Fransk konjunktiv

**Fransk konjunktiv** omhandler forekomsten av moduset konjunktiv (fr. *subjonctif*) i det franske språket.

## Generelt
Konjunktiv er enkelt sagt en annerledes måte å bøye verbet på enn den «vanlige måten» (indikativ). 

På norsk heter det «kommer» i begge setningene. I fransk forandres «vient» til «vienne», i dette tilfellet fordi det alltid skal være konjunktiv etter «avant que». 

Det finnes fire typer konjunktiv på fransk:

* Presens
* Sammensatt fortid/Perfektum
* Imperfektum
* Pluskvamperfektum

De to sistnevnte er sterkt stilistisk markerte, og forekommer stort sett i byråkratiske brev, høytidelig språk, svært formelle samtaler o.l. Derfor brukes det i hovedsak bare to konjunktivformer i dagligdags fransk, nemlig presens og fortid. 

I motsetning til noen andre romanske språk (som portugisisk) har ikke fransk noen egen verbform for konjunktiv framtid (futurum). På fransk bruker man konjunktiv presens om man snakker om framtida i konjunktiv. I tabellen nedenfor utløses konjunktiv av «vouloir que» («å ville at»), og verbet «faire» («å gjøre») viser hvordan konjunktivformen ser ut.



## Bruk
Konjunktiv brukes i all hovedsak i leddsetninger og i optativiske setninger.

### Optativiske setninger
Moduset optativ var før et eget modus som uttrykte ønsker, men har smeltet sammen med konjunktiv og har derfor de samme formene. 

Disse setningene innledes ofte med «que» («at») på fransk. På norsk kan man ofte bruke enten «måtte» om det er et ønske, eller skrive om til en ordre.Qu'il *vienne*! - Ønske: Måtte han komme!  (Ordre: La ham komme!)

Que personne ne *sorte*! - La ingen gå ut!

Qu'on me *laisse* en paix! - La meg være i fred!
Det finnes dog også hovedsetninger som ikke starter på «que». Dette gjelder i all hovedsak faste uttrykk. I eksemplene nedenfor ser man at også norsk i noen grad bruker konjunktiv her.*Vive* le roi!  - Leve kongen!

Dieu *soit* loué! - Gud skje lov!

Soit! - La gå! / Ja vel!

*Puissiez*-vous réussir! - Måtte dere lykkes!I indikativ ville dette ha vært «le roi vit» («kongen lever») og «dieu est loué» («gud er lovet»). «Soit» er 3. person konjunktiv av verbet «être» («å være»), og når «soit» brukes alene, får den betydningen «la gå!». Den siste setningen ville i indikativ ha vært «Vous pouvez réussir» («dere kan lykkes»).

### Leddsetninger

Etter blant annet følgende leddsetningsinnledere brukes konjunktiv:

*attendre que (å vente at)
*avant que (før)
*bien que (selv om, til tross for)
*décider que (å bestemme at)
*être possible que (å være mulig at)
*exiger que (å kreve at)
*falloir que (å være nødvendig at)
*le fait que (det at/det faktum at)
*préférer que (å foretrekke at)
*souhaiter que (å ønske at)
*vouloir que (å ville at)

For eksempel:

### Relativsetninger
I restriktive relativsetninger kan man finne konjunktiv som her uttrykker en usikkerhet om hvorvidt det finnes eller ikke.

**Je cherche un guide qui *'sait** parler japonais.'' - /ʒə.ʃɛr.ʃ‿œ̃.gid.ki.sɛ.par.le.ja.po.nɛ/ - <small>Jeg søker en guide som kan å snakke japansk ([og jeg er sikker på at det finnes en/at det er en her])</small>
*''Je cherche un guide qui **sache** parler japonais.'' - /ʒə.ʃɛr.ʃ‿œ̃.gid.ki.saʃ.par.le.ja.po.nɛ/ -<small> Jeg søker en guide som kan å snakke japansk ([men jeg vet ikke om det finnes en/om det er en her])</small>

*''J'ai besoin d'une maison qui **a** un grand jardin.'' - /ʒɛ.bə.zwɛ̃.dyn.mɛ.zõ.ki.a.œ̃.grã.ʒar.dɛ̃/ -<small> Jeg har behov for et hus som har en stor hage ([og jeg er sikker på at det finnes et])</small>
*''J'ai besoin d'une maison qui **ait*' un grand jardin.* - /ʒɛ.bə.zwɛ̃.dyn.mɛ.zõ.ki.ɛ.tœ̃.grã.ʒar.dɛ̃/ - Jeg har behov for et hus som har en stor hage ([men jeg vet ikke om det finnes et])

## Bøyingsmønstre og forekomst
### Presens

### Sammensatt fortid/Perfektum

Denne formen dannes ved å sette sette hovedverbets hjelpeverb i konjunktiv og sette hovedverbet i perfektum partisipp. Alle verbene i tabellen nedenfor tar *avoir* (å ha) som hjelpeverb, men noen verb tar også *être* (å være).

### Imperfektum
Denne formen opptrer stort sett i høytidelig språk, høytidelige anledninger og i litteraturen. Da som regel i 3. person. 1. - og 2. person finnes nesten bare i verbbøyingsoversiktene

### Pluskvamperfektum
I likhet med imperfektum, opptrer konjuntiv pluskvamperfektum svært sjelden. I hovedsak i høytidelige anledninger, i høytidelig språk og i litteraturen. De formene med følgende merking: *(e)* vil si at hvis det er snakk om ei jente eller utelukkende flere jenter (ingen gutter), brukes en ekstra *e*. For eksempel hvis *jeg*-personen er ei jente, vil første formen for *jeg hadde dødd* bli *je fusse morte* og ikke *je fusse mort*.

Merknad til «vous» når man bruker être som hjelpeverb: Den første formen brukes når det er snakk om høflig tiltale til en enkeltperson, mens den andre brukes når det er snakk om flere.

## Referanser