open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Klorid

Et **klorid** er en forbindelse av det kjemiske grunnstoffet klor der klor har oksidasjonstallet –I. Dette kan være forbundet med metaller, halvmetaller eller ikke-metaller. Metallklorider som natriumklorid og koboltklorid er salter av hydrogenklorid (kjemisk formel: HCl), bedre kjent som saltsyre. Den slags klorider inneholder i sine krystallgittere enkeltvise negativt ladete klor (-I) ioner Cl− (vanligvis kalt kloridioner). Ikke-metall-klorider, som hydrogenklorid og svoveldiklorid har kovalente bindinger og er flyktigere enn høymolekylære forbindelser som salt-lignende klorider.

## Framstilling
Uorganiske klorider dannes ved redoksreaksjonen av metaller med elementær klor eller saltsyre (bare hvis de er i den elektrokjemiske spenningsrekken under hydrogen). Men de kan også forekomme i reaksjonen av hydroksider, metalloksider, karbonater, bikarbonater og andre salter av svakere syrer med saltsyre. Ved substitusjonsreaksjoner og addisjonsreaksjoner av hydrokarboner og karboksylsyrer og deres derivater organiske klorider kan oppstår.

## Noen kjente kloridforbindelser
* Natriumklorid – NaCl (bedre kjent som koksalt)
* Litiumklorid – LiCl
* Kaliumklorid – KCl
* Cesiumklorid – CsCl
* Magnesiumklorid – MgCl2
* Kalsiumklorid – CaCl2
* Bly(II)-klorid – PbCl2
* Jern(II)-klorid – FeCl2
* Jern(III)-klorid – FeCl3
* Sølvklorid – AgCl
* Sinkklorid – ZnCl2
* Kvikksølv(I)-klorid – Hg2Cl2
* Kvikksølv(II)-klorid – HgCl2
* Ammoniumklorid (salmiakk) – NH4Cl
* Bariumklorid – BaCl2
* Aluminiumklorid – AlCl3
* Dibortetraklorid - B2Cl4
* Metylenklorid (Diklormetan) –  CH2Cl2
* Allylklorid –  CH2=CHCH2Cl
* Benzylklorid –  C6H5CH2Cl

## Referanser




## Eksterne lenker
* 
* 
*
Giuliano I de’ Medici

**Giuliano de' Medici** (1453–1478) var andre sønn av Piero I de' Medici og Lucrezia Tornabuoni. Han var medregent i Firenze sammen med broren Lorenzo de' Medici (*il Magnifico*) fra 1449 til 1492.

Giuliano ble myrdet under påskemessen i Santa Maria del Fiore av Francesco de' Pazzi og Bernardo Baroncelli i forbindelse med Pazzi-sammensvergelsen; drapet på Giuliano markerte starten på opprøret.

Sammen med broren er han begravet i Medici-kapellet i Basilica di San Lorenzo di Firenze. Begge gravene er utsmykket med «Madonna med barnet» av Michelangelo.

## Referanser
Morza

**Morza** (i flertall *morzalar*, fra persisk *mirza*) var en adelstittel i tatarstater, så som Kazan-khanatet, Astrakhan-khanatet og andre, og senere i Det russiske keiserriket. 

Etter Kazans fall gikk noen morzalar inn i russisk tjeneste, mens andre ble henrettet. Andre morzalar mistet sine landeiendommer og ble handelsmenn. I Katarina den stores regjeringstid fikk morzalar likestilte rettigheter med den russiske adelen. Etter oktoberrevolusjonen emigrerte de fleste morzlalar. I dag organiserer «Foreningen av tatariske morzalar» resten av de overlevende morzalar.
Xacitarxan

**Xacitarxan** eller  **Khadjitarkhan** også kalt **Actarxan** eller **Astrakhan**, var en middelalderby på Volgas høyre bredd, beliggende rundt 12&nbsp;km nord for dagens Astrakhan. Byen blir første gang nevnt i 1333. Den var en av de viktigste handels- og politiske sentrene til Den gylne horde. I 1395 ble byen ødelagt av Timur Lenk. Xacitarxan ble gjenoppbygget etterpå, og ble hovedstad i Astrakhan-khanatet i 1459. I 1547 ble byen tatt av Krim-khanatets khan Sahib Giray. I 1556 ble Xacitarxan beleiret og brent av Ivan den grusomme.

## Referanser
Plav

**Plav** (serbisk: Плав, albansk: *Plavë* eller *Plava*) er en by og kommune i det østlige Montenegro, på grensen til Kosovo og Albania. Plav ligger mellom fjellmassivene Prokletije og Visitor ved den øvre del av elven Lim, hvor denne skaper den meget besøkte og vakre Plavsjøen (*Plavsko jezero*) på 1,99 km² – landets femte største. Sør for byen ligger nasjonalparken Prokletije.

Byen ligger ved et berømt karstlandskap med naturlige hulebrønner. Villmarksliv og skiturisme er viktige inntektskilder i sesongene. Ellers er det gamle moskeer, bibliotek og museer i Plav kommune. 

Byen Plav har en befolkning på 3&nbsp;616 i 2003. I kommunen ligger også den noe mindre, vestlgie nabobyen Gusinje med 1&nbsp;704 innbyggere, og hele kommunen hadde samme året 13&nbsp;805 innbyggere. Folketallet er sterkt synkende, det var oppe i nesten 20&nbsp;000 i 1985. Bosnjaker utgjorde 73%, albanere 9%, serbere 7%, montenegrinere 4% og muslimer 6% i 2003.

Byens navn stammer fra det serbiske ordet *plav*, «oversvømt sted» (poplava, «oversvømmelse»).

Kommunen tilhører den sørøstligste delen av den serbisk-montenegrinske grenseregionen Sandžak (etter tyrkisk: *Sanjak Novi Pazar*).

## Eksterne lenker
* 
* Plav kommunes hjememside
* Plav.net
* Visit-Montenegro.com 
* Plav-Gusinje.com
* Gusinje.net
Ibanez MTM

**Ibanez MTM** er en serie signaturmodell-gitarer av Mick Thompson i Slipknot, produsert av Ibanez

Den finnes i rødt (MTM1) og i sort (MTM2).
Pejorativ

**Pejorativ** (fra latin: *peior*, «verre») er et adjektiv eller substantiv, som betyr «nedsettende» eller «noe nedsettende» i motsetning til *[[meliorativ]]*. Ord og fraser er *pejorative* hvis de impliserer underkjennelse.

Når ordet brukes som adjektiv har pejorativ to betydninger: (1) tendere til å gjøre eller bli bedre, og (2) tendere til å oppmuntre og støtte. Når ordet brukes som substantiv betyr pejorativ en bagatellisering eller nedsettende ord eller uttrykk.

Ikke alle forekomster av kritikk er pejorativ.

Av og til kan et begrep i utgangspunktet være et pejorativt ord, men til slutt bli adoptert i en ikke-pejorativ forstand. I andre sammenhenger kan et ord oppfattes pejorativt av noen, men ikke alle. I atter andre sammenhenger har noen grupper forsøkt å gjenerobre nedsettende ord som er brukt mot dem. Uttrykk som for eksempel *[[nigger]]*, *[[homo]]*, *[[nerd]]*, *[[geek]]* og *[[pakkis (uttrykk)|pakkis]]* kan bli oppfattet pejorativt hvis det brukes av folk som ikke er medlem av den aktuelle gruppen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Dayron Robles

**Dayron Robles** (født 19. november 1986) er en cubansk friidrettsutøver. Han løper korthekk, og satte verdensrekord på 110 meter hekk med tiden 12,87 under et stevne i Ostrava i Tsjekkia den 12. juni 2008.

Under innendørs-VM 2006 i Moskva tok han sølv på 60 meter hekk med tiden 7,46, en tid han senere har forbedret til 7,33. Det er den nest raskeste tiden som er oppnådd, bare slått av Colin Jackson. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Pittodrie Stadium

**Pittodrie Stadium** er en skotsk fotballbane som ligger i Aberdeen.

Den ble først benyttet i 1899 og fra 1903 ble den hjemmebanen for fotballaget Aberdeen FC. Siden da har den har den blitt forbedret en rekke ganger og ble den første stadium som fikk kun sitteplasser i Storbritannia. Den er nå en av de største fotballbanene i Skottland og har en setekapasitet på 22 199 og hvor kun Hampden Park, Celtic Park og Ibrox Stadium er større. I tillegg til være hjemmearena for Aberdeen FC har den også hatt landskamper for Skottland foruten stundom å også være arena for rugby. Den har også blitt benyttet for konserter. Rett ved ligger et antall anlegg for konferanser og spisesteder i selve stadiumanlegget, foruten også en klubbutikk for Aberdeen FC.

Navnet Pittodrie indikerer en forhistorisk piktisk bosetning på stedet, som alle stedsnavn i Skottland som begynner på *Pit**.

## Galleri

Fil:Drone - Aberdeen FC.jpg|Pittodrie Stadium sett ovenfra
Fil:Merkland Road Facade.JPG|Detalj fra granittfasaden ved Merkland Stand.
Fil:Inside Pittodrie Stadium. - geograph.org.uk - 109557.jpg|Fra innsiden.
Fil:Pittodrie from Block Y, May 2015.jpg|Innsiden ifra tribune blokk Y.
Fil:Looking Northwest to Pittodrie Stadium from Broad Hill - geograph.org.uk - 2079709.jpg|Sett fra gaten Broad Hill.
Fil:Richard Donald Stand, Pittodrie Stadium, Aberdeen 02.jpg|Richard Donald Stand.


## Eksterne lenker
* 
* Pittodrie hos Stadium Guide (engelsk)
* Pittodrie hos Google Maps
* Pittodrie hos Det skotske fotballarkivet
Axel Oxenstierna

**Axel Gustafsson Oxenstierna** (født 1583, død 1654) var en svensk statsmann. Da Gustav II Adolf besteg den svenske tronen, ble Oxenstierna gjort til rikskansler. I 1612 ledet han den svenske delegasjonen ved fredsforhandlingene i Knäred og inngikk fredsavtalen den 18. januar 1613.

Etter kongens død og under dronning Kristinas formynderregjering var Oxenstierna Sveriges faktiske regent. På hans initiativ ble det svenske postverket grunnlagt i 1636.

Oxenstierna var både lagmann i Norrland og generalguvernør i Preussen, arvelige titler som hans sønn – rikskansler Erik Axelsson Oxenstierna – senere arvet.

Axel Oxenstierna hadde i alt 11 barn.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Karel Poborský

**Karel Poborský** (født 1972) er en tsjekkisk tidligere fotballspiller. Karel har spilt flest kamper for , totalt 118. Han er nåværende klubbdirektør for SK Dynamo České Budějovice.

## Klubbkarriere
Poborský har spilt for klubbene Dynamo České Budějovice, Viktoria Žižkov, Slavia Praha, Manchester United, Benfica, Lazio og Sparta Praha. Han avsluttet karrieren i Dynamo České Budějovice, klubben der han fikk sin profesjonelle debut. Han ble kjøpt til Manchester United med svært godt ry etter et bra EM i 1996, men klarte aldri å leve opp til forventningene, og ble solgt etter en drøy sesong hos de røde.

## Landslagskarriere
Han debuterte på landslaget mot  23. februar 1994, i det som var den første landskampen etter oppløsningen av Tsjekkoslovakia. Han spilte for landet under EM 1996, EM 2000 og EM 2004, og var med i Tsjekkias tropp under VM 2006, som var den siste turneringen før han la opp som landslagsspiller. Etter sesongen 2006/2007 la han opp som aktiv spiller. 

## Eksterne lenker
*
AN/SPY-1

**AN/SPY-1** er en amerikansk tredimensjonal luft- og overflateradar og en nøkkelkomponent i AEGIS systemet.

## Varianter

* **AN/SPY-1** – Prototype, installert på USS «Norton Sound»
* **AN/SPY-1A** – Versjon for Ticonderoga-klassen til og med CG-58
* **AN/SPY-1B** – Versjon for Ticonderoga-klassen fra og med CG-59
* **AN/SPY-1B(V)** – Oppgradert versjon av 1B installert ved oppgradering av Ticonderoga-klassen fra og med CG-59
* **AN/SPY-1D** – Variant av 1B for Arleigh Burke-klassen, Kongō-klassen og Álvaro de Bazán-klassen
* **AN/SPY-1D(V)** – Oppgradert versjon av 1D for Arleigh Burke-klassen (Flight IIA), Atago-klassen og King Sejong the Great-klassen
* **AN/SPY-1F** – Mindre versjona av 1D tilpasset fregatter. Installert på Fridtjof Nansen-klassen
* **AN/SPY-1K** – Den minste versjonen, tilpasset korvetter
Strathspey

**Strathspey** (skotsk-gælisk *Srath Spè*; engelsk: *Speyside*) er et område rundt dalføret som følger elven Spey i området Highland i Skottland. Anglifiserte navnutgave er «Speyside». Områdets hovedstad er Grantown-on-Spey. Det er også et betydelig område for produksjon av skotsk whisky med høy konsentrasjon av destillerier, blant annet Glenfiddich og Balvenie. 

Begrepet Strathspey refererer vanligvis til den øvre delen av dalføre (*strath*) fra kilden til elven Spey og ned til hovedstaden, Grantown-on-Spey, mens den anglifiserte formen, Speyside, refererer til området fra Grantown-on-Spey til munningen av elven ved bukten Spey Bay. Det vært en del kontroverser om forsøk på å anglifisere navnet inn i Spey Valley. Turistområdet fra sør starter ved Dalwhinnie og fortsetter nordover langs veien A9 mot Newtonmore, Kingussie, Aviemore og videre mot Grantown-on-Spey. Den kanadiske kjøpmannen Robert Simpson, grunnlegger av Simpsons varehus, ble født i Speymouth i Strathspey i 1834.

Speyside er et av fremste sentrene i den skotske whiskyindustrien, med en høy konsentrasjon av single malt-destillerier i regionen, inkludert destilleriene Glenfiddich og Balvenie.

Skottlands Malt Whisky Trail er et turismeinitiativ med syv fungerende Speyside-destillerier, et historisk destilleri og Speyside Cooperage. Konseptet ble opprettet på begynnelsen av 1980-tallet. Regionen er naturlig for whiskydestillatører på grunn av tre fordeler: den er nær bygggårder, inneholder elven Spey og nær havnen i Garmouth. Regionen er også vertskap for Spirit of Speyside Whisky Festival.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Official Speyside 
* Malt Whisky Trail
Nausicaä – prinsessen fra Vindens dal

***Nausicaä – prinsessen fra Vindens dal*** (japansk: 風の谷のナウシカ, *Kaze no tani no Naushika*) er en animefilm av Hayao Miyazaki fra 1984, basert på mangafortellingen av samme navn som er tegnet i en kompleks Gekiga og Manga stil og er innbundet i syv permer. Filmens handling er tett knyttet til miljøvernproblematikken, som det i løpet av åttitallet vokste frem en økende bevissthet om. Selv om filmen ble laget før Studio Ghibli ble etablert, regnes den ofte som filmstudioets første film, siden den ble skapt av de samme personene som senere grunnla filmstudioet (Hayao Miyazaki, Isao Takahata og Toshio Suzuki). Filmen vant tidsskriftet Animages *Anime Grand Prix* i 1984.

Filmen i sin helhet ble ikke lansert i vesten før i 2005, og er ofte kjent under sin engelske tittel utenfor Japan. I Norge hadde filmen kinopremiere 10. oktober 2008.

## Handling

Filmens hovedperson, Nausicaä, er en karismatisk ung prinsesse fra den fredelige Vindenes dal (*Valley of the Wind*). Navnet hennes kommer fra prinsesse Nausikaa fra Odysséen, oversatt til japansk som ナウシカ. Hun er også delvis basert på en japansk heltefigur kjent som «prinsessen som elsket insekter».

Filmen utspiller seg på Jorden tusen år etter en enorm katastrofe som ødela den menneskelige sivilisasjon og mesteparten av Jordens økosystem. Det finnes fremdeles spredte bosetninger av mennesker, isolert fra hverandre av «giftige jungler». En giftig skog full av gigantiske muterte insekter. I Vindens dal forutsier en profeti om en frelser «kledd i en blå kappe, som kommer ned på et gyldent felt». Prinsessen Nausicaä fra dalen utforsker jungelen og kommuniserer med dens skapninger, blant annet den gigantiske, trilobittlignende pansrede Ohm. Hun håper å forstå jungelen og finne en måte for den og menneskene å sameksistere på.

## Tema og analyse
Miyazakis arbeid med Nausicaä ble inspirert av en rekke verk, blant annet Ursula K. Le Guins Jordsjø, Brian Aldiss' Hothouse, Isaac Asimovs Nightfall og J. R. R. Tolkiens Ringenes herre. Miyazaki sier også at han muligens hentet inspirasjon fra den japanske folkefortellingen 虫めづる姫君. Ifølge en rekke anmeldere var Frank Herberts science fiction-roman Dune en av inspirasjonskildene til filmens postapokalyptiske verden. Noen kommentatorer på nettet har kalt den «animes svar på Dune». Miyazakis fantasi ble vekket av kvikksølvforgiftningen i Minamata-bukten og hvordan naturen reagerte og blomstret i et forgiftet miljø, og han brukte dette til å skape den forurensede verdenen som er skildret i filmen. Kyle Anderson fra Nerdist beskriver filmens setting som en steampunk-postapokalypse, mens Philip Boyes fra Eurogamer beskriver teknologien i Nausicaä og Laputa som dieselpunk.

## Warriors of the Wind

*Warriors of the Wind* var en kraftig redigert, forkortet og dubbet versjon av filmen som ble kinolansert i Nord-Amerika på 1980-tallet. Hayao Miyazaki har selv tatt avstand fra denne versjonen av filmen og bedt publikum se bort fra den.

## Stemmer

## Eksterne lenker
* 
*
Møllafestivalen

**Møllafestivalen** er en uavhengig  musikkfestival i Gjerstad kommune, Aust-Agder, og ble første gang holdt i 2003.

## Om festivalen
Festivalen holdes på Prestfoss mølle, som ligger inne i skogen i Gjerstad, og er Knut Magne Valles musikkstudio, Prestfoss Mølle lyd og musikkstudio. Her ble blant andre musikkalbumet *[[Ordo Ad Chao]]* (2007) til Mayhem, og *[[Sideshow Symphonies]]* (2005) til Arcturus, spilt inn. Det greske bandet Ravencult spilte inn debutalbumet *Temples of Torment* der. Ingen får betalt på festivalen, heller ikke artistene.

Festivalen har hjemmelagede høyttalere, og der er to spesialbygde sub-høyttalere som tidligere var verdens største. De er syv meter lange og er bygd under scenen og inn under huset. De er konstruert av professor Rune Skramstad ved Tanberg Elektro, og bygget etter tegningene hans. Anlegget er unikt og flere aviser og fagmagasiner har omtalt det.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Møllafestivalen på MySpace
* Musikkguiden Groove
* Ancestral Legacy i Mølla studio (video) YouTube
Den hellige synode

**Den hellige synode** (russisk: Святейший синод &ndash; *Svjatejtsyj sinod*, også **Den hellige dirigerende synode**; *Святейший Правительствующий Синод*) var den høyeste ledelsen for den administrative kirkelige makten i Russland mellom 1721 og 1917. Den ble opprettet av Peter den store etter at han først hadde avskaffet det tidigere patriarkatet. Den hellige synode ble styrt av en keiserlig overprokurator.

Den helliga synode ble opprettet for å styre kirkens forvaltning, på samme måte som senatet stelte med statsforvaltningen, og trådte inn i det  av Peter avskaffede patriarkembedet. Ingen ny patriark var blitt utnevnt siden patriark Adrian av Moskvas død i 1700.

Synoden var et kollegium, bestående av metropolittene samt de erkebiskoper og biskoper, som keiseren innkalt, i alt syv ordinære representanter. Ved tilfelle kunne også andre biskoper innkalles. Ordførende var metropolitten i Sankt Petersburg.

Til synoden hørte alle anliggender som kunne angå den russisk-ortodokse kirke, blant annet trones beskyttelse, tiltak mot skismaer
og sektvesen, valg av høyere kirkefunksjonærer samt det kirkelige undervisningsvesenet. I kirkelige logstiftelsesspørsmål hadde synoden rådgivende stemme. Som overvåkende representant for staten og som mellommann mellom kirken og staten stod en av keiseren utnevnt verldslig embetsmann, overprokuratoren i den hellige synode, som hadde ministers rang og som var leder for synodens kanselli og dermed bestemmende for hele dens arbeidsordning. Ved siden av ham hadde synoden tapt nesten all betydning omkring 1917. Gjennom ham virket det absolutte enevelde på det kirkelige område.

## Litteratur
* Statesman's handbook for Russia. 1896.
* Cracraft, James. "Diplomatic and Bureaucratic Revolutions, Revolutions and Resistance." The Revolution of Peter the Great. Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 2003. 60-65, 120-130. Print.
* Cracraft, James. The Church Reform of Peter the Great. Stanford, CA: Stanford UP, 1971. Print.
* Krindatch, Alexey. "Changing relationships between Religion, the State, and Society in Russia." GeoJournal 67.4 (2006): 267-282. Print.
* Riasanovsky, Nicholas Valentine, and Mark D. Steinberg. “The Reign of Peter the Great.” A History of Russia. Vol. I. New York: Oxord UP, 2011. 211-29. Print.
* The Catholic Encyclopedia volume 7, entry by Adrian Fortescue, publisher: Robert Appleton Company, 1910.
Massakren i Novgorod

**Massakren i Novgorod** fant sted i byen Novgorod i Russland i 1570. Massakren startet 9. januar og foregikk til 12. februar.

Ivan den grusomme var allerede skeptisk til befolkningen i Novgorod som hadde klaget høylytt over hvordan hæren hadde tatt seg til rette under krigene mot Livland. Borgerne virker mer opptatt av sin handel enn av å utvide tsardømmet, og det var tsar Ivans ønske å gi dem en skrekk i livet. Ifølge *Novgorod-krøniken* presenterte et påskudd seg selv, da en Peter Volynets skal ha dukket opp ved tsarhoffet. Han var blitt straffedømt i Novgorod. Volynets skal ha fortalt tsaren at Novgorods elite, anført av sin erkebiskop Pimen, ville gå i forbund med Litauen og foretok hemmelige forberedelser til å sverge troskop til storfyrst Sigismund. Det skulle til og med eksistere et brev signert av Pimen og andre av byens bojarer, skjult i Novgorods Sankt Sofia-katedral under bildet av jomfru Maria. 

Peter Volynets ble sendt tilbake til Novgorod med ordre om å fremskaffe brevet. Da tsar Ivan fikk det, var han overlykkelig, for brevet bekreftet hans mistanker og ga ham påskuddet han trengte for å foreta en straffeekspedisjon mot Novgorod, selv om flere ''opritsjnik'''er protesterte mot planen som hensiktsløs. Men tredje uken i desember 1569 la tsar Ivan i vei gjennom snøen, vestover mot Novgorod med rundt 15&nbsp;000 menn, hvorav rundt 1&nbsp;500 var bevæpnet med musketter. I følget var også en avdeling av leiesoldater som var tatarer. Tsaren foretok en lang omvei rundt Moskva, siden han fryktet at moskovittene ville advare folk i Novgorod om de forstod hva han planla. Hæren hans tok seg varsomt frem langs skogene og drepte enhver de møtte underveis. Derfor måtte befolkningen i vesle Klin massakreres. Noen uker tidligere hadde tsaren beordret tvangsflytting av hundre familier til Moskva, og uheldigvis la de fordrevne veien gjennom Klin da tsarens *opritsjnik*'er kom og ble dermed også drept. Ingen vet hvor mange som satte livet til i denne massakren. 

Tsaren avskar Novgorod fra området rundt. Byen var sterkt svekket av flere uår på rad, og gjorde liten motstand. *Opritsjnik*'ene fikk ordre om å straffe byen for sitt påståtte forræderi. Munker og prester ble drept, kirker og klostre plyndret, private hjem likeså, mennene henrettet, kvinner og barn druknet i den iskalde elven eller drept på elvebreddene.

Ivans soldater dannet en mur rundt byen for å hindre folk i å rømme. Mellom 500 og 1&nbsp;000 mennesker ble samlet av troppene hver dag, torturert og drept foran tsar Ivan og hans tenåringssønn.

Det offisielle dødstallet navnga 1&nbsp;500 av Novgorods aristokrati, og nevnte omtrent samme antall av andre. Nyere russisk forskning estimerer antallet ofre til et sted mellom 2&nbsp;500 og 12&nbsp;000. (Etter hungersnøden og epidemiene på 1560-tallet var Novgorods befolkning ikke mer enn 10&nbsp;000 &ndash; 20&nbsp;000.) Etter å ha gransket rapporten fra *[[Opritsjnina |opritsjnik]]*-lederen Maljuta Skuratov og minnelister (*sinodiki*), anser R. Skrynnikov at antallet ofre var rundt 2&ndash;3&nbsp;tusen.

## Referanser


## Se også
*Ivan den grusomme
**[[Opritsjnina]]*
*Novgorod
Aberrasjon (optikk)

**Aberrasjon** er betegnelsen på avbildningsfeil i linser og speil.

De vanligste typene optisk aberrasjon er *sfærisk aberrasjon* og *kromatisk aberrasjon*, men aberrasjon betegner også fenomenene tilt, koma og astigmatismering.

## Sfærisk aberrasjon
Sfærisk aberrasjon oppstår når lys brytes gjennom en linse som er av sfærisk form, fordi lys som innkommer fra ulike steder på linsen ikke fokuseres i samme brennpunkt. Dette resulterer i at man ikke får stilt inn fullstendig nøyaktig fokus, men heller må fokusere der majoriteten av brennpunktene finnes. Sfærisk aberrasjon kan minimeres ved å kombinere positive og negative linser, og/eller asfæriske linser. Denne kombinasjonen av linser kan da bryte lyset til et felles brennpunkt. 

## Kromatisk aberrasjon
Kromatisk aberrasjon, også kalt fargeblødning, fremkommer som feilaktige utgående linjer langs kanter med stor kontrast. Kromatisk aberrasjon oppstår ved at lys med forskjellig bølgelengde kan brytes ulikt, og at det dermed får forskjellige brennpunkt. Linjene er ofte nyanser av lilla på grunn av den korte bølgelengden til lilla lys. Kromatisk aberrasjon er utbredt blant objektiver av relativt dårlig kvalitet, da spesielt hos tidlige digitale kompaktkameraer.

## Kilder
* 
*  aberration i Den Store Danske Encyklopædi
*  aberration i Encyclopædia Britannica
Skogbrannen i Froland 2008

**Skogbrannen i Froland 2008** («Myklandsbrannen») startet 9. juni 2008 i Mykland i Froland kommune; brannen dekket etter seks dager et område på om lag 30 km² (30&nbsp;000 mål), før brannmannskapene fikk kontroll 14. juni 2008. Dette gjorde den til den største skogbrannen i Norge siden andre verdenskrig., dog ikke den dyreste. Brannen kan ha gjort skader for over 60 millioner kroner.

## Forløp
Skogbrannen startet 9. juni som følge av gnister fra en skogsmaskin. Skogbrannen truet spesielt tettstedet Mykland i Froland kommune.

Etter fire dager var så mange som 250 personer fra Heimevernet, brannvesenet og Sivilforsvaret involvert i slukkearbeidet. Flere helikoptre, bl.a to fra Forsvaret, deltok i slukkearbeidet. Brannen var så stor at røyklukten fra den kunne merkes i Kristiansand og på den andre siden av Skagerrak i Thisted, Danmark.

## Skader
Over 15 hytter brant ned til grunnen, eller ble sterkt skadet, som en følge av brannen. Fem høyspentmaster brant også opp i det rammede området, noe som førte til strømbrudd i noen områder. Et sted mellom  og  mål skog ble rammet av skogbrannen. Over 70 mennesker ble evakuert fra hjemmene sine. Det økonomiske tapet ble estimert til 30 millioner kroner etter tre dagers skogbrann.

## Innsats
Mannskaper fra lokalt og regionalt brannvesen styrte slukkingsinnsatsen, sammen med politiets innsatsledelse. I tillegg bidro mannskaper fra Sivilforsvaret, Heimevernet og Forsvaret ellers. Mengden mannskap ble trappet opp etterhvert som brannen utviklet seg, og på det meste var mellom 250 og 300 mennesker involvert. På et tidspunkt ble det etterlyst bedre slukkestøtte fra luften, og det ble vurdert å motta støtte fra EU. Italia stilte et brannfly  til disposisjon, men Regjeringens kriseråd - med justisministeren Knut Storberget i spissen - mente det var tilstrekkelig med de 16 helikoptrene som etterhvert var i sving.

## Reaksjoner
*Skogeierforbundet kritiserte brannberedskapen og mente at dette var årsaken til det store omfanget av skogbrannen, og varslet at de ville ta dette opp med Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap.
*Brannsjef Jan Kongsvik i Østre Agder brannvesen mente at ekstern bistand hadde vært for sen: «Hadde vi fått helikopter da vi ba om det på mandag, hadde situasjonen vært en annen». 
*Ordføreren i Froland, Sigmund Pedersen, gikk etterhvert ut og krevde at Regjeringa bidro sterkere i slukningsarbeidet.

## Virkninger
I desember 2008 har NIVA konstatert at skogbrannen har fått en uventet og uønsket effekt på vannet i området. Sulfat i jorda, opprinnelig ankommet med sur nedbør, er i ettertid frigjort av ny nedbør og er nå havnet i bekker, vann og elver. Forsuringen er verre enn i 1980-årene. NIVA regner med at all fisk og amfibier er utryddet.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Per Holm Nygaard, Norsk institutt for skog og landskap: Myklandsbrannen 4 år etter 
* VG: Skogbranner i Norge
Arne Bård Dalhaug

**Arne Bård Dalhaug** (født 1954) er en norsk, pensjonert offiser. Siden 2005 er han generalløytnant.

## Liv og virke
Han var sjef for Forsvarsstaben 2005–2008, norsk representant i NATOs militærkomité fra 2008 til 2011. Dalhaug ble valgt til ny sjef for NATO Defense College, og tiltrådte 22. juli 2011. Han fratrådte fra Forsvaret ved nådd aldersgrense i 2014. Han var sivil observatør for OSSE i de russisk-okkuperte områdene i Donbas-regionen i Ukraina i tre år fra 2016 til 2018.

Dalhaugs utdannelse omfatter Krigsskolen, Hærens stabsskole, cand. mag. (1983). I 2005 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.
 
## Karriere
* 1985–1987: Instruktør ved Krigsskolen
* 1988–1989: Stipendiat ved Norsk utenrikspolitisk institutt
* 1993–1994: Instruktør ved Hærens stabsskole
* 1995–1997: Bataljonssjef ved Brigaden i Nord-Norge
* 1997–1999: Sjef for Skjold garnison
* 2000–2003: Sjef for Operasjons- og driftsavdelingen i Forsvarets overkommando
* 2003–2005: Leder ved Avdeling for forsvarspolitikk og langtidsplanlegging i Forsvarsdepartementet
* 2005–2008: Sjef for Forsvarsstaben, etterfulgte generalløytnant Svein-Ivar Hansen
* 2008: Sjef for Militærmisjonen i Brussel
* 2011–2014: Sjef for NATO Defense College, Roma
* 2016–2018: Sivil observatør for Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa i de russisk-okkuperte områdene i Donbas-regionen i Ukraina

## Grader
* Oberst II, 1997
* Brigader, 2000
* Generalmajor, 2002
* Generalløytnant, 2005

## Utmerkelser

* St. Olavs orden, kommandør
* Forsvarsmedaljen med laurbærgren
* Forsvarsmedaljen med en stjerne
* Hærens vernedyktighetsmedalje med tre stjerner
* Forsvarets medalje for skyting
* Forsvarets medalje for feltsport
Før han konverte ferdighetsmerkene til Forsvarets fellesmedaljer hadde Dalhaug medaljene for Det militære skarpskyttermerke, Det militære marsjmerke, Det militære skimerke, Infanterimerket, Feltidrettsmerket, Det militære femkampmerket og Norges idrettsforbunds idrettsmerke.

## Referanser
Youri Djorkaeff

**Youri Djorkaeff** (født 9. mars 1968 i Lyon) er en tidligere fransk fotballspiller. Han spilte i posisjonen som spiss eller offensiv midtbanespiller. Med  var Djorkaeff med på å vinne VM 1998 og EM 2000.

Djorkaeff startet karrieren i 1984 hos den franske klubben Grenoble Foot 38, før han gikk til RC Strasbourg i 1989, AS Monaco FC i 1990 og deretter Paris Saint-Germain i 1995. I 1994 var Djorkaeff toppscorer i Ligue 1 med 20 mål.

I 1996 skrev han under for den italienske toppklubben Internazionale Milano F.C., og i 1999 dro han videre til den tyske klubben 1. FC Kaiserslautern. Deretter fulgte et opphold i England, først to sesonger i Bolton Wanderers FC. Han ble solgt til Blackburn Rovers foran sesongen 2004-05, men forlot klubben etter å ha spilt bare 3 kamper. Deretter signerte Djorkaeff for den amerikanske Major League Soccer-klubben MetroStars, og avsluttet karrieren i Red Bull New York i samme liga. Han la opp 29. oktober 2006 etter at han pådro seg en ankelskade.

## Meritter
Djorkaeff vant Cupvinnercupen med PSG i 1996 og UEFA-cupen med Inter i 1998. Han spilte totalt 82 landskamper og scoret 28 mål for Frankrike. I tillegg til VM- og EM-titlene i 1998 og 2000, representerte han Frankrike i EM 1996, VM 1998, EM 2000 og VM 2002.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jan Braathu

Jan Braathu (født 23. juni 1954) er en norsk diplomat og ambassadør. 

Braathu begynte i den norske utenrikstjenesten i 1985. Hans første utstasjonering var som første ambassadesekretær ved Norges ambassader i Kuwait og Saudi Arabia 1990-1993. I perioden 1993-1996 var han første ambassadesekretær ved Norges ambassade i London. Han var underdirektør i Utenriksdepartementet 1996-2000 og avdelingsdirektør 2000-2006.   

I 2006 ble han utnevnt til ambassadør i Sarajevo og i 2011 til ambassadør i Kosovo og ble i 2012 sideakkreditert til Albania. I tiden 2016-2020 var han leder for sendelaget til Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE) i Kosovo med sete i Priština. I 2016 var OSSEs sendelag i Pristina det nest-største av organisasjonens sendelag etter OSSE-sendelaget i Ukraina.  

Fra 2021 til 2024 ledet Braathu OSSEs sendelag til Serbia, med sete i Beograd. Braathu var den andre nordmannen som leder dette sendelaget. Han etterfulgte italieneren Andrea Orizio, som ledet sendelaget i Serbia fra 2016 til 2020. I desember 2024 tiltrådte Braathu stillingen som OSSEs Representant for Mediafrihet med sete i Wien, Østerrike. Braathu er OSSEs sjette Representant for Mediafrihet.

## Bakgrunn og utdannelse
Braathu kommer fra Tomter i Hobøl kommune. Han er cand.polit. (statsvitenskap) fra Universitetet i Oslo.

## Ordener og utmerkelser
Braathu ble i 2007 utnevnt til ridder 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden og i 2012 til kommandør.

## Referanser
Einar Bull

**Einar Marensius Bull** (født 20. september 1942 i Alta) er en norsk diplomat og tidligere ambassadør.

Einar Bull er siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen (1968). I 1968-1970 var han generalsekretær i Europabevegelsen i Norge. Han var kontorsjef i Norsk Nefelin, Elkem 1970-1972 og fra 1972 i utenrikstjenesten. Han var først stasjonert ved konsulatet i Genova og var deretter byråsjef i Utenriksdepartementet fra 1982 til 1985, og var bl.a. også medlem i Styret for veiledningskontoret for import fra utviklingsland.  I 1985-1988 var han ambassadør i Nigeria og sideakkreditert til Porto-Novo i Benin, Yaoundé i Kamerun, Accra i Ghana og Lomé i Togo. Han var deretter underdirektør i Utenriksdepartementet, fra 1988–1992 Utenriksdepartementets representant i valutarådet (Norges Bank).  

Fra 1992 var Bull ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet og ledet også det 
faglige arbeidet med EØS-forhandlingene som ble undertegnet i mai 1992. Fra 1992 til 1996 var han Utenriksdepartementets representant i Norges Eksportråd og spesialråd for handelssaker 1994–1996.  I 1996 etterfulgte han Eivinn Berg som Norges ambassadør til EU i Brussel fram til 2001. I 2002–2006 var han president i EFTAs overvåkningsorgan i Brussel, og avsluttet karrieren som ambassadør ved Norges ambassade i Roma 2006–2011.  

Han er av slekten Bull. Hans tipptipp-oldefar var dikter og fogd på Sunnmøre, Ole Christian Bull (1762–1814), hvis ene sønn Fredrik Nannestad Wingaard Bull (1800–1893) bosatte seg først i Hasvik senere i Alta og ble far til Ole Christian Bull (1838–1916). Einar Bull arvet eiendommen Bull-kaia (kaianlegg, pakkhus) i Bukta, Alta etter Jacob «Marentius» Cederstrøm Bull, sønn av Fredrik Nannestad Wingaard Bull som i sin tid hadde kjøpt stedet.

Einar Bull er kommandør av St. Olavs Orden (1996). 

## Referanser


## Eksterne lenker

* «- Her begynner tøffeltilværelsen», artikkel i *Aftenposten*, 1. oktober 2011
Arild Braastad

**Arild Braastad** (født 18. august 1946, død 29. juli 2011) var en norsk diplomat. Han arbeidet i Utenriksdepartementet fra 1979 til 2011. Han var ambassadør ved Norges ambassade i Seoul mellom 2001 og 2006, og ble utnevnt til ambassadør i Kuala Lumpur i 2006, og ble fra 2007 også utnevnt til Norges ambassadør i Bandar Seri Begawan.

Braastad ble i 2007 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

## Referanser
Åserøya

**Åserøya** er ei lita øy i Sigerfjorden i Sortland kommune i Nordland. Øya er nokså rund i formen, med et areal på ca. 0,4 km² og høyeste punkt 111 moh. Åserøya er i dag ubebodd, men er beiteland for sauer om sommeren. På øya finnes enkelte granplantefelt.

På 1800-tallet bodde en familie på Åserøya i noen år. Ivar Larsson Taskjelle (også kalt Ivar/Iver Larsen eller Ivar/Iver Harding) fra Granvin i Hardanger hadde giftet seg i Sortland i 1856, og bodde deretter på Åserøya sammen med familien. Livet på Åserøya var strevsomt og tungvindt, og familien flyttet til Ridderset lenger inn i Sigerfjorden i 1862. Husene på Åserøya ble revet og flyttet til Ridderset. 14. januar 1866 var han en av et mannskap på fem som omkom da en fembøring fra Sortland forliste i storm utenfor Høynes i Borge i Lofoten. Han var da 32 år gammel. Enka Nicoline ble boende på Ridderset etter at mannen omkom på havet.

## Kilder
*Kåre Glad: Beretningen om Ivar Harding på Åserøya (i Årbok for Sortland 1985, s. 3-5, utgitt av Sortland Historielag) 
*Jonas Forø: Beretningen om Iver Harding på Åserøya (i Årbok for Sortland 1986, s. 40-41, utgitt av Sortland Historielag)
*Jonas Forø: Nicoline på Ridderseth (i Årbok for Sortland 1986, s. 16-20, utgitt av Sortland Historielag)
Christian Jochum Pontoppidan

**Christian Jochum Pontoppidan** (født 1739 i Lille Næstved, Danmark, død 10. februar 1807 i Ketting på Als, Lolland) var en dansk kartograf som i Norge er mest kjent for de tidligste detaljerte og nøyaktige kart over Sør-Norge i 1785 og Nord-Norge i 1795. Det finnes flere trykte 16- og 1700-talls kart fra Norge, men kartene til Pontoppidan regnes som de beste fra 1700-tallet.

C.J. Pontoppidans far var kapellan og han skulle kanskje ha fulgt i farens fotspor, men han avbrøt sin skolegang i 18-årsalderen for å gå i utenlandske krigstjenester. Etter vel 15 års tjeneste vendte han tilbake til Danmark og ble i 1773 tegnemester ved det kongelige Landkadetkompagniet – senere kalt Landkadetakademiet. Her arbeidet han fram til sin avskjed pga. svak helse i 1800. I tillegg til undervisning tegnet Pontoppidan en serie vakre og svært gode kart over Danmark, Sverige og Norge. Flere av disse ble ledsaget av forklaringer hvor han bl.a. forteller oss hvordan kartene ble til, og hvilke kilder han brukte. Forklaringene gir også en mengde opplysninger om veier, fjell, innsjøer, gjestgiverier, grenser med mer. 

 
Kartet over *Det Sydlige Norge* utmerker seg ved at tittelfeltet inneholder et norsk riksvåpem i trekantet skjold, som i middelalderen, og at løven holder en kortskaftet øks, ikke den krumme hellebarden som den vanligvis har i riksvåpen fra 1600-tallet til 1844. Kartets våpen var en forløper for Norges riksvåpen slik det ble utformet i 1905 og igjen i 1937 etter forbilder fra middelalderen.  

Norges militære og geografiske oppmåling var blitt etablert i 1773, men de hadde ikke utgitt trykte landkart i 1785. Pontoppidan fikk adgang til å bruke opplysninger fra den militære oppmålingen. Kartet er tegnet i målestokk 1:850 000 og trykt i to blad. Det inneholder en mengde opplysninger som ikke fantes på de eldre kart. I tillegg til kartet ble det samtidig utgitt en bok, *«Geographisk Oplysning til Cartet over det sydlige Norge i trende Afdeelinger*».

I 1795 utga han et kart over det nordlige Norge i målestokk 1:450 000. Dette var uten norsk riksvåpen.

## Se også
* Kartet over Det sydlige Norge

## Referanser


## Kilder
* «Genealogiske ressurser» hos DIS-Norge. Arkivert versjon fra 26. mai 2010.
Dangerous minds – valget er ditt

***Dangerous minds – valget er ditt*** (org. *Dangerous Minds*) er en dramafilm fra 1995 basert på LouAnne Johnsons biografiske roman, hvor hun som tidligere marinesoldat forlater karrieren for å bli lærer ved en videregående skole &ndash; Parkmont High School &ndash; for elver fra en ghetto. Filmen, med Michelle Pfeiffer i hovedrollen, fokuserer på utfordringene ved å vokse opp i den indre byen av East Palo Alto, California.

## Handlingsreferat
LouAnne (Michelle Pfeiffer), en tidligere marinesoldat, søker på en jobb ved Parkmont High School i California, og blir både overrasket og glad over å bli tilbudt stillingen med umiddelbar virkning. Hun dukker opp neste dag for å begynne undervisningen. Men klassen hun er satt til å undervise består utelukkende av tenåringer fra lavere samfunnsklasser som er involvert i kriminelle gjenger, og som overhodet ikke er interessert i skolen. Studentene kommer umiddelbart opp med ondskapsfulle kallenavn på LouAnne på grunn av hennes rase og mangel på autoritet, men hun kommer tilbake neste dag iført skinnjakke og lærer dem karate. Studentene viser interesse for dette, men de går umiddelbart tilbake til sin tidligere atferd når LouAnne prøver å lære dem pensum.

Desperat for å nå frem til elevene prøver LouAnne forskjellige øvelser som skal lære dem faget, men ved å bruke temaer og språk som appellerer mer til studentene. Hun prøver å motivere elevene ved å gi alle sammen en bra karakter på begynnelsen av året, og alt som kreves av dem er at de opprettholder denne gjennom hele skoleåret. For å introdusere dem til poesi, bruker LouAnne tekstene til Bob Dylans Mr. Tambourine Man for blant annet å lære dem forskjellige metaforer. Senere går hun videre til andre tekster og sanger. LouAnne belønner også elevene ved hjelp av godteri og en tur til en fornøyelsespark. Men hennes metoder blir ikke særlig godt mottatt av skolemyndighetene som prøver å tvinge henne til å holde seg innenfor læreplanen.

Enkelte studenter får LouAnnes oppmerksomhet på grunn av deres personlige problemer. Callie Roberts (Bruklin Harris) er en jente som utmerker seg i språk, men som droppet ut midtveis i semesteret da hun ble gravid. LouAnne besøker henne utenom skolen for å overtale henne til å fortsette med utdannelsen. Raúl Sanchero er en velmenende gutt som henger i en gjeng som ofte begår kriminalitet, og LouAnne prøver å oppmuntre ham til å fokusere mer på skolen. Emilio Ramírez (Wade Domínguez) er en annen studenter, og LouAnne oppdager at hans liv er i stor fare på grunn av en gangster som nylig ble løslatt fra fengsel. LouAnne prøver etter beste evne å beskytte ham. Men på grunn av de avvisende holdningene til rektor, blir Ramirez forlatt i det avgjørende øyeblikket, og han blir senere drept. Ved utgangen av skoleåret forteller LouAnne til klassen at hun ikke kommer til å fortsette å undervise ved skolen. Men studentene vil ikke at hun skal forlate dem. Overveldet av følelsene de viser, bestemmer hun seg for å fortsette som lærer.

## Rolleliste

'''

## Eksterne lenker
*
Stroganov-familien

**Stroganov-familien** (russisk: Строгановы, Строгоновы) var en russisk familie som med stor suksess engasjerte seg innen handel, industri, eiendommer og som etterhvert ble adlet. 

Stroganov-familien var opprinnelig rike pomorhandelsmenn, de første tekster som viser til familien er fra Novgorod mot slutten av 1300-tallet. Fjodor Lukitsj Stroganov bosatte seg i Solvytsjegodsk på 1400-tallet. I 1515 startet familien under Anikej Stroganov et saltverk i byen, noe som etterhvert utviklet seg til en stor industri og inntektskilde. I 1558 fikk familien store eiendommer langs elvene Kama og Tsjusovaja av tsaren, Ivan den grusomme.

## Eksterne lenker
Theofilos av Pskov

**Theofilos av Pskov** (eller **Filofei**) var en munk og Hegumen (abbed) ved Jeleazarovskijklosteret i Pskov på 1500-tallet. Han er kjent for *Legenden om den hvite hetten* og profetien om Moskva som «det tredje Roma», etter Konstantinopel som ble erobret av Det osmanske rike i 1453. Teorien om Moskva som det tredje Roma vant betydelig oppslutning som ideologi for russifisering og statsekspansjon fra 1500-tallet.
Kyle XY

***Kyle XY*** er en amerikansk science fiction- og dramaserie for ungdom som ble sendt på ABC Family fra 2006 til 2009.

Serien handler om en tenåring uten navn og fortid. Han våkner opp og observerer menneskenes holdninger. Han lærer av menneskene og prøver selv å tilpasse seg levemåten. Han må lære å snakke, spise og alle de tingene som er helt normalt for et menneske. Ingen vet hvor han kommer fra, alt de vet er at han er et psykisk geni og har fysiske krefter som overgår menneskene. Han blir kalt Kyle XY (spilt av Matt Dallas).

Noe som går igjen i serien og som forvirrer Kyle mye er at han ikke har noen navle, slik som de andre menneskene rundt ham har, og det gjør at han blir lei seg, fordi han vil være mest mulig lik de menneskene han omgås.

Serien ble i 2009 nedprioritert og  bestemte seg for å legge ned etter å ha filmet drøye tre sesonger. De etterlot fansen med mange ubesvarte spørsmål.

## Rolleliste
* Kyle XY (spilt av Matt Dallas) 
* Nicole Trager (spilt av Marguerite MacIntyre) 
* Lori Trager (spilt av April Matson) 
* Josh Trager (spilt av Jean-Luc Bilodeau) 
* Declan McDonough (spilt av Chris Olivero) 
* Amanda Bloom (spilt av Kirsten Prout) 
* Tom Foss (spilt av Nicholas Lea) 
* Hillary (spilt av Chelan Simmons) 
* Charlie (spilt av Cory Monteith)''
* Jessi XX (spilt av Jaimie Alexander)

## Episoder
Se: Liste over Kyle XY episoder

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Aleksij, metropolitt av Moskva

**Aleksij, metropolitt av Moskva** (født før 1296, død 12. februar 1378) var Metropolitt av Kyiv og hele Russland (fra 1354) og ledet regjeringen i Moskva mens Dmitrij Donskoj var mindreårig. Aleksij forfattet en rekke bønner og ble helgenerklært av den russiske ortodokse kirken i 1448. Han er feiret som en av Moskvas skytshelgener.

## Referanser
Torgeir Trapnes

**Torgeir Trapnes** (født 11. mars 1992) er en tegneserieskaper fra Steinkjer. Trapnes gjorde seg først bemerket på tegneserienettstedet *nettserier.no* med tegneserien *Agent 000*. På dette nettstedet kom han i kontakt med flere unge serieskapere, noe som resulterte i en selfpublishing-utgivelse, Serieblekka, i desember 2006. Trapnes fikk senere serier i antologier på andre forlag, som Blodige Grøss hos Kelpie forlag og FLEIP hos Laksevåg forlag. Trapnes' foreløpig eneste soloutgivelse, fantasytegneserien *Ferden*, ble utgitt av Kelpie Forlag påsken 2007.

En periode i 2010 hadde også Trapnes stripeserien *Agent Max Fuzz* på trykk hver onsdag i Trønder-Avisa.

Trapnes er også en av medstifterene i Steinkjer Serieliga

## Intervjuer
* ''15-åring med tegneseriehefte'', intervju i Trønder-Avisa (publisert 2007-04-02)

## Omtaler
* ''Lovende debutant'', anmeldelse av Ferden, Serienett (publisert 2007-06-10)

## Eksterne lenker
* Torgeir Trapnes
* Agent Max Fuzz på Nettserier.no
* Agent 000 på Nettserier.no
* Steinkjer Serieliga
LouAnne Johnson

**LouAnne Johnson** er en amerikansk forfatter, lærer og tidligere marinesoldat. Best kjent er hun for boken *[[Dangerous Minds (bok)|Dangerous Minds]]*, som også ble filmatisert i 1995.

## Bibliografi
* *Making Waves* (1986)
* *My Posse Don’t Do Homework* (1992), gjenutgitt som *Dangerous Minds* i 1996
* *The Girls in the Back of the Class* (1996)
* *School is Not a Four-Letter Word* (1997)
* *Two Parts Textbook, One Part Love* (1998)
* *Queen of Education* (2004)
* *Teaching Outside the Box* (2005)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sigurd Kolsrud

**Sigurd Kolsrud** (1888&ndash;1957) var en norsk filolog og målføregransker som virket som professor ved Universitetet i Oslo i over tretti år (1923&ndash;1957). 

Kolsrud var født på Østre Toten, og var bror av professoren i teologi og kirkehistorikeren Oluf Kolsrud. Sigurd Kolsrud var far til professoren i etnologi Knut Kolsrud og professoren i teoretisk fysikk Marius Kolsrud, og bestefar till den svenske professoren i matematikk Torbjörn Kolsrud.

Kolsruds første arbeidsplass var Riksarkivet, og han fortsatte med å dyrke sine arkivariske interesser  da han fikk etablert Norsk Målførearkiv i 1936. Samtidig var han en av de første lederne av Norsk Ordbok.  

Som professor i nynorsk skrev han om norske målføre, særlig på Østlandet, og gav ut språkhistoriske og kulturhistoriske kildeskrifter.  

Det har blitt innvendt at Kolsrud var noe av en tradisjonalist og at han hadde et konservativt faglig syn. Dette blir blant annet brukt til å forklare hvorfor det junggrammatiske teorigrunnlaget fikk et lengre liv innenfor den norske målføregranskingen enn det gjorde i mange andre land.
 

## Litteratur
* *Maal og maalgransking* (1922)
* *Nynorsken i sine målføre* (1951)
* *Målet i Sørum* (1961)

;Om ham
* Kjell Venås. *Sigurd Kolsrud*. (2005)

## Eksterne lenker
* Digitaliserte bøker av Kolsrud hos Nasjonalbiblioteket
Skolpenbanken

**Skolpenbanken** (russisk: ) er en fiskebanke som ligger 75 nautiske mil nordøst for Varangerhalvøya og videre østover. Banken ble oppdaget under forsøksfiske i 1902, og fikk navn etter båten som oppdaget den, D/S «Skolpen», eid av Hindø Dampskibsselskap.

## Referanser
Akebrett

Et **akebrett** er en kjelke som kan være et leketøy og lagd av plast, eller mer avansert og brukes i idrett.

Lekeakebrettene er som regel et plast-rumpeakebrett, som bare er en rund plate med et håndtak på, eller man får plastikkrattkjelker med meier, sete, ratt og brems. Man får ikke store hastigheter på disse med mindre bakken er veldig lang og bratt, fordi det er relativt mye motstand mot underlaget i forhold til en stålkjelke.

Idrettsakebrettene er av helmetall med veldig tynne og skarpe meier, og kan bare kjøre på preparerte isbaner.

En oppblåsbar gummiring kan også fungere som akebrett/ekstremsport.

## Se også
* Aking
* Bobsleigh
* Kjelke
* Kjelkehockey
* Skeleton
* Slede
* Pulk
* Sparkstøtting

## Eksterne lenker
*