Gilde (forening)

**Gilde** var i middelalderen en forening eller sammenslutning av likestilte medlemmer som gikk sammen for å fremme felles interesser. Et gilde kunne ha både religiøse, selskapelige, økonomiske, faglige, sosiale eller politiske formål. De kunne bestå av bønder, håndverkere eller kjøpmenn. Det opprinnelige formålet med sammenslutningen i gildene var, ved siden av de religiøse og selskapelige, at medlemmene skulle yte hverandre gjensidig rettsbeskyttelse. Ble en gildebror drept, var det gildebrødrenes plikt å hevne ham. Snart ble det også gjensidig økonomisk understøttelse i ulykkestilfeller. Gildene var vanlige i hele Nord-Europa.

Alt i en forordning fra Karl den store ble gilder forbudt som en slags sammensvergelser. Bare foreninger «uten edsavleggelse» som delte ut almisser og ytte hjelp ved brann eller skipbrudd, fikk bestå; men på tross av motstand fortsatte gildene å vokse. I et kapitular fra 884 fikk bisper og grever ordre om «*å forby byenes innbygger å danne kollekt, som kalles gilde, mot ransmenn; for de skal søke rett og vern hos sine [[geistlig]]e og verdslige herrer*». Gildene fremstår som germanske i opprinnelse, siden de er såpass like i frankiske, angelsaksiske, skandinaviske og frisiske områder, mens laugene hadde større likhet med romerske kollegier og fortsatte en del tradisjoner derfra.

## Etymologi

Gilde betyr laug og gjestebud, avledet fra norrønt *gildi*, grunnbetydning «betaling; avgift», foruten også «anseelse; gjestebud; forening». Utviklingen fra betaling til gjestebud og forening kan skyldes at deltakerne måtte bidra med penger for å betale for gilde. Det norrøne ordet *gildi* er avledet fra det germanske **geldija*, som gjenfinnes i norrøne *gildr*, «fullgod; som det må betales for», derav norske *gild* i betydningen «stor; flott; glorete». Det tilsvarende ordet på engelsk er *guild*, oversatt til laug. Tidlig på 1200-tallet ble det stavet *yilde*, men senere staving som *guild* er antatt påvirket av norrøne *gildi*, kanskje også en semantisk fusjon av angelsaksiske *gegield*, laug, broderskap», og *gield*, «tjeneste; betaling; kompensasjon». Ordet har også gitt opphav til gammelfrisiske *geld* i betydning «penger», som også har gitt de moderne nederlandske og tyske ordet *geld*, «penger». Sistnevnte betydning finnes også i det sammensatte ordet «danegeld», den betaling norrøne vikinger (daner) krevde i England i tidlig middelalder.

Betydningen kontinentale kjøpmannslaug i Europa, innlemmet i hver by og med eksklusive rettigheter til å gjøre forretninger der ble etablert i middelalderen. I mange tilfeller ble de det styrende organet i en by, sammenlign med *[[Guildhall (London)|Guildhall]]*, «laugshallen» som kom til å bli Londons rådhus. Handelslaug oppsto på 1300-tallet, da håndverkere gikk sammen for å beskytte deres felles interesser.

## Gilder i Norge
Gildet stammer trolig fra senest 1000-tallet i Norge, og var en viktig institusjon i lokalsamfunnet. Gildene var lukkede fellesskap som krevde edsavleggelse av nye medlemmer. Både menn og kvinner kunne bli medlemmer. Gildene hadde sine egne vernehelgener og arrangerte fester for å dyrke disse. Trolig var det gilder i hver eneste bygd i Norge og flere i byene.

Ifølge Snorre satte Olav Kyrre *miklagilde* i Nidaros, og mange andre i kjøpstedene.

En kongelig forordning fra 1293/94 forbød i Bergen gilder for loser, gull- og jernsmeder, Englandsfarere, håndverkssvenner, arbeidsmenn, ølbryggere og tjenestekvinner. Dette vitner kanskje om tilløp til fagforeninger, i det som var den største byen i Danmark-Norge. Kongen tillot imidlertid tre: *Mariagildet, Nikolasgildet* og *Jatmundgildet* (etter den hellige Edmund martyren). *Mariagildet* hadde sitt eget gildehus ved Mariakirken. Gildebrødrene hadde ikke egne kirker i Bergen, men det var vanlig at gildebrødre hadde egne altre i kirkene.

I Norge forsøkte man å unngå avhengighetsforhold som kunne oppstått om noen ga mer enn andre. Gildene var ment som felles forsikringsselskaper, og gaver og vennskap måtte holdes utenfor. Noen gilder gikk sammen i større lag. *Miklagildet* (= det store gildet) i Trondheim omfattet etter hvert de åtte områdene i Trøndelag. Gildene skulle dømme i de fleste konflikter. Bare i saker om jordbruk og eiendommer, og etter 1274 i drapssaker, hadde ikke gildene noen jurisdiksjon. De ble sittende med de oppgavene kongemakten ikke overtok. Trolig innså kongemakten gildenes nytteverdi som konfliktløsere, og sikret deres status. Gildenes betydning ser ut til å ha tiltatt etter 1100, trolig fordi lokale småkonger gradvis forsvant. En samlet kongemakt kunne ikke yte samme vernet som gamle tiders høvdinger, og dermed var bøndene tvunget til tettere samarbeid.

## Se også
* Laug

## Fotnoter

## Referanser


## Eksterne lenker
*