open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Brunpudret taigafly

**Brunpudret taigafly** (*Xestia gelida*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den ble beskrevet fra Sør-Varanger i 1883, men typeeksemplaret er ennå det eneste kjente funn fra Norge av denne arten.

## Utseende
Et middelsstort (vingespenn 38 – 42&nbsp;mm), litt spinkelt, grått nattfly med et svakt brunskjær. Forvingen er nokså lyst grå med en smal, svart rotstrek. Ringmerket er svartkantet, bakerst er kantstreken forlenget utover i vingen som en kort lengdestrek. Nyremerket er utydelig. Ytre mellomlinje er svart og bølgete, utenfor denne med et par mer eller mindre tydelige, svarte flekker. Bakvingen er silkeaktig gråhvit med en kommaformet, grå flekk litt foran midten.

## Levevis
Larvene lever på blåbær og løvetann. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.

## Utbredelse
Det er en esktremt nordlig art som er utbredt i det nordligste Fennoskandia og Russland østover til Sibir. Fra Norge er det bare kjent ett eksemplar, innsamlet i Sør-Varanger i 1882, som arten ble beskrevet ut fra av den norske entomologen Hans Jacob Sparre Schneider.

## Referanser




## Kilder
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/x/xestia_gelida.html
* Utbredelsesdata: http://www.funet.fi/pub/sci/bio/life/insecta/lepidoptera/ditrysia/noctuoidea/noctuidae/noctuinae/xestia/index.html

## Eksterne lenker
*
M2 flammekaster

**M2 flammekaster** er en amerikansk bærbar flammekaster som ble brukt i andre verdenskrig, designet av *US Army Chemical Warfare Service*.

Den hadde en maks brennetid på 7 sekunder og rekkevidde på maks 33 meter. Selv med disse begrensningene var den et funksjonelt våpen og hadde sin funksjon. Etter hvert som flammekastere ble mer integrert i panservogner, noe som ga større sikkerhet for brukeren og lengre brenntid på grunn av større brenselstanker, ble behovet for den mindre, og den ble så faset ut.

I Vietnamkrigen ble det brukt en variant, M2A1-7, som var en oppdatert utgave.


Fil:Usafl_notes.jpg|Skjematisk tegning
File:USm2flamethrower.jpg|M2 i bruk
File:Flamethrower-iwo-jima-194502.jpg|M2 på Iwo Jima
File:Flamethrower in Vietnam.jpg|Flammekaster i Vietnam


## Eksterne lenker
*
Intra cornea ring

**Intra cornea ring** er et implantat i øyets hornhinne (cornea). Implantatet betgnes med *ICR*, *ICRS*, *Intacs* eller *KeraVision-Ring* etter produsenten. Metoden kom i bruk ca. 1996. Et sett ICR består av to små ringsegmenter med en samled diameter på ca. 6,5&nbsp;mm. De er fremstilt av klar PPMA (Polymethylmethacrylat), det samme materialet som i ca. 30 år er anvendt som linseerstatning ved kataraktoperasjon.

Ringsegmentene settes inn i stroma i cornea. Dette fører til en utflating av cornea.

Avhengig av versjon kan en korrigere en nærsynthet (myopi) mellom -1 dioptri und -4 dpt. Det opererte øyet bør ikke ha noen uttalt astigmatisme.

Dersom en ikke oppnår det ønskede resultat kan implantatet erstattes med et annet med andre parametre eller fjernes.

Denne operasjonen har vist seg effektfull. Den er imidlertid delvis utkonkurrert av korreksjon ved hjelp av laser. En fordel ved ICRS er imidlertid muligheten for å reversere behandlingen ved å fjerne implantatet. 

ICRS er fortsatt i bruk til stabilisering av cornea hos pasienter med keratoconus

## Se også
*Refraktiv kirurgi

## Eksterne lenker
* Oversikt over noen refraktiv-kirurgiske teknikker.
* Keratokonus. En skjematisk animasjon av hvordan et ICRS implantat kan fungere ved keratoconus.
Kristen K. Flaa

** Kristen Kristiansen Flaa** (født 3. oktober 1925, død 10. januar 2021) var en norsk gårdbruker og politiker (Sp). 

Flaa var ordfører i Birkenes kommune fra 1972 til 1992 og fylkesordfører i Aust-Agder fra 1972 til 1975. Fra 1987 til 1991 var han styreformann i *[[Fædrelandsvennen]]*.

Flå ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull i 1992.

## Referanser
Insurgentes (album)

***Insurgentes*** er det første fullengdes albumet til musiker og plateprodusent Steven Wilson, mest kjent som frontmann i det psykedeliske/progressive rockebandet Porcupine Tree. Albumet ble innspilt over hele verden i studioer fra Mexico by til Japan og Israel, mellom januar og august 2008. Det ble gitt ut i november 2008 som en multidisk postordreutgave, med ordinær utgivelse i februar 2009. Albumet er oppkalt etter Avenida de los Insurgentes, den lengste alléen i Mexico by, der deler av albumet ble innspilt.

## Kilder
*
Steven Wilson

**Steven John Wilson** (født 3. november 1967 i Kingston upon Thames i England) er en engelsk gitarist, vokalist, låtskriver og grunnlegger av det progressive rockebandet Porcupine Tree. Han er også en selvlært produsent, lydtekniker, gitarist og keyboardspiller (samt kyndig på andre instrumenter). I tillegg til bandet Porcupine Tree har han også vært medlem av bandene Blackfield, No-Man og Bass Communion. Siden 2008 har Wilson gitt ut plater under sitt eget navn. Steven Wilson er også en aktiv produsent, og har blant annet produsert albumer for artister som Fish, Anja Garbarek, og band som Opeth og Anathema..

## Musikalske prosjekter
* Porcupine Tree
* Storm Corrosion
* No-Man
* I.E.M
* Bass Communion
* Blackfield
* Storm Corrosion

## Solokarrière
I de siste årene har han også hatt en vellykket solokarrière under sitt eget navn.
* *[[Insurgentes (album)|Insurgentes]]* (2008)
* *[[Grace for Drowning]]* (2011)
* *[[The Raven That Refused to Sing (And Other Stories)]]* (2013)
* *[[Hand. Cannot. Erase.]]* (2015)
* *[[To the Bone (Steven Wilson album)|To the Bone]]* (2017)
* *[[The Future Bites]]* (2021)
* *[[The Harmony Codex]]* (2023)
* *[[The Overview]]* (2025)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Centre for the Study of Civil War

**Centre for the Study of Civil War** (Senter for borgerkrigsstudier) var et senter for fremragende forskning med sin hovedfinansiering fra Norges forskningsråd. Sentret ble opprettet i 2003, og ble avsluttet ved utgangen av 2012.

Sentrets leder var Scott Gates, og styret ved Institutt for fredsforskning (PRIO) var også styre for senteret. Sentret var en del av PRIOs organisasjon, men nøt utstrakt autonomi.

Viktige aktører bak opprettelsen av senteret var, foruten direktøren Scott Gates, Nils Petter Gleditsch og Dan Smith (daværende direktør i PRIO).

Sentrale forskere på senteret var foruten de ovennevnte Jon Elster, Ola Listhaug, Kaare Strøm, Halvard Buhaug, Sabine Carey, Jeffrey T. Checkel, Karl Ove Moene og Håvard Hegre, som alle ledet arbeidsgrupper ved sentret.

## Eksterne lenker
*
Charlton Automatic Rifle

**Charlton Automatic Rifle** er et lett maskingevær fra New Zealand, designet av Philip Charlton  i 1941.

Den er en helautomatisk ombygd versjon av Lee-Enfield riflen, som en erstatning for Brengun og Lewisgun maskingevær, som det var stor mangel på i New Zealand under andre verdenskrig.

Den opprinnelige **Charlton Automatic Rifle** ble bygget på utgåtte Lee-Metford og Magazine Lee-Enfield rifler, fra helt tilbake fra boerkrigen. De var tenkt i bruk som halvautomat, men med mulighet for helautomatisk ild ved nødstilfeller. De brukte standard 10-patroners Lee-Enfield våpenmagasiner, eller 30-patroner Brengun magasiner. De finnes to versjoner, New Zealand versjonen designet og produsert av Charlton Motor Workshops i Hastings, og en versjon produsert i Australia av Electrolux, hvor de bygde om SMLE Mk III* riflen. De var forskjellige av utseende, men hadde samme mekanismer og funksjoner.

Omtrent 1 500 rifler ble produsert på New Zealand, hvor omtrent alle ble ødelagt i en brann kort tid etter andre verdenskrig. Det finnes kun noen få kjente eksemplarer, en på Imperial War Museums i London, en ved National Army Museum i Waiouru på New Zealand, en på Army Museum i Australia, + noen få til.

## Eksterne lenker
* 1 2 - bilder
Den afrikanske kontinentalplaten

**Den afrikanske kontinentalplaten** er en kontinentalplate som omfatter Afrika og havbunnen ut til flere midthavsrygger.

Den er en av dagens store litosfæreplater, som består av den kontinentale massen til kontinentet Afrika, omgitt, med unntak av i nord, av havbunnsskorpe og midthavsrygger. I nord er det et komplekst system av kollisjons- og subduksjonssoner og transformforkastninger ved grensen til Den eurasiske kontinentalplaten og forskjellige mindre plater, f.eks. Den egeiske platen. Den nordlige delen av Den afrikanske kontinentalplaten inneholder også rester av havbunnsskorpe fra Tethyshavet. I nordøst finnes Rødehavet, et aktivt dannende hav i startfasen av Wilsonsyklusen, mens den Østafrikanske riftdalen, som er i ferd med å danne det som noen ganger kalles Den somaliske platen i øst, vil i fremtiden danne et nytt hav mellom Den afrikanske og Den somaliske platen.

På kontinentalplaten ligger verdens høyeste vulkan Kilimanjaro, som er en kjeglevulkan.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Joseph Vijay

**Vijay** (tamilsk: விஜய்), (født** Joseph Vijay** 22. juni 1974 i Madras, Tamil Nadu) er en indisk skuespiller og sanger. Allerede som ung mann begynte han å spille inn film, produsert av faren S. A. Chandrasekhar. Han hadde sin egen stil som Rajinikanth og M. G. Ramchandran. Kamal Haasan har beskrevet ham som en stille og rolig kar. Han spilte i filmen Master fra 2020 og Beast fra 2022.

## Bakgrunn
Vijay Chandrasekhar ble født 22. juni 1974 til filmprodusenten S. A. Chandrasekhar og sangeren Shoba Chandrasekhar. Han hadde en søster som het Vidhya Chandrasekhar og døde da hun var to år. Han giftet seg med Sangeetha Sornalingam fra Sri Lanka 25. august 1999. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Helge Hveem

**Helge Hveem** (født 17. mai 1941) er en norsk statsviter og professor emeritus ved Universitetet i Oslo (UiO).  

## Liv og virke
Han avla eksamen artium ved Oslo Katedralskole i 1960 og gjennomførte Forsvarets russiskkurs i 1961-62. Han tjenestegjorde som sersjant i FNs fredsbevarende operasjoner i Kongo (ONUC) i 1963.  

Hveem avla magistergraden (mag.art.) i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1968. Fra 1966 til 1981 var han tilknyttet Institutt for fredsforskning (PRIO), der han ble instituttleder i 1971. I 1980 flyttet han til Genève for å arbeide som seniorkonsulent i sekretariatet for FNs konferanse for handel og utvikling (UNCTAD).  

Fra 1982 var han tilknyttet Institutt for statsvitenskap ved Universitetet i Oslo, der han ble professor i 1991. Han var en av grunnleggerne av og hadde en deltidstilknytning til Senter for utvikling og miljø (SUM) ved UiO i perioden 1990-1999 som forskningsleder. I perioden 2002–2006 var han direktør for Senter for teknologi, innovasjon og kultur ved UiO. Han har hatt en rekke utenlandsopphold (Grenoble, LSE, Harvard, Bordeaux, European University Institute m.fl.) som stipendiat, forsker og gjesteprofessor.   

Hveem har utgitt en rekke bøker og har publisert 180 vitenskapelige og over 100 populærvitenskapelige artikler. Hans forskningsarbeid har i hovedsak vært om internasjonale relasjoner og internasjonal politisk økonomi. Han har gjesteforelest og forsket ved blant annet LSE, Harvard, og European University Institute.  

Han var i 1965 formann (titulert «Formand») av Det Norske Studentersamfund og har vært lokalpolitiker for Venstre.      

## Referanser


## Eksterne lenker

* Intervju med Helge Hveem i forbindelse med PRIOs 60-årsjubileum
Basso ostinato

**Basso ostinato** er en musikalsk spillemåte basert på en *[[ostinato]]*, dvs at en basslinje eller et harmonisk skjema repeteres og fungerer som grunnmotiv for et musikkstykke.

Basso ostinato oppsto på slutten av 1500-tallet, omtrent samtidig med den nye barokkmusikken, og ble en mye brukt spillemåte i perioden. I barokken, også kalt «generalbassens tidsalder», er det bass-stemmen som danner det harmoniske fundamentet. Slik dagens akkordbesifrede akkompagnement angir et musikkstykkes harmoniske forløp, hadde en besifret bass-stemme den samme funksjonen i barokken.

Hele den musikalske handlingen var grunnlagt på bassen ved at det sterkt regulerte forløpet som basso ostinato-teknikken gav bass-stemmen, gjorde at melodistemmen kunne bevege seg med større frihet. Komposisjoner med basso ostinato i bunn er ofte nærmest variasjonsstykker.

## Eksempler

* Bach: *Crucifixus* fra Messe i h-moll (BWV 232)
* Bach: *[[Passacaglia c-moll (Bach)|Passacaglia i c-moll]]* (BWV 582)
* Pachelbel: ''Kanon og Gigue i D''
* Buxtehude: *Passacaglia d-moll*  for orgel
* Buxtehude: *Ciacona e-moll*  for orgel
* Buxtehude: *Ciacona c-moll*  for orgel
* Buxtehude: *[[Preludium|Praeludium]] g-moll*  for orgel
* Purcell: *Chaconne i g*
* Biber: *Sonate nr. 7* («Sonatae tam aris, quam aulis servientes»)
* Reger: *Basso ostinato e-moll*  for orgel,  op.129:6
* Reger: *Basso ostinato* for orgel,  op.69:3
* Reger: *Introduksjon, passacaglia og fuge e-moll*  for orgel,  op.127
* Hilding Rosenberg: *Toccata, aria pastorale og ciacona*  for orgel

## Se også
* Chaconne
* Passacaglia
* Ostinato

## Eksterne lenker
* Mark DeVoto: ''Ground bass'', britannica.com
* Alexander Kluge: «Alle Dinge sind verzauberte Menschen», *[[Frankfurter Rundschau]]*,  15. januar 2015 (om det tyske techno-bandet Kraftwerk)
Sharjah (by)

**Sharjah** (arabisk: الشارقة‎) er hovedstaden i emiratet Sharjah i De forente arabiske emirater, og ligger på kysten av Persiagulfen, umiddelbart nord for storbyen Dubai som den er sammenvokst med. Sharjah er foruten emirathovedstad og kulturelt sentrum, en utpreget pendlerforstad til Dubai med meget stor indisk befolkning. Sharjah er landets fjerde mest folkerike by med om lag 600.000 innbyggere (2008), over et bebygd areal som dekker 235 km².

I Sharjah kommune ligger Sharjah internasjonale lufthavn, som er plassert bare 10 km nord for Dubai internasjonale lufthavn. Havnefunksjonen er ubetydelig med en middelsstor havn – Himriyah Port – men Sharjah har vokst fram til å bli et betydelig finans- og turistsentrum. Hovedsakelig har byen en rekke kulturinstitusjoner, gallerier, museer og arkeologiske forskningsprosjekt. Videre er Sharjah et lavkostnadsområde hvor arbeidsinnvandrere fra Asia bor, og pendler til de mange arbeidsplassene i tjenestesektoren og bygg- og anleggssektoren i Dubai.

Palasset til emir Sultan bin Mohamed Al-Qasimi av Sharjah ligger 20 km sørøst for byen.

Byen er et utdanningssenter med flere anerkjente universiteter, mange av dem lokalisert i en egen universitetsby: University of Sharjah, American University of Sharjah, det er en  campus for amerikanske Troy University, og det finnes et emiratisk, privat universitet – Skyline University College. University of Sharjah har en avdeling også på østkysten ved Det indiske hav, like utenfor byen Khor Fakkan.

## Eksterne lenker
*
Refleksflekker

**Refleksflekker** (engelsk: *lense flare*) betegner de synbare refleksene og lysspredningen av en lyskilde i et linsesystem.

I et fotografi manifesterer refleksflekker seg som stjerne-ringer eller bueformede forstyrrelser som forringer fargekontrasten der de forekommer. Forekomsten av refleksflekker påvirkes også av blenderlamellene. Dersom blenderen f.eks. består av seks lameller, vil man kunne oppleve hexagonale mønster. Også fargesammensetningen kan variere, dette som en følge av fargebrytningen i linsesystemet.

I klassisk fotografiteknikk reduserer man mengden refleksflekker ved å bruke motlysblender (solblender) og/eller polasisasjonsfilter, men dette kan også føre til ytterligere reflekser.

Andre ganger ønsker man av kunstneriske årsaker å fremheve eller skape reflekser, noe som kan oppnås med spesialfiltere.

Også det menneskelige øye er beheftet med refleksflekker. Dette kan være årsaken til at enkelte finner at bilder med refleksflekker oppfattes som mer naturlige. I moderne databehandlede bilder kan slike effekter med hensikt rendres inn i bildene for å gi et mer levende uttrykk. Enkelte videospill legger også til reflekseffekter.

## Se også
* Strølys

## Eksterne lenker
* Eksempelbilder med refleksflekker. 
* Forklaring på hvordan refleksflekker oppstår og hvordan de kan undertrykkes eller reduseres (Engelsk]
Knaben Molybden

**Knaben Molybden AS**, etablert 2006, er et norsk gruveselskap med det formål å utnytte molybdenforekomstene i Knaben, Kvinesdal kommune. Selskapet har kontor som *Knaben Gruvor* i Kristiansand S.
Ajman (by)

**Ajman** (arabisk: عجمان‎) er hovedstaden i emiratet Ajman i De forente arabiske emirater, og ligger på kysten av Persiagulfen, umiddelbart nord for nabobyen Sharjah som den er sammenvokst med. Ajman er foruten emirathovedstad en betydelig havne- og skipsfartsby, med et av de viktigste maritime clustrene i hele Persiagulfen. Ajman er også i en viss grad pendlerforstad til storbyområdet Dubai, men planlegger en rekke store utviklingsprosjekter for å tiltrekke investeringer og virksomhet.

Så sent som i 1980 hadde byen 30&nbsp;000 innbyggere, men Ajman er idag landets femte mest folkerike by med om lag 240.000 innbyggere (2008), og om lag 360&nbsp;000 om man medregner forstedene rundt byen. Om lag 95% av befolkningen i hele emiratet bor i storbyområdet Ajman, som har et bebygd areal på om lag 100 km².

I Ajman ligger en naturlig havn rundt et elveleie som går inn fra Persiabukta, og her har man anlagt Ajman Free Zone med spesielle skatte- og eiendomsregler for utenlandske investorer og selskaper, etter modell av Jebel Ali Free Zone i Dubai. 

Palasset til emir Humaid bin Rashid Al Nuaimi av Ajman ligger litt utenfor byen. En egen internasjonal flyplass er under planlegging.

I Ajman ligger Medical University (GMU) fikk universitetsstatus i 2008 og har eget universitetssykehus, som er landets fremste medisinske behandlingsinstitusjon.

## Referanser
Chiune Sugihara

**Chiune Sugihara** (født 1. januar 1900, død 31. juli 1986) var en japansk diplomat som tjenestegjorde som visekonsul for Japan i Litauen før andre verdenskrig. Kort etter okkupasjonen av Litauen av Sovjetunionen hjalp han tusenvis av litauere og polakker med jødisk bakgrunn å flykte til Japan ved å utstede såkalte transittvisa til dem. På bakgrunn av hans innsats ble han i 1985 utnevnt til Righteous Among the Nations.

## Se også
*Holocaust i Litauen

## Referanser


## Eksterne lenker
* Chiune Sugihara  - Yad Vashem
Retinoskopi

**Retinoskopi** er en teknikk for å få et objektivt mål på den refraktive tilstanden til pasientens øyne. Med et **retinoskop** belyser en pasientens øye og observerer refleksen fra pasientens retina. Mens en beveger en linje eller et lyspunkt over pupillen observerer en de relative bevegelsene til refleksen. Deretter benyttes et phoroter eller en holder linser med forskjellige dioptrier foran øyet for å «nøytraliser» refleksen.

Retinoskopi er spesielt velegnet for å foreskive korrektive linser for pasienter som ikke er i stand til å gjennomføre en vanlig subjektiv undersøkelse. Dette kan gjelde mentalt tilbakestående, pasienter med afasi eller barn. 

Det er også benyttet til å vurdere øyets accommodative evne (avstandsjuteringsevne/fokuseringsevne) og mulig latent langsynthet, hyperopi.

Retinoskop fungerer etter et prinsipp kjent som Foucaults prinsipp. I utgangspunktet indikerer dette at observatøren skal simulere uendelig avstand for å oppnå korrekt refraksjonsstyrke. Følgelig trekkes en styrke tilsvarende arbeidsavstanden fra den målte verdi.

## Eksterne lenker
Om retinoskopi.
Dauphine (hoppbakke)

**Dauphine** er en hoppbakke ved landsbyen Saint-Nizier-du-Moucherotte vest for Grenoble i Frankrike. Bakken har K-punkt 112 meter og ble brukt under vinter-OL 1968 (stor bakke).

## Historie
Hoppbakken ble bygd til OL, og ble tegnet av arkitekt Pierre Dalloz, mens bakkeprofilen ble konstruert av den tyske hoppbakkekonstruktøren Heini Klopfer. Størstedelen av bakken ble bygd på kort tid; byggingen startet i juli 1966 og bakken sto klar til bruk i slutten av januar 1967, kort tid før det første rennet ble holdt. Bakken ble helt ferdigstilt sommeren 1967, da med størrelse K90. Kostnadene for bakken ble betalt av den franske staten (80 %) og Grenoble by (20 %); bakken var nedbetalt først i 1995.

Etter OL ble Dauphine-bakken i liten grad brukt til internasjonale renn. På 1970-tallet ble bakken utbygd til K112. I verdenscupen i hopp, som startet i desember 1979, hadde bakken tre renn i perioden 1980-81. To renn som skulle vært holdt der i 1982 måtte avlyses på grunn av snømangel. Senere ble bakken stående og forfalle, og den har ikke vært i bruk på mange år. Den er i dag (2012) preget av forfallet og ikke åpen for besøkende.

En undersøkelse i 1990 om hoppbakkens tilstand konkluderte med at hvis betongkonstruksjonen ikke ble reparert innen fem år, ville det være for sent å redde den. Men ingen utbedring ble gjort, og forfallet har fortsatt.

## Bakkerekord
Under trening foran det første rennet i 1967 ble det hoppet så langt som 112 meter, men i selve rennet vant Bjørn Wirkola (Norge) med et lengstehopp på 99 meter. I OL satte Vladimir Belousov (Sovjetunionen) bakkerekord med 101,5 meter. Den siste anerkjente bakkerekorden (satt i verdenscupen eller OL) var 111 meter, satt av Roger Ruud (Norge) i verdenscupen 28. februar 1981. I et kontinentalcuprenn 27. februar 1983 hoppet Ole Gunnar Fidjestøl (Norge) 116,5 meter.

## Viktige renn

## Kilder
*Skisprungschanzen-Archiv: Saint-Nizier-du-Moucherotte
*Offisiell rapport for vinter-OL 1968 s. 92, 95-98
*Conservatoire Observatoire Laboratoire des Jeux Olympiques de Grenoble: Le Tremplin de Saint Nizier (19. mai 2012, besøkt 26. august 2012)
*FIS: Resultater (ikke fullstendig)


## Andre eksterne lenker
*Presentasjon av hoppbakken (video, fransk, publisert på YouTube)
*Blogginnlegg med bilder av det forfalne hopptårnet (15. juli 2009)
KNM «Balder» (F304)

**«Balder»** var en norsk jager av Sleipner-klassen som ble overlevert marinen i 1938. Skipet ble bygd ved Marinens Hovedverft i Horten. Under det tyske angrepet på Norge i april 1940 lå «Balder» på verksted, og ble beslaglagt av den tyske Kriegsmarine. 26. juni 1940 ble skipet omdøpt til «Leopard» og satt inn i tysk tjeneste. I januar 1942 ble «Leopard» reklassifisert til *torpedofangboot*. I 1949 ble skipet returnert til Norge, fikk navnet KNM «Balder» og fungerte som eskorteskip frem til hun ble tatt ut av tjeneste og hugget i 1962.

KNM «Balder» fikk montert det norskutviklete Terne-våpenet (anti-ubåtvåpen) og var i USA og demonstrerte det for US Navy i 1958 og 1962. En av øvelsesrakettene traff rett i tårnet til målfartøyet, den atomdrevne ubåten «Nautilus».

Skipet var oppkalt etter guden Balder i norrøn mytologi.

## Referanser
Kura

**Kura** er ei elv i Kaukasus. Den begynner i den nordøstlige provinsen Ardahan i Tyrkia, og renner derfra inn i Georgia og videre til Aserbajdsjan, hvor den mottar elva Araks og munner ut i Kaspihavet. Elva er i alt 1&nbsp;364&nbsp;kilometer lang.

Navnet Kura stammer fra det mingrelske *kur* «vann, elv». Det georgiske navnet på elva er *Mt'k'vari*, som enten stammer fra det georgiske ordet for «godt vann» eller en georgisert form av det mingrelske *tkvar-ua* som betyr «gnage» (dvs. «elva som gnager seg gjennom fjellene»). Navnet Kura ble først antatt av russiske og senere også av europeiske kartografer. I noen definisjoner danner Kura grensa mellom Europa og Asia.

Før utbyggingen av vannkraftverk langs elva (hovedsakelig i Georgia) var Kura seilbar til Tbilisi i Georgia. Elva er noe forurenset på grunn av større industrisentere som Tbilisi og Rustavi i Georgia.

I Aserbajdsjan kalles elva Kür, og er sammen med Araks den viktigste elva i landet. Den renner gjennom et stort sletteland før den munner ut i Kaspihavet.

Langt oppe i vassdraget sørger Mingetsjevir-demningen for oppdemming av landets største reservoar på 605 km².

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ballongen

***Ballongen*** er en svensk episodisk dramakomedie fra 1946 med Nils Poppe i hovedrollen i fem ulike roller. Han har også regi.
 
## Handlingen
Poppes velkjente figur Sten Stensson Stéen kommer til himmelen i en ballong og får se tilbake på sine tidigere liv og reflektere over disse. Filmen består av seks episoder som holdes sammen gjennom at Steen etter hvert liv møter Steen den hvitskjegget Kosmos som hver gang kaster Steen ut i et ytterligere liv. Filmen anses å være inspirert av buddhistisk gjenfødelseslære.

## Om filmen
Ballongen er en av Poppes alvorligst filmer og ble aldri noen suksess hos publikum. Den ble regissert av Poppe selv, i likhet med den tragikomiske filmen Penger som släpptes straks før Ballongen. Filmen hadde premiere 7. oktober 1947 og fikk god kritikk, men ble ingen publikumssuksess. Som forfilm til Ballongen vistes villmarksfilmen  Arne Sucksdorffs *Skuggor över snön* ved premieren  som av samtlige kritiker ble betegnet som noe av et mesterverk.

## Rolleliste

## Musikk i filmen
* *Valurile Dunari*, komponist Ion Ivanovici
* *Kampsång*, komponist Sune Waldimir, tekst Gardar Sahlberg 
* *Parodisk slöjdans*, komponist Sune Waldimir, tekst Gardar Sahlberg

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ghetto Gospel

**Ghetto Gospel** er en sang av rapperen Tupac Shakur, som ble remixet og utgitt som andre singel på hans ettermæle-album *Loyal to the Game* fra 2004. Sangen ble skrevet av Tupac Shakur og produsert av Eminem. Låten bruker stoff fra Elton Johns sang «Indian Sunset» fra hans album *Madman Across the Water* fra 1971. Den endelige versjonen er en remix av den opprinnelige versjonen, som inneholdt fire vers av Shakur.
Puthukkudiyiruppu

**Puthukkudiyiruppu** (Uttalt: Puthuk-kudiy-iruppu, tamilsk: Ny bosetting) er en by i Mullaittivu-distriktet på nordøstlige Sri Lanka. Denne byen lå langs A-35 vegen mellom Paranthan i nordvest og Mullaittivu i sørøst. 

Denne byen som er den siste som var under kontroll av LTTE, hadde blitt omringet av den srilankiske hæren som hevdet de hadde kommet fram til byen senest den 25. februar 2009. Senest den 3. mars skal det strategiske viktige veikrysset nordøst for bykjernen ha blitt erobret, og dermed hadde byen formelt sett blitt erobret.
Micropterix calthella

***Micropterix calthella*** er en sommerfugl som tilhører den primitive familien kjevemøll (Micropterigidae). Den finnes ved Oslofjorden i Norge.

## Utseende
En ganske liten (vingespenn 7 – 10&nbsp;mm), metallisk farget møll. Forvingen er metallisk grønn, purpurfarget ved roten. Bakvingen er gråaktig med purpuraktig glans, særlig ytterst.

## Levevis
Arten lever i fuktige skogsområder. De voksne sommerfuglene, som er aktive om dagen i mai – juni, kan være svært tallrike på blomster, særlig av soleihov (*Caltha palustris*), men også på starr (*Carex* spp.). Der spiser de pollen. Larven lever på levermoser.

## Utbredelse
Den er utbredt i hele Europa og i den nordlige Asia østover til det sentrale Sibir. I Norge finnes den bare ved Oslofjorden.
## Kilder
* Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 44 – 56. ISBN 978-91-88506-61-0
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/m/micropterix_calthella.html
* *Micropterix calthella* på UK moths: https://web.archive.org/web/20071107080313/http://www.ukmoths.org.uk/show.php?bf=5
## Eksterne lenker
*
Raftekasse

**Raftekassen** er en del av taket til en bygning. Rafta er overgangen mellom sideveggene og taket. Dette kalles noe mer upresist også gesims. Takutstikket (gesimsfremspringet) utover rafta må beskyttes mot vær og vind, og man kler således undersiden inn til en "kasse". Ofte brukes uttrykkene gesimshøyde og raftehøyde om hverandre. I kommunale reguleringsplaner er ofte raftehøyde (gesimshøyde) høyden til toppen av sidevegger (der hvor vegg møter tak) over gjennomsnittlig terrengskjæringshøyde.
Nostril-piercing

**Nostril-piercing** er en nesepiercing, der piercingen går gjennom neseflippen.

Det er en piercingstil som passer med denne piercingen, nemlig Nasallang.

## Historie

Nostril-piercingen er ofte assosiert med India, ble også mye brukt i Pakistan og Bangladesh. I Nord-India der utsiden av venstre neseflipp og i Sør-India der utsiden av høyere neseflipp vanligvis blir pierced, ble dette gjort blant annet for å gjøre fødsler lettere etter læren Ayurveda. Nostril-piercingen i India blir ansett som et merke på sosial status og skjønnhet, samt til ære for Parvati på 1600-tallet.

I 1960- og 1970-årene ble nostril-piercingen introdusert for land i vesten gjennom hippiekulturen. Utover 1980- og 1990-årene tok punkkulturen opp moten, og i dag er denne piercingtypen populær i land som USA, England, Canada, Karibia og Australia, der den er like vanlig på høyere som på venstre neseflipp. Nostril-piercingen blir utført på både menn og kvinner, likevel er den mest vanlig blant menn.

## Risikoer

Man mener at fem av åtte med denne piercingen har fått hyppigere plager dersom de har allergier, som for eksempel pollenallergi.

## Smykke

Det vanligste smykket å bruke på en nostril-piercinger er en ballukkingsring men også spesialsmykket nostril screw benyttes i stor grad.

## Eksterne lenker
*
Micropterix mansuetella

***Micropterix mansuetella*** er en sommerfugl som tilhører den primitive familien kjevemøll (Micropterigidae). Den er funnet spredt over hele landet i Norge.

## Utseende
En ganske liten (vingespenn 7 – 9&nbsp;mm), metallfarget møll. Forvingen er gulaktig bronsefarget med to utydelige, purpurfargede tverrbånd. Bakvingen er bronsefarget med purpuraktig glans.

## Levevis
Denne arten finnes i fuktige områder som sumper og myrer. Særlig hunnene kan finnes på blomster av starr (*Carex* spp.), der de spiser pollen. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i mai – juli. Larven er ukjent.

## Utbredelse
Den er utbredt i det meste av Europa bortsett fra Den iberiske halvøya. I Norge er den nokså vanlig på Østlandet, men forekommer også i Nordland og Troms, og er funnet spredt i andre landsdeler. 
## Kilder
* Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 44 – 56. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/m/micropterix_mansuetella.html
* *Micropterix mansuetella* på UK moths: https://web.archive.org/web/20111017114148/http://ukmoths.org.uk/show.php?bf=2

## Eksterne lenker
*
National Eye Institute (USA)

**National Eye Institute** (**NEI**) er et av instituttene under US National Institutes of Health og ble opprettet i 1968.

NEIs formål er å forske og understøtte forskning som skal forhindre og kurere øyesykdommer og andre synsforstyrreler.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Micropterix aruncella

***Micropterix aruncella*** er en sommerfugl som tilhører den primitive familien kjevemøll (Micropterigidae). Den er sjelden i Norge, funnet i Østfold, Buskerud og Telemark.

## Utseende
Et liten (vingespenn 6 – 8&nbsp;mm), metallisk møll. Hodet er kledt med rustgule, oppstående hår. Forvingen er metallisk grønn med et purpurfarget område fremst ved roten, også litt purpuraktig glans langs ytterkanten. Hannen har to hvite tverrbånd i vingens indre halvdel og en liten, hvit flekk nær framkanten lenegr ute i vingen. Bakvingen er mørkt brunlig med purpuarktig glans.

## Levevis
Den finnes mest på fuktige steder. Man regner med at larven lever på levermoser, kanskje helst tvaremose (*Marchantia* spp.), men de kan også spise visne plantedeler. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli.

## Utbredelse
Den er utbredt i Europa, bortsett fra de nordligste og sørligste delene, østover til det sentrale Russland. I Norge er den sjelden, kjent fra Østfold, Buskerud og ytre Telemark.

## Referanser




## Kilder
* Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 44 – 56. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/m/micropterix_aruncella.html
* *Micropterix aruncella* på UK moths: https://web.archive.org/web/20071107080012/http://www.ukmoths.org.uk/show.php?bf=4

## Eksterne lenker
*
Micropterix tunbergella

***Micropterix tunbergella*** er en sommerfugl som tilhører den primitive familien kjevemøll (Micropterigidae). Den finnes nord til Møre og Romsdal i Norge. Arten har fått navn etter den svenske naturforskeren Carl Peter Thunberg, men i den første publikasjonen ble dette stavet uten "h"-en, derfor er det gjeldende navnet *tunbergella* selv on Thunbergs navn var feilstavet.

## Utseende
En ganske liten (vingespenn 8 – 9&nbsp;mm), svært fargerik møll. Hodet er kledt med oppstående, gylne hår. Forvingen er gyllen, purpurfarget ved roten og i tre tverrbånd. Det midterste av disse er ofte 8-tallsformet, det ytterste har gyllen kjerne. Bakvingen er brunaktig med markert purpurglans.

## Levevis
Denne arten lever i litt rik løvskog, der de voksne sommerfuglene flyr om dagen i mai – juni. De svermer gjerne rundt tretopper og besøker blomster av blant annet eik og lønn for å spise pollen. De kan også fly om natten og kommer da gjerne til lys. Larven er ukjent.

## Utbredelse
Den er utbredt over det meste av Europa, bortsett fra Den iberiske halvøya. I Norge er den utbredt langs kysten nord til Møre og Romsdal.

## Kilder
* 
* 
* 
* *Micropterix tunbergella* på UK moths: https://web.archive.org/web/20071030081050/http://www.ukmoths.org.uk/show.php?bf=1
## Eksterne lenker
*
Micropterix aureatella

***Micropterix aureatella*** er en sommerfugl som tilhører den primitive familien kjevemøll (Micropterigidae). Den finnes over hele i Norge og er familiens vanligste art her.

## Utseende
En ganske liten (vingespenn 8 – 12&nbsp;mm, hunnen større enn hannen) møll. Hodet er kledt med oppstående, gylne hår. Vingene er metallisk blåfiolette, forvingen med tre gullglinsende tverrbånd.

## Levevis
Arten lever i fuktige bar- og blandingsskoger, på heier og myrer. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i mai – juli, og finnes ofte på blomster av starr (*Carex* spp.), der de spiser pollen. Man tror larven lever på bærlyng.

## Utbredelse
Den er utbredt i hele den palearktiske sone bortsett fra Nord-Afrika. I Norge er den vanlig over hele landet, også på fjellet.

## Kilder
* Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 44 – 56. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/m/micropterix_aureatella.html
* *Micropterix aureatella* på UK moths: https://web.archive.org/web/20071108165409/http://www.ukmoths.org.uk/show.php?bf=3
## Eksterne lenker
*
Sole Skog

**Sole Skog** omfatter området øverst på kollen straks sydøst for Vestby jernbanestasjon og straks øst for Follo Folkehøgskole. Området er bebygget med enkelte lave boligblokker, men hovedsakelig eneboliger. Det er også bygget barnehager, barneskole, ungdomsskole og en stor kultur- og idrettsarena (Vestby Arena) på området. Samtidig et bredt utvalg av butikker.
Tremplin au Claret

**Tremplin au Claret** er en hoppbakke og et skihoppanlegg ved landsbyen Autrans vest for Grenoble i Frankrike. Den største bakken i anlegget har K-punkt 90 meter og bakkestørrelse 92 meter, og ble brukt under vinter-OL 1968 (normalbakke og kombinert), samt under junior-EM 1974. Anlegget har også tre mindre hoppbakker med størrelse K56, K29 og K12.

Autrans har lang tradisjon som skisted, og alt etter 1. verdenskrig fantes det flere hoppbakker i området. Foran OL i 1968 ble det bygd en helt ny bakke med størrelse K70 (i senere år utbygd til K90). Byggingen startet sommeren 1965, og bakken sto klar til det franske mesterskapet vinteren 1966. En justering av bakkeprofilen ble gjort sommeren 1966.

De siste tiårene har bakken ikke hatt større internasjonale renn. Unntaket er et verdenscuprenn i kombinert i 1987. I motsetning til de tre mindre hoppbakkene i anlegget har ikke K90-bakken plastmatter som muliggjør helårsbruk.

Bakkerekorden er 97 meter, satt av Manuel Fettner (Østerrike) i et FIS-renn 16. mars 2000. I K56-bakken er rekorden på snø 59 meter, satt av Nicolas Couttet (Frankrike) 11. februar 2012, og på plast 63 meter, satt av Jonathan Learoyd (Frankrike) 21. juli 2012.

## Viktige renn (spesielt hopp)

## Kilder
*Offisiell rapport for vinter-OL 1968 (s. 92-95)
*Skisprungschanzen-Archiv: Autrans (besøkt 29. februar 2016)
Mullaittivu

**Mullaittivu** er en by, med havnested, på nordøstkysten av Sri Lanka som lå på en halvøy mellom havet og Nanthikandal-lagunen. Byen hadde utviklet seg fra en fiskerlandsby til et transittsted for den sjøgående trafikken mellom nord og sør i løpet av det tjuende århundret, og deretter ble den distrikthovedstaden i Mullaittivu-distriktet, med institusjoner for distriktsadministrasjonen.

## De to slagene om byen
Under den etniske konflikten mellom singaleserne og tamilerne var den viktige havnebyen åsted for flere blodige sammenstøt mellom regjeringssoldatene og de tamilske opprørerne. I juli 1996 lanserte tamiltigrene et stort angrep på det militære leirkomplekset, som omfattet også den mindre byen, med tilsammen 4&nbsp;000 tamiltigre under ledelse av Velupillai Prabhakaran. Det første slaget om Mullaittivu sluttet med at hele garnisonen på 1&nbsp;407 soldater ble utryddet i en stor massakre. Den srilankiske hæren som hadde forsøkt å komme til unnsetning for garnisonen, måtte evakuerte området og dermed tok LTTE over militærbasen og byen.

Mullaittivu ble den viktigste basen for overføring av forsyninger og frakt som ammunisjon og våpen fra havet for tamiltigrene, som dermed hadde erobret et viktig havnested med de nødvendige fasiliteter for tyngre frakt. Sjøtigrene gjorde havnestedet med militærbasen til deres viktigste og største installasjon for sjømilitære formål under krigen. Nanthikandal-lagunen fungerte som et godt egnet øvelsesområde for sjøtigrene som deretter hadde en vesentlig del av deres infrastruktur, inkludert båtverft, innenfor rekkevidde. Strategisk sett er byen viktig fordi A-35-vegen går i nord fram til Paranthan, med A-9-vegen mellom Kandy i sør og Jaffna-halvøya i nord og A-34-vegen i sør til Oddusuddan og Mankulam.

Det var først i desember 2008 de srilankiske regjeringsstyrkene var kommet innenfor rekkevidde av byen, og etter en måned sluttet det andre slaget om Mullaittivu med seier for soldatene. Den 25. januar 2009, etter over tolv år, var regjeringssoldatene tilbake i byen og på militærbasen.
Dvergroteter

**Dvergroteter** (*Phymatopus hecta*) er en sommerfugl som tilhører familien rotetere (Hepialidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.

## Utseende
En nokså liten (vingespenn 23 – 32&nbsp;mm), slank sommerfugl. Den er den minste og spinkleste av den norske roteterne. Hannen er livlig farget, varmt rødbrun med sølvaktige flekker, mens hunnen er gråbrun. Hannen har hvite, litt sølvaktige flekker som danner to, vanligvis ufullstendige, skrå tverrbånd på forvingene. Hos hunnen er disse tverrbåndene vanligvis fullstendige, men bare litt lysere enn vingens grunnfarge. Bakvingen er mørk grå hos begge kjønn, vingefrynsene brunlige. Larven er 30 – 35&nbsp;mm lang når den er utvokst, brungrå på farge med brun hodekapsel og gråbrune flekker på forkroppens ryggplater.

## Levevis
Den lever i og ved fuktig løv- og blandingsskog, og kan også være tallrik i områder dominert av einstape (*Pteridium aquilinum*). Larven lever i bakken, på røttene av mange ulike planter, blant andre brennesle (*Urtica dioica*), einstape, røsslyng (*Calluna vulgaris*), syrer (*Rumex* spp.) og ulike slags skogsbær (*[[Vaccinium]]* spp.). De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli. Hannene svermer lavt over vegetasjonen en halvtimes tid om kvelden, men gir seg før det blir mørkt. Hannen sender ut feromoner fra luktkjertler i bakbeina. Hunnene blir lokket inn til der hannene svermer, og slår seg ned i vegetasjonen, der hannene finner dem. Paringen varer flere timer, etterpå legger hunnen ca. 300 egg. Hos denne arten tar larveutviklingen vanligvis bare ett år, men det kan gå to eller endogtil tre i nordlige områder.

## Utbredelse
Den er utbredt i Europa og det nordlige Asia østover til Japan. I Norge er den vanlig nord til Troms.

## Referanser




## Kilder
* Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 73 – 91. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, dvergroteter: http://www.nhm.uio.no/fagene/zoologi/insekter/norlep/hepialidae/hecta.html
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/p/phymatopus_hecta.html
* *Hepialus hecta* på UK moths: https://web.archive.org/web/20071018194947/http://ukmoths.org.uk/show.php?bf=16
## Eksterne lenker
*
Big Rip

The **Big Rip** er en teori om hvordan universets eksistens vil opphøre. Navnet spiller på teorien om the Big Bang som universets begynnelse. Ifølge teorien vil universet, som stadig utvides i stadig større hastighet, til slutt bli revet fra hverandre fordi kreftene fra akselerasjonen, drevet av såkalt mørk energi, vil bli så sterke at gravitasjonen ikke lenger vil være tilstrekkelig til å holde universet samlet.
Bregneroteter

**Bregneroteter** eller vanlig roteter (*Korscheltellus fusconebulosa*) er en sommerfugl som tilhører familien rotetere (Hepialidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra Finnmark.

## Utseende
En middelsstor (vingespenn 30 – 54&nbsp;mm, hunnen større enn hannen), gulbrun sommerfugl, særlig hannen med lysere og mørkere tegninger. Som vanlig hos rotetere er kroppen sylindrisk, antennene korte og for- og bakvingene ganske like på form. Kjønnene er nokså ulike, hannene er vanligvis mye mer kontrastrikt fargede, men det finnes også en variant med nesten ensfargede forvinger. Hodet og forkroppen er kledt med lyst rødbrune hår. Vingen er gulbrun til brun, hos hannen som oftest lysere ved framkanten og i et bølgende område som strekker seg langs bakkanten i den indre delen og så bøyer utover mot vingespissen. De lysere områdene har ofte en skinnende hvit kjerne. Hannen virker vanligvis ganske brokete og skiller seg fra andre nordiske rotetere på dette. Hunnen er mer monotont farget, men vanligvis med lysere skråstriper som i alle fall er antydet. Vingene er nokså tynt skjellkledte, og skjellene faller lett av. Bakvingen er brun, oftest litt rødlig i den framre delen. Vingefrynsene er gulaktige eller rødlige, vekselvis lyse og mørke. Larven er ca. 40&nbsp;mm lang når den er fullt utvokst, gulhvit med brunt hode.

## Levevis
Den finnes på ikke for tørre steder i skog, og på eller i kanten av myrer. Larvene lever på røttene av ulike planter. Arten er ofte svært vanlig der det vokser einstape (*Pteridium aquilinum*), men er ikke avhengig av denne planten. De voksne sommerfuglene flyr i juni – august. Hannen flyr på leting etter hunner fra skumringen og omtrent en time utover. Hunnen sitter stille i vegetasjonen og sender ut feromoner som lokker hannene til seg. Paringen kan vare opptil sju timer. Etterpå legger hunnen omtrent 500 egg i løpet av en ukes tid før hun dør. Larven bruker to år på utviklingen.

## Utbredelse
Den er utbredt over hele Europa og i det nordlige Asia like øst til Kina og Japan. I Norge finnes den i hele landet bortsett fra de indre og østlige delene av Finnmark.

## Referanser




## Kilder
* Bengtsson, B.Å., Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 73 – 91. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L., Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
*  ''Norges sommerfugler'', vanlig roteter
* *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri: http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/p/pharmacis_fusconebulosa.html
* ''Hepialus fusconebulosa'' på UK moths
*
## Eksterne lenker
*
Keratoglobus

__NOTOC__

**Keratoglobus** (fra gresk: *kerato-* horn  og *globus* rund), er en degenerativ, betennelsesfri funksjonsfeil i hornhinnen -cornea. Ved strukturendringer i cornea blir denne ekstremt tynn og får en uttalt sfærisk form til forskjell fra den  normale mer hyperbolske formen. Cornea tynnes særlig i ytterkanten, noe som gi den karakteristiske sfæriske formen og normalt et noe forstørret øye.

## Epidemologi
Forekomsten er vesentlig mindre enn forekomsten av keratokonus som er den mest vanlige form for funksjonsfeil i cornea.
Som for keratoconus er det vanlig at keratoglobus diagnostiseres i slutten av ten-årene og når gjerne sin mest uttalte form i 20- eller 30-årene.

Keratoglobus er lite forstått sykdom med uklare årsaker og ofte med en usikker prognose over utviklingen etter at diagnose er stilt. Dersom begge øynene er rammet, kan synet reduseres så sterkt at det kan vansekliggjøre bilkjøring og lesing av vanlig skrift. Dog er det ikke vanlig at keratoglobus fører til blindhet.

## Prognose
Selv om keratoglobus fortsatt er en mystisk sykdom, kan den vanligvis behandles med en rekke kliniske og kirurgiske teknikker. Det foreligger en viss fare for brist i cornea grunnet at den kan være ekstremt tynn og svak.

## Kirurgisk behandling
I et fremskredent stadium kan det være nødvendig med hornhinnetransplantasjon. 

## Referanser
Ƃ

**Ƃ** og **ƃ** er en bokstav som tidligere ble brukt for å skrive zhuang-språket i Kina, mellom 1957 og 1986. Den ble da byttet ut med digrafen «mb», slik at språkets skriftssystem skulle basere seg på ASCII-tegnsettet. Både bokstaven Ƃ og digrafen mb representerer lyden [mb]. 

I Unicode kodes bokstaven som U+0182 (&#X182;) og U+0183 (&#X183;).
Julia Boracco

**Julia Pauline Boracco Braaten** (født 1991) er en norsk samtidskunstner som primært arbeider med tekstil, maleri og skulptur. Tematikken baseres ofte på idéer om indre vekst og forfall, samt de moralske gråsoners konflikter mellom individuell og kollektiv fremgang, sett fra et filosofisk og antropologisk perspektiv og formidlet gjennom stilistiske motiver. Kunsten til Julia Boracco er sammensatt, tverrfaglig og kompleks, og den inneholder noe av det deiligste innen kunst (og livet generelt) – det gjentagende.  

## Bakgrunn
Julia Boracco ble først kjent for offentligheten da hun som 11-åring spilte hovedrollen Kim i den norske barne- og ungdomsfilmen *[[Ulvesommer]]* fra 2003. Hun fikk rollen i konkurranse med 800 andre jenter. I 2006 hadde hun rollen som Vivian i familiefilmen *[[Trigger (film)|Trigger]]*. Kunstneren Julia Boracco er utdannet ved Strykejernet Kunstskole og Kunsthøgskolen i Oslo (Khio) hvor hun i 2020 fullførte en Mastergrad i medium- og materialbasert kunst.  

Hun har siden 2022 vært representert ved Knut Blomstrøms galleri KB Contemporary i Oslo, og arbeidene er innkjøpt av en rekke privatsamlinger. Kunsten hennes har blitt vist i norske institusjoner og gallerier som Astrup Fearnley Museet, Munchmuseet, Kunstbanken Hedmark Kunstsenter, Buskerud Kunstsenter, Østfold Kunstsenter, Hvitsten Salong, RAM Galleri, Galleri Golsa, Black Box teater og Galleri Podium. Boracco arbeider til daglig i sitt studio ved Montebello Kulturhus i Oslo.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ƌ

**Ƌ** og **ƌ** var en bokstav som ble brukt for å skrive zhuang-språket mellom 1957 og 1986. Den ble da byttet ut med digrafen «nd», slik at språket kunne skrives med et ASCII-tegnsett. Både bokstaven ƌ og digrafen representerer lyden [nd]. 

I Unicode kodes bokstaven som U+018B (&#X18B;) og U+018C (&#X18C;).