Pinjene i Roma

**Pinjene i Roma** (italiensk: *I Pini di Roma*) er et symfonisk dikt i fire satser av den italienske komponisten Ottorino Respighi. Verket ble skrevet i 1924 og uroppført i Roma samme år under dirigenten Bernardino Molinaris orkesterledelse.

## Oppbygning av verket

Satsene i *Pinjene i Roma*' skildrer pinjetrær på ulike steder i Roma til ulike tider av døgnet.
*1. *I pini di Villa Borghese* (Pinjene ved Villa Borghese)
*2. *Pini presso una catacomba* (Pinjer i nærheten av en katakombe)
*3. *I pini del Gianicolo* (Pinjene på Janiculum-høyden)
*4. *I pini della Via Appia* (Pinjene langs Via Appia)

### Første sats
Første sats, *I pini di Villa Borghese*, skildrer støyende barn som leker soldater og marsjerer mellom pinjene i parken som omkranser Borghese-villaen.

### Annen sats
I sats nr. 2, *Pini presso una catacomba*, har vi forflyttet oss til Campagna. Nå er stemningen melankolisk og musikken domineres av skiftende crescendo og decrescendo. Instrumenter i de lavere tonearter og organistens repeterende pedalbruk skal gjenspeile de underjordiske katakombene, mens trombonene representerer messende prester.

### Tredje sats
Tredje sats, *I pini del Gianicolo*, er en nocturne fra et tempelområde på Janiculum-høyden. Tempelet er viet den romerske guden Janus. Guder med to ansikter åpner store dører og porter, og markerer med dette inngangen til et nytt år. I tredje sats introduserer Respighi som den første i musikkhistorien bruken av autentiske lydopptak i et orkesterverk, ved å inkludere opptak av en nattergal blant orkesterstemmene. (I partituret angis et bestemt opptak som kan avspilles på fonograf: *The Brunswick Panatrope*.)

### Fjerde sats
I fjerde og siste sats, *I pini della Via Appia*, skildres pinjetrærne langs den eldgamle romerske innfartsåren Via Appia. I det disige morgengryet har solen akkurat reist seg over horisonten, og solstrålene treffer en romersk legion som forflytter seg innover mot byen til den i triumf har nådd opp på Capitol. Respighi ville skildre hvordan marken rystet under troppens marsjerende føtter, og den oppgaven gir han orgelet. Partituret inneholder også stemmer for blåseinstrumentet *[[buccina]]*; et messinginstrument som ble brukt av romerske tropper i antikken, og som i de fleste oppførelser av Respighis verk gjerne erstattes av flygelhorn – noe komponisten for øvrig selv åpnet for. 

## Instrumentering
*Pini di Roma* er et verk for stort orkester, med følgende instrumentrekke:

***Treblåsere**: 3 fløyter (den tredje alternerende piccolo-fløyte), 2 oboer, engelsk horn, 2 klarinetter i Bb og A, bass-klarinett i Bb og A, 2 fagotter samt kontrafagott.

* ***'Messingblåsere***': 4 valthorn i F og E, 3 trompeter i Bb, 3 tenor-tromboner, bass-trombone, 6 *buccine* i Bb (som kan erstattes av flygelhorn eller saxhorn som følger: 2 sopran-horn, 2 tenorer, 2 bass-horn), og i kulissene en trompet i C.

* **[[Perkusjon]]**: pauker, stortromme, skarptromme, cymbaler, 2 små cymbaler, tam-tam, gong, triangel, skralle, tamburin og klokkespill.

* **Tangentinstrumenter**: orgel, piano og celesta.

* **Strengeinstrumenter**: harpe, 1. og 2. fioliner, bratsjer, celli og kontrabasser.

* **[[Grammofon]]**: brukes til avspilling av fuglelyder rett før verkets finale.