig var det én av fangene som samlet maten i en sekk, som de deretter bar med seg tilbake til leiren. Sannsynligvis stakk ingen av fangene av, men i dagene som fulgte gikk tyske soldater rundt i Brandal og avhørte lokalbefolkningen om hva som hadde skjedd. De banket hardt på dørene, ropte, og skal ha forsøkt å presse fram tilståelser om at folk hadde tatt imot krigsfangene. De kom ingen vei med dette, men det endte med at lensmannen kalte inn hele bygda til møte i skolekjelleren. Der forklarte han hvilken alvorlig situasjon bygda var i og at tyskerne forlangte arrestasjoner. Albert Hovland skal da ha tatt ordet og sagt: "Skal lensmannen arrestere noen, så må han ta hele bygda, for vi er alle skyldige."Ingen ble arrestert og saken ble bortlagt .

### Dødsfall
Der skal ha vært seks dødsfall på Kvitneset. Det mest omtalte dødsfallet gjelder en tysk soldat som skal ha tatt sitt eige liv. Han skal angivelig ha hengt seg på Buhammaren. En annen tysk soldat mistet livet som følge av et vådeskudd . Over tid har disse to hendelsene blitt blandet sammen i den lokale fortellingen, slik at selvmordet feilaktig har blitt knyttet til vådeskuddet. Det viser imidlertid at det dreier seg om to separate hendelser. To andre soldater skal ha vandret for langt ut på kvitnesberget og blitt tatt av en bølge, der en druknet. En annen skal ha blitt drept i en arbeidsulykke, mens en annen skal ha dødd av sykdom ,.

Av krigsfangene skal en ha dødd på Kvitneset, han skal ha hett Lavrentij Jerofejevitsj Getmanov, var fødd 5. mai 1909 og var landarbeider før krigen. Han skal ha blitt tatt til fange under den tyske framrykningen 14. august 1941 ved Yelnya utenfor Smolensk i Russland. Getmanov var sannsynligvis blant de første krigsfangene som ankom Kvitneset, men oppholdet hans var kort da han døde 28. august 1942, angivelig av tarmsår. Han ble gravlagt på Hareid kyrkjegard 31. august 1942. Han ble senere flyttet 26. november 1953 til Nørve i Ålesund og ligger sammen med ti andre sovjetiske fanger som døde i nærområdet under krigen ,.

## Freden
Den 7. mai 1945 ble det meldt på Hareid at krigen var slutt. Tyskerne skulle etter planen ha filmvisning samme kveld, men denne ble avlyst da nyheten om kapitulasjonen ble kjent. Det ble heist flagg flere steder, og kirkeklokkene ble ringt. 8. mai ble freden markert med flaggheising og ringing av kirkeklokkene fra omkring klokken 7 om morgenen, i tråd med oppfordring fra myndighetene. Kvitneset ble overgitt til representanter for Hjemmefronten i Ulsteinvik .

Etter frigjøringen ble de sovjetiske krigsfangene værende på Kvitneset i påvente av hjemtransport. En mindre tysk vaktstyrke ble stående igjen ved anlegget, mens øvrige tyske styrker ble sendt tilbake til Tyskland. Det er godt kjent at fangene en kveld tok seg ut av leiren og beveget seg rundt på festningsområdet. De forsynte seg med mat og klær de fant, og fikk også tak i brennevin. Fangene markerte deretter frigjøringen med fest og feiring. Den tyske vaktstyrken skal ha rømt inn i en brakke og kontaktet Milorg i Ulsteinvik for å få hjelp til å håndtere situasjonen . 

På et senere tidspunkt kom båten «Norafjell» og fraktet krigsfangene til Ålesund, hvor det var blitt opprettet en større samleleir for sovjetiske krigsfanger i Møre og Romsdal. Den 21. juni 1945 ble fangene sendt videre med båt under britisk kommando til Trondheim. Derfra gikk transporten med tog gjennom Sverige og videre østover mot Sovjetunionen. Det er lite kjent om skjebnen til fangene. Sannsynligvis endte de opp i GULag-leirer i Sovjetunionen som da var vanlig for returnerende sovjetiske krigsfanger .

= Idag =

I dag står det lite igjen av festningsanlegget på Kvitneset. Over lang tid tok naturen tilbake området, og mange av de gamle bunkerne og kanonstillingene ble etterhvert overgrodd og forfallt. Anlegget ble også et populært samlingssted for ungdom, og flere av strukturene bar preg av slitasje og hærverk. I en periode ble området også brukt som dumpingplass for skrot og utrangerte hvitevarer for folk på Hareidlandet. 

Etter hvert ble det satt i gang dugnadsarbeid for å bevare krigsminnet og for å rydde i området. I 2020 mottok Hareid kommune 250 000 kroner til opprydding, fjerning av vegetasjon og skog, legging av ny grusvei samt oppsetting av skilting og informasjonstavler. I dag nyttes Kvitneset også som beite for sau og er et populært turmål.

Buhammaren er et særdeles populært turmål som det nordligste punktet på Hareidlandet. Brakken som stod der ble flyttet til Brandal etter krigen. Lastebilen som bar generatoren til lyskasteren ble stående igjen, og i dag er det kun karosseriet som gjenstår.

## Galleri

Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 06.jpg|Støpt stilling for luftvern. Ukjent kaliber
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 30.jpg|Støpt parrong for 8,8 cm luftvernskanon
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 45.jpg|Løpegrav mot ildgivningssentralen
Fil:Mitraljøsestilling.jpg|Mitraljøsestilling for norsk Colt m/29
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 10.jpg|Støpt fundament, sannsynligvis for 8,8 cm luftvernskanon
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 37.jpg|Grunnmuren til spisebrakken. Brakken ble flyttet til Hareid etter krigen hvor den ble nyttet som klubbhus av Hareid IL. Den brann ned i 2012
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 15.jpg|KEV (Kabel End Verschluss) en koblingsboks for telefonkabler
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 18.jpg|Offisersbrakken
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 20.jpg|Utsprengt berg
Fil:Kanonstilling på kvitneset.jpg|Støpt stilling, sannsynlig originalt ment for en av 105mm (10,5 cm) K 331 Schneider kanonene
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 08.jpg|Utsprengte holer i Kvitnesberget for dekning og ammunisjonslagring. Inni berget fantes det en heis.
Fil:Kvitneset Hareid WW2 Tysk Bunkers 03.jpg|Flere slike støpte stillinger befinner seg rundt på Kvitneset, enten enkeltvis eller i par.


## Referanser



## Kilder
*https://www.google.com/maps/@62.4203676,6.0003037,283m/data=!3m1!1e3
*http://www.kystfort.com/forum/viewtopic.php?f=28&t=4287
*https://www.hjorundfjord.no/saboskule/arkiv/Prosjekt/Virvelvind/Knut_Arne/brandal.htm
*http://bufast.blogspot.com/2010/04/sundagstur-til-kvitneset-og-hjrungavag.html
*Video fra Kvitneset på Youtube
*Kart over Kvitneset med forklaringer på Bokhylla.no