open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Jürgen Dommerich

**Jürgen Dommerich** er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for Øst-Tyskland. Han representerte SC Motor Zella-Mehlis.

Han deltok i tre av rennene i den tysk-østerrikske hoppuka 1969/70 og ble nummer 78 sammenlagt (etter moderne regler), med 24.-plass i Innsbruck 4. januar 1970 som beste plassering i enkeltrenn. I VM i Štrbské Pleso i 1970 ble han nummer 18 i normalbakken og 19 i storbakken.

Jürgen Dommerich ble østtysk mester i normalbakke i 1969. Han satte den aller første bakkerekorden i den nye skiflygingsbakken i Planica 21. mars 1969, med 137 meter.

## Referanser


## Kilder
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sport-Komplett.de: Skispringen DDR – Meisterschaften (besøkt 20. april 2011)
* Liste over slovenske skiflygingsrekorder og bakkerekorder i Planica (slovensk)

## Eksterne lenker
*
International Federation of American Football

:*For det internasjonale fotballforbundet, se [[FIFA]]*

**International Federation of American Football** (**IFAF**) er et internasjonalt forbund for nasjonale organisasjoner innen amerikansk fotball. IFAF har sitt hovedkvarter i La Courneuve i Frankrike. Den nuværende presidenten er Roope Noronen. IFAF organiserer Verdensmesterskapet i amerikansk fotball som holdes hvert 4. år. 

## Historie
Det første nasjonale forbund innen amerikansk fotball utenfor USA ble grunnlagt i Canada i 1896, da Canada allerede hadde hatt en lang historie med Canadisk fotball. Japan var også tidlig ute med å begynne med amerikansk fotball og etablerte sitt nasjonale forbund i 1936. Det første europeiske forbundet ble opprettet i 1976. Siden da har idretten sett en markant økning i utbredelse, spesielt i Europa, som til slutt resulterte i 1996 i opprettelse av European Federation of American Football. To år sender, i 1998, ble International Federation of American Football offisielt grunnlagt. IFAF ble assosiert medlem av General Association of International Sports Federations i 2003 og fullt medlem av GAISF i 2005.

IFAF består av 57 medlemsnasjoner på fem kontinenter (Nord- og Sør-Amerika, Europa, Asia og Oseania) som alle har nasjonale forbund som er dedikert i sin helhet til amerikansk fotball. Disse representerer over 23 millioner utøvere rundt omkring i verden.

## Mål
Målene til organisasjonen er:
* Å være del av det internasjonale idrettsmiljøet
* Medlemskap i General Association of International Sports Federation
* Aksept fra IOC
* Deltakelse i World Games og Olympiske leker

## Struktur
*European Federation of American Football (EFAF)
*Pan American Federation of American Football (PAFOAF) 
*Asian Federation of American Football (AFAF)
*Oceania Federation of American Football (OFAF) – Note: New Zealands representanter ble kastet ut av OFAF.

## Se også
* Verdensmesterskapet i amerikansk fotball
* Juniorverdensmesterskapet i amerikansk fotball

## Referanser


## Eksterne lenker
* IFAF nettsted
Høgskolebrua

**Høgskolebrua** eller **Høyskolebrua** er en bro/viadukt ved Gløshaugen (østre) i Trondheim som går over Christian Frederiks gate fra Høgskoleringen til Øvre Allé. Brua ble oppført etter tegninger av stadskonduktøren Sverre Pedersen på en allerede eksisterende fylling, som sannsynligvis ble til gjennom tilkjørt utgravningsmasse fra byggingen av de første NTH-byggene.

Brua var byens eneste viadukt, da den ble oppført i 1927 for å gjøre plass til trikketraseen Singsakerlinjen, som gikk oppover Christian Frederiks gate mellom Klostergata og videre oppover Eidsvolls gate. I den forbindelse ble også Christian Frederiks gate forlenget til krysset Høgskoleringen og Eidsvolls gate som et ledd i å lede hovedtrafikken fra sentrum opp til Singsaker og Tyholt.

Høgskolebrua består av to langsgående platedragere som igjen hviler på fire slanke betongsøyler via jernkuler. Skråningene fra søylene og opp til brofestet er for øvrig stensatt med teglstein.

## Referanser


## Litteratur
* 
* 

## Eksterne lenker
* [Vegvesenets vegkart](https://www.vegvesen.no/vegkart/vegkart/#kartlag:geodata/hva:(~(id:67,filter:(~),farge:'3_1),(id:39,filter:(~),farge:'2_0),(id:595,filter:(~),farge:'0_1),(id:60,filter:(~),farge:'1_0),(id:45,filter:(~),farge:'4_0),(id:23,filter:(~),farge:'0_1),(id:779,filter:(~),farge:'1_0),(id:89,filter:(~),farge:'2_1))/@270874,7040721,15/vegobjekt:640288788:008ec2:60)
Audio-Technica

**Audio-Technica** er et selskap som designer og produserer mikrofoner, hodetelefoner, platestifter og annet lydutstyr. Selskapet ble etablert i 1962 av Hideo Matsushita og har hovedkvarter i Tokyo i Japan.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Isalbet Juarez

**Isalbet Juarez** (født 20. desember 1987 i Havanna) er en italiensk sprinter, som hovedsakelig konkurrerer på 400 meter. Hans største meritt hittil er stafettsølv ved U23-EM i 2009. 

## Junior
Ved U23-EM i friidrett 2007 i Debrecen deltok han på 400 meter, men ble slått ut i kvalifiseringsheatet med tiden 47,42. Også på stafetten ble det italienske laget, som bestod av Isalbet Juarez, Lukas Rifeser, Marco Vistalli og Teo Turchi, slått ut i kvalifiseringen. 

Ved U23-EM i friidrett 2009 vant han sølv på 4 x 400 meter stafett, sammen Marco Vistalli, Matteo Galvan og Domenico Fontana. Individuelt ble han slått ut i kvalifiseringsheatet på 400 meter, da han løp på 48,31 og kom sist i sitt heat.

## Senior
Han deltok i Lag-EM i friidrett 2009 i Leiria, med det italienske stafettlaget, som bestod av Isalbet Juarez, Domenico Rao, Marco Vistalli og Domenico Fontana. De kom ikke til finalen.

Ved det italienske mesterskapet i friidrett i juni 2011 fikk han to medaljer. Individuelt fikk han sølv på 400 meter med tiden 46,51, som var ny personlig rekord. I tillegg deltok han på det laget som fikk gull på 4 x 400 meter, der han løp sammen Enrico Demonte, Marco Francesco Vistalli og Domenico Fontana. Han representerte Italia ved Lag-EM i friidrett 2011 (Super League), der han var med på stafettlaget som kom på 5.-plass på 4 x 400 meter. 

Han fikk sølv på 400 meter ved det italienske innendørsmesterskapet i friidrett 2012, som ble arrangert i februar 2012. Gullet gikk til Lorenzo Valentini, som løp på 46,88, mens Juarez løp på 47,17, som var ny personlig rekord. Senere på året deltok han ved EM i friidrett 2012, der Italia ble slått ut i innledningsheatet på 4 x 400 meter. 

I februar 2013 fikk han gull på 400 meter ved det italienske innendørsmesterskapet i friidrett, med tiden 47,11. I mars samme år deltok han ved EM i friidrett innendørs 2013. Han fullførte imidlertid ikke innledningsheatet sitt på 400 meter, og gikk ikke videre i konkurransen. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Profil hos det italienske friidrettsforbundet
* Profil hos Atletica Bergamo 1959
* Profil hos European Athletics
Kenji Suda

**Kenji Suda** (japansk: *須田 健仁*, *Suda Kenji*) (født 26. februar 1966 i Otaru) er en japansk tidligere skihopper som representerte Tokyo Biso.

Han deltok i verdenscupen i årene 1990 til 1998, med 24.-plass i 1995/96 som beste sammenlagtplassering. Samme sesong ble han også nummer 24 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 2.-plass i Örnsköldsvik 9. mars 1994. Han var også på det japanske laget som ble nummer 2 i lagkonkurransen i Lahtis 5. mars 1994 og i storbakken i Planica 9. desember 1995. I Sommer Grand Prix 1994 (sesongen 1994/95) ble han nummer 10 sammenlagt.

I OL i Albertville (Courchevel) i 1992 ble Kenji Suda nummer 17 i storbakken, 39 i normalbakken og var på det japanske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen. Han ble nummer 21 i VM i skiflyging i Harrachov i 1992. I VM i Falun i 1993 var han på det japanske laget som ble nummer 5 i lagkonkurransen. Han ble nummer 40 i normalbakken i VM i Trondheim i 1997.

Etter sitt siste renn i verdenscupen i Sapporo i februar 1998, deltok han i kontinentalcupen uten å markere seg sesongen 1998/99.

## Referanser


## Kilder
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Kenji Suda  (besøkt 20. april 2011)

## Eksterne lenker
*
Gangkou (Fangchenggang)

**Gangkou** (kinesisk: 港口区; pinyin: *Gǎngkǒu Qū* ) er et bydistrikt i byprefekturet Fangchenggang i den autonome region Guangxi i Folkerepublikken Kina. 

Det har et areal på 370 kvadratkilometer og teller 110.000 innbyggere (2004).

## Administrative enheter
**Subdistrikter:**
*Yuzhouping 渔洲坪街道, Baishawan 白沙万街道.

**Storkommuner:**
*Qisha 企沙镇, Guangpo 光坡镇, Gongche 公车镇.

## Eksterne lenker
* Infoside
Jérôme Romain

**Jérôme Romain** (født 12. juni 1971 i Saint-Martin) er en tidligere dominikisk friidrettsutøver, som konkurrerte i tresteg. Hans fremste meritt er bronsemedaljen fra VM i 1995. Under  Sommer-OL 1996 i Atlanta, USA, ble han slått ut i de innledende rundene.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Liste over Nordisk råds presidenter

**Liste over Nordisk råds presidenter** omfatter alle presidenter i Nordisk råd siden opprettelsen i 1953. Presidenten velges for ett kalenderår, og presidiet alternerer mellom landene etter en bestemt ordning.

## Referanser
Teateråret 1922

**Teateråret 1922** er en oversikt over hendelser, verk, fødte og avdøde personer med tilknytning til teater i 1922.

## Hendelser
* 13. august – Gustaf IIIs Drottningholmsteater gjeninnvies etter at blant annet ha vært et møbelmagasin og har fått forfalle i over et århundre.
*Ingjald Haaland etterfølger Amund Rydland som teatersjef for Det Norske Teatret.
*Tore Svennberg etterfølger Tor Hedberg som sjef for Dramaten
*Edvard Janse starter Casinoteatern for å spille lystspill og revyer.
*Oscar Winge bygger om det tidigere cirkuslokalet Hippodromen i Malmö til teater.
*Viran Rydkvist starter Lilla Teatern i Göteborg.

## Priser og utmerkelser
* Pulitzerprisen for drama tildeles Eugene O'Neill for *[[Anna Christie]]*

## Nye drama
* Arnolt Bronnen – *Vatermord*
* Karel Čapek – *[[Věc Makropulos]]* 
* Jean Cocteau – *[[Bryllup under Eiffeltårnet]]* (*Les mariés de la tour Eiffel*)
* Hugo von Hofmannsthal – *Das Salzburger grosse Welttheater*
* Eugene O'Neill – *[[The Hairy Ape]]*
* Luigi Pirandello – *[[Henrik IV (Pirandello)|Henrik IV]]* (*Enrico IV*)
* Carl Sternheim – *The Fossil*
* Ernst Toller – *Die Maschinenstürmer*
* Ben Travers – *The Dippers*

## Årets oppsetninger
### Norge
*25. april – *Retfærdighet* var en teateroppsetting basert på skuespillet *Loyalities* av John Galsworthy, som ble satt opp på Nationaltheatret med Thomas Thomassen som regissør.
### Sverige
*16. november - Tredje delen av August Strindbergs teaterstykke *[[En trasslig härfva]]* har urpremiere på Lorensbergsteatern i Göteborg.
*Algot Sandbergs teaterstykke *[[Modärna fruar (skuespill)|Modärna fruar]]* uroppføres på Vasa-Teatern i Stockholm.
*Henning Ohlsons teaterstykke *[[Hälsingar]]* uroppføres på Tranebergs friluftsteater i Stockholm.
*Edvard Perssons teaterstykke *[[Studenterna på Tröstehult]]* uroppføres på Malmö Friluftsteater
### Tyskland
* 23. september – Bertolt Brechts drama *[[Trummor i natten]]* uroppføres i München.
*August Strindbergs teaterstykke *[[Genom öknar till Arfland]]* har urpremiere i Hannover.
*August Strindbergs teaterstykke *[[Lammet och vilddjuret]]* har urpremiere på Städtisches Opern- und Schauspielhaus i Hannover.
*August Strindbergs teaterstykke *[[Anno fyrtioåtta]]* har urpremiere i Tyskland.

## Sverige
*Heinrich Stobitzer og Richard Kesslers teaterstykke *[[Der Regimentspapa]]* med musikk av Friedrich Hollaender har svensk premiere på Lilla Folkteatern i Stockholm. Den ble filmet i 1933 regissert av John Lindlöf under tittelen *[[Två man om en änka]]*.

## Fødsler

## Dødsfall

|-
|September
|12. || Oscar Wennersten ||  || forfatter og dramaturg ||align=center|54 ||align=center|1868 || 
|}

## Referanser
London-radio

***London-radio*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

*London-radio* utviklet seg til å bli en av de største illegale avisene, men hadde en beskjeden oppstart. Initiativet ble tatt av Viggo Aagaard, som startet med å skrive av London-nyhetene på skrivemaskin med gjennomslag, og spre noen eksemplarer til sine venner.

Navnet *London-radio* fikk skrivet først i oktober 1941. Nå ble det også utstyrt med teksten «første årgang». Utgivelsene var regelmessige; avisen kom daglig både hverdager og søndager. Da den uteble noen dager ved årsskiftet 1941-1942 oppga man at det var «tekniske grunner» for dette. Avisen var en ren radioavis, som brakte stenografiske referater av Regjeringen Nygaardsvolds norske nyhetssendinger fra BBC i London, fra januar 1941 ledet av Toralv Øksnevad («Stemmen fra London»),

Fra nyåret 1942 blir avisen stensilert. Vanligvis besto avisen av ett ark, men før påskeferien kom et nummer på 10 sider. I 1942 kom avisen med hele 200 nummer. I 1943 økte sidetallet til to eller flere. Antall utgivelser dette året var 150. I alt kom det 450 utgaver fram til 1944, med et anslått samlet opplag på trekvart million.

Sentrale i arbeidet med avisen ved siden av Viggo Aagaard var Lilleba Bøgenæs, Ingeborg Gjøen, Agnes Hagelsteen, Tor Hofsvang, John Roscher Nielsen og Siri Oppedal. De fulgte radiosendingene, redigerte, skrev stensiler og arbeidet med mangfoldiggjøringen. En periode ble avisen laget hos Yngvar Hauge, som også skrev i *London-radio*.

Gruppa bak avisen produserte også skrifter for andre grupper, og distribuerte andre illegale aviser via sitt nettverk. I 1943 sendte de ut *[[Norsk tidsskrift for hjemmefronten]]*.

Under okkupantenes store aksjon mot den illegale pressa under det såkalte «pressekrakket» i februar 1944 var de på sporet av *London-radio*. Viggo Aagaard og Siri Oppedal ble arrestert, men klarte å spille uskyldige og bløffe seg unna alvorlige anklager. Aagaard måtte innrømme kjennskap til avisen, men diktet opp en troverdig historie der en person som alt var i sikkerhet i Sverige fikk mesteparten av «skylda». På denne måten reddet de to avisen fra en større opprulling.
  
Også de andre illegale avisene viderebrakte nyheter fra London.

## Referanser
Anders Hovdens veg

**Anders Hovdens veg** (1–22) er en vei ved området Ugla/Dalgård på Byåsen sørvest for Trondheim som strekker seg fra sørvestover fra Olav Duuns veg mot Vådanvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger og rekkehus, men regnes ikke som en gjennomfartsvei for annet enn boligbebyggelse med adresse dit.

Veien ble i 1957 oppkalt etter prest og forfatter Anders Hovden (1860–1943), som representerte en liberal kristendom og som arbeidet for målbevegelsen. Flere veier i området er for øvrig oppkalt etter forfattere som skrev på nynorsk.

## Litteratur
*
Meteorologiåret 1922

**Meteorologiåret 1922** er en oversikt over hendelser, prisvinnere, fødte og avdøde personer med tilknytning til meteorologi i 1922.

## Hendelser
*21.–22. februar – Minnesota, USA rammes av en storm med underkjølt regn etterfulgt av en snøstorm.
*14. april - I St. Vildmose, Danmark måles temperaturen til −19,0, som er Danmarks lavest målte temperatur for måneden.
*17. april – En tornado i USA forårsaker skader fra Illinois til Ohio og etterlater seg over 9 inches snø.
*Mai - Med 601,7 millimeter i Samnanger, Norge noteres norsk nedbørsrekord for måneden.
*12. mai – Temperaturen faller i Morris i Minnesota, USA med 65 grader.
*10. juni – Haglstorm i Marple Plain i Minnesota, USA skader åkrene.
*13. september – Den absolutt høyeste temperaturen som noensinne er målt i verden noteres til +57,8 °C i Al Azizyah i Libya, men målingen er noe omstridt.
*17–18. juli – 125 millimeter nerbør faller over Mackmyra, Sverige noe som innebærer nedbørsrekord innfor 24 timer for Gästrikland, men da det skjedde i løpet av to døgn kan det ikke regnes som døgnnedbørsrekord.
*6. september – En varmebølge herjer i Minnesota, USA.
*3. oktober – Det er en veldig varm høstdag råder i Minnesota, USA.
*24. oktober – Ved stormer i Minnesota, USA måles vindhastigheten til 55 mph ved Collegeville.
*1. november – Den første norske værprognosen i radio sendes i Bergen radio, i det daglige innslaget *[[Meteo Prognostique]]* som sendes 2 ganger om dagen.
*18. desember – En varmebølge herjer i det sørlige Minnesota, USA.
*25. desember – Med 51 °F måles ny varmerekord for juledagen i Twin Cities i Minnesota, USA.
### Våren
*Luleälven i Norrbotten svømmer over.

### Ukjent dato
*Torneälven i Sverige rammes av en alvorlig isløsing.
*Et veldig kraftig innsig til Østersjøen på 510 km³ inntreffer
*Det norske meteorologiske institutt har nå 50 ansatte, og et kontor opprettes.

## Fødsler

## Dødsfall

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anders Liaklevs veg

**Anders Liaklevs veg** (1–12) er en vei ved bydelen Heimdal sør for Trondheim som strekker seg østover fra Kongsveien mot Simon Leinums veg delvis som en parallellgate til Ringvålvegen. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei mot Klokksteinvegen og Simon Leinums veg med samme boligbebyggelse.

Veien ble i 1964 oppkalt etter gårdbrukeren *Anders Liaklev* (1795–1855), som blant annet var ordfører i Leinstrand i perioden 1854–1855. Fra reguleringen i 1950 og frem til 1964 gikk veien under navnet *Asbjørnsens veg*, som ikke må forveksles med Asbjørnsens gate på Singsaker.

## Litteratur
*
L’Express

***L’Express*** () er et fransk ukentlig nyhetsmagasin. Da det ble grunnlagt i 1953 under den første indokinesiske krig, var det bygd på modellen til det amerikanske magasinet *[[Time (magasin)|Time]]*.

## Historie
Magasinet ble grunnlagt av Jean-Jacques Servan-Schreiber, senere president for Parti républicain, radical et radical-socialiste, og Françoise Giroud, som tidligere hadde vært redaktør for *[[Elle (magasin)|Elle]]* og senere ble Frankrikes første kvinnesaksminister (1974) og deretter kulturminister (1976). Magasinet uttrykte sin støtte til politikken til Pierre Mendès-France i Indokina, og hadde generelt en orientering til venstre for sentrum. Det var motstander av krigen i Algerie, og spesielt bruken av tortur. I mars 1958, som følge av en artikkel der Jean-Paul Sartre anmeldte boken La Question av Henri Alleg, ble magasinets utgivelse stoppet av den franske regjeringen. For å gjenoppta utgivelsen, måtte L'Express trykke en ny utgave uten den aktuelle artikkelen. François Mauriac var en fast bidragsyter, men han forlot L'Express da Charles de Gaulle ble værende ved makten. 

I 1964 forlot flere journalister *L’Express*, deriblant Jean Daniel og André Gorz, for å grunnlegge magasinet *[[Le Nouvel Observateur]]*. Servan-Schreiber endret l'Express til et mindre politisk engasjert magasin, og opplaget steg fra 150&nbsp;000 til 500&nbsp;000 eksemplarer i løpet av tre år.

I 1971, som et resultat av Servan-Schreibers politiske aktivitet i det radikale partiet, sluttet ni journalister i magasinet og startet *[[Le Point]]* for å motarbeide det de oppfattet som «dagens franske intellektuelle elite i pressen og andre steder, med deres venstrevridde dogmer og selvtilfredse nihilisme.» 

I 1977 solgte  Servan-Schreiber magasinet til Jimmy Goldsmith. Jean-François Revel ble direktør i oktober 1978. 

Han ble etterfulgt av Yves Cuau i mai 1981. I 1987 ble L'Express solgt til C. G. E., og i 1995 ble magasinet igjen solgt, denne gang til CEP communications, en filial av Havas. Denis Jeambar ble ny direktør.  

I 1998, etter at Vivendi overtok kontrollen med Havas, var magasinet igjen under Vivendis kontroll. Etter at Vivendi gikk konkurs, ble *L’Express* i 2002 solgt til Socpresse (80 prosent eid av Dassault Group). I 2006 ble det kjøpt av partneren Roularta. I 2008 hadde L'Express 2,3 millioner lesere hver uke.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Anders Reitans veg

**Anders Reitans veg** (1–7) er en vei ved bydelen Heimdal sør for Trondheim som strekker seg sørøstover fra Sivert Thonstads vei mot Vestre Rosten. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger, og er en gjennomfartsvei mot Ole Øisangs vei og Olav Gullvågs veg med samme boligbebyggelse.

Veien ble i 1964 oppkalt etter forfatteren og politikeren Anders Reitan (1826–1872), kjent for diktsamlingen *Fjeld-Lom* (1866) og som stortingsrepresentant for Hedemarkens amt. Fra reguleringen i 1950 og frem til 1964 gikk veien under navnet *Fridtjof Nansens vei*, som ikke må forveksles med Fridtjof Nansens vei på Sverresborg.

## Litteratur
*
Staccato

**Staccato** (*atskilt, forkortet tone*) er en form for musikalsk artikulasjon som innebærer at hver tone utføres med en mindre del av sin noteverdi. En etterfølgende pause dekker deretter resten av noteverdien. Denne artikulasjonen har blitt beskrevet av teoretikere og notert siden 1700-tallet.

## Notasjon
Innen musikknotasjonen har staccato blitt notert på mange ulike måter. Etter romantikken har det vært vanlig at en prikk over eller under noten betyr staccato, og at en kile (eng.: *wedge*) betyr staccatissimo, en svært kort form for staccato. Men innen 1850 fantes mange tolkninger av de ulike tegnene.

Friedrich Starke skriver i sin *Wiener Pianoforte Schule* (1821) at staccato finnes i tre former:

* Staccatissimo, notert med en kile, noten holdes bare en firedel av sin verdi
* Staccato, notert med en prikk, noten holdes halvparten av sin verdi
* Mezzo-staccato, notert med både prikker og bue (som portato), noten holdes tre firedeler av sin verdi.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Guzhen (Bengbu)

**Guzhen** (kinesisk: 固镇县; pinyin: * Gùzhèn Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Bengbu.

Befolkningen var på  innbyggere i 1999.

## Administrative enheter
**Storkommuner**:
* Chengguan (城关镇), Haocheng (濠城镇), Liancheng (连城镇), Renqiao (任桥镇), Hugou (湖沟镇), Xinmaqiao (新马桥镇), Liuji (刘集镇), Wangzhuang (王庄镇)

**Kommuner**:
* Shihu (石湖乡), Yangmiao (杨庙乡), Zhongxing (仲兴镇)

## Referanser


## Eksterne lenker
*  Lokalregjeringens hjemmeside
Dongsheng (Ordos)

**Dongsheng** (kinesisk: 东胜区; pinyin: *Dōngshèng Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Ordos i Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Det er administrasjonssentrum for Ordos.

Distriktet har et areal på 2&nbsp;530 km² og teller 430&nbsp;000 innbyggere.

## Samferdsel
Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.

Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 

## Eksterne lenker
* Lokalregjeringens sider
Staccatissimo

**Staccatissimo** angir innen musikken en note som skal spilles ekstremt kort, separat og distinkt, som en ekstrem staccato. I notasjon skrives staccatissimo som en kile over notene. En kile eller en loddrett strek kunne opprinnelig (på 1700-tallet) også bety en vanlig staccato, da det ikke fantes noen standard, men etterhvert ble det vanligst at en prikk over notene betydde staccato, og en kile staccatissimo. Under et eksempel fra Bruckners 0. symfoni, hvor staccatissimo er notert over eller under notene, avhengig av notehalsens retning.

## Referanser
Oseloftet

**Oseloftet** er et loft fra gården *[[Ose]]* i Bygland i Setesdal, oppført omkring 1700. Det ble flyttet og gjenreist i Setesdalstunet på Norsk Folkemuseum i 1913. Det er bygget av særlig grovt tømmer som er usedvanlig fint bearbeidet. Selv om det bare er rundt 300 år gammelt, følger det middelalderens skikk for loftsbygninger ved å stå direkte på steinmur («*Borg*» i Setesdalsmål), ikke på *stabber*, slik det ble vanlig i andre bygder. Etter lokal byggeskikk har det heller ikke sval foran buret i første høgda, mens selve *loftet* har sval på alle fire sider, med trapp opp langs vestveggen.

Oseloftet står i et rekketun med gavlen mot tunet, og med stuebygninger på begge sider, siden Setesdalstunet på Folkemuseet er anlagt som et felles tun for to gårdbrukere. Tunet lå vanligvis i en sørvendt skråning og dannet en «gate» med innhus (stuer og loft) på oppsiden eller nordsiden, og uthus (fjøs, staller og løer) på sørsiden. Slik ble innhusene liggende med solvendte innganger, mens fjøs og staller lå nederst i tunet med en åker nedenfor. Dermed kunne gjødsel fra fjøs og staller måkes ut gjennom luker i veggen så «hevdasiget» kom åkeren til gode. 

Oseloftet har (som alle loft) to etasjer. Navnet *loft* brukes både om hele huset og om rommet i øvre etasje. Rommet nede, *buret*, ble brukt til oppbevaring av mat, men kunne også brukes som sovested om sommeren. *Loftet* ovenpå hadde høy status og ble brukt som soveloft for gjester og til oppbevaring av stasklær og kostbarheter.

Tømmerkjernen er laftet opp med ytterveggene i samme plan gjennom begge etasjer, mens svalen i stavverk bæres av framstikkende laftestokker i etasjeskillet. Disse bærer sviller som igjen bærer hjørnestolper på krysningspunktene. På stolpene hviler *stavlegjer* som understøtter sperretaket som er kontinuerlig over både laftekjernen og svalene.

Oseloftet skal være bygget av tømreren Knut Torjussen Helle fra Hylestad.

## Referanser


## Litteratur
*Mork, Paal (red.) (2010) «Norsk Folkemuseum – Friluftsmuseet». *By og Bygd 43*. Oslo, Norsk Folkemuseum. S. 39, 56. ISBN 13: 978-82-90036-82-5
Richard Salisbury Bull

**Richard Salisbury Bull** (født 6. januar 1913 i Wilkinsburg i Pennsylvania, død 8. mai 1942) var en amerikansk marineoffiser.

Han ble uteksaminert fra United States Naval Academy før han begynte i militæret som fenrik den 4. juni 1936. Han ble opplært som marineoffiser i 1938 og 1939 på en base i Florida, og tjenestegjorde for flåten fra 1941. Han arbeidet for en kortere periode ved den amerikanske ambassaden i Londoni England før han rapporterte til tjeneste som jagerflyger om bord på USS Lexington den 27. desember 1941.

Mens Bull var utstasjonert om bord på det amerikanske hangarskipet, deltok han i flere skarpe operasjoner mot de japanske styrkene i februar og mars 1942. Under slaget ved Korallhavet den 7. og den 8. mai, ble Bull tildelt utmerkelsen Distinguished Flying Cross, men han kom aldri tilbake igjen fra sitt siste oppdrag.
Richard Bull

**Richard Bull** (født 14. juli 1914 i New York, død 5. februar 1942) var en militær pilot og offiser i den amerikanske marinen under andre verdenskrig.

Bull vervet seg til den amerikanske marinen den 16. juli 1938 i Miami i Florida, og ble utdannet til flyver på Naval Air Station Pensacola i Florida. Bull ble utnevnt til militærpilot den 12. oktober 1939. Han ble utnevnt til ensign den 21. november 1939. I 1940 ble han forfremmet til kommandant. Bull falt i krig i februar 1942. Han ble posthumt tildelt utmerkelsen Distinguished Flying Cross.
Reginaldo Ndong

**Reginaldo Misha Ndong Mangue** (født 1986) er en ekvatorialguineansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte han Ekvatorial-Guinea. Han løp 100 meter, og ble slått ut i første innledende heat, der han ble nummer 8 med tiden 11,59.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ricardo Blas jr.

**Ricardo Blas jr.** (født 19. oktober 1986 i Guam) er en guamsk judoka som konkurrerer i klasse +100 kilo. Under Sommer-OL 2008 representerte Guam, der han røk ut i andre runde.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eva Dimas

**Eva María Dimas Fontanals** (født 18. mars 1973 i San Salvador) er en salvadoransk tidligere vektløfter, som deltok i 3 påfølgende sommer-OL med OL-debut under Sommer-OL 2000 i Sydney og konkurrerte i tungvekt. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte hun El Salvador der hun ble nummer 11 (fullførte ikke) i +75 kilo -klassen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Makelesi Bulikiobo

**Makelesi Batimala** (født 1977) er en fijiansk friidrettsutøver som konkurrerer på 400 meter. Under Sommer-OL 2008 i Beijing, Kina representerte hun Fiji der hun ble slått ut i de innledende rundene.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Jeff Daniels

**Jeff Daniels** (født 19. februar 1955 i Athens i Georgia, USA) er en amerikansk skuespiller, musiker og dramatiker. 

## Karriere
Daniels har opptrådt i en rekke teaterproduksjoner, både på og utenfor Broadway i New York. Han ble nominert til Tony Award som beste skuespiller for en Broadway-produksjon fra 2009. Daniels har hatt en rikholdig filmkarriere fra han debuterte som skuespiller i 1981. For sine mange filmroller har han tre ganger blitt tildelt nominert til Golden Globe Award, deriblant for beste opptreden som filmskuespiller i Woody Allens *[[Kairos røde rose (spillefilm)|Kairos røde rose]]* (*The Purple Rose of Cairo*) fra 1985 (derav navnet på Daniels' eget teater). 

Han har også blitt nominert til priser fra Screen Actors Guild, Satellite Awards og flere andre utmerkelser for sin rolle i *The Squid and the Whale* (London Critics Circle Awards, Independent Spirit Awards, Chlotrudis Awards og Gotham Awards). Daniels har spilt i en rekke av New Yorks mange teaterproduksjoner i tillegg til å ha opptrådt på Broadway. En av Daniels mest kjente roller var som oberst Joshua Chamberlain i mini-TV-serien *[[Gettysburg (TV-serie)|Gettysburg]]*. Han medvirket også i Clint Eastwoods film *Blood Work*. Filmen fikk blandede kritikker og ble en kommersiell fiasko. 

Daniels hadde hovedrollen i filmen *[[Dum og dummere]]* der han spilte mot skuespiller Jim Carrey. De spilte også i en oppfølger, Dum og dummere To, som ble publisert i 2014.

Daniels har opptrådt som TV-talsperson for Michigan Economic Development Corporation. 

Han grunnla non-profit teaterselskapet The Purple Rose Theatre Company i hjemstaten Michigan. Han har skrevet, regissert og spilt i to filmer for teateret Purple Rose Films.

Den den 25. mai 2006 ble Daniels hedret med en plass på Michigan Walk of Fame i Lansing i Michigan.

## Familie
Jeff Daniels er sønn av Marjorie J. (født Ferguson) og Lee "Bob" Daniels (1929-2012). Han tilbrakte de seks første ukene av sitt liv i Georgia, der faren underviste, og vokste opp i Chelsea i Michigan. Faren eide tømmerfirmaet Chelsea Lumber Company og var en tid borgermester i Chelsea.

Daniels har vært gift med kjæresten fra videregående, Kathleen Rosemary Treado, siden 1979. I 1986 flyttet ekteparet tilbake til Chelsea i Michigan, der paret vokste opp. De har tre barn sammen. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*
Eirik Høitomt

**Eirik Høitomt** (født 1969) er en norsk travkusk. 

Han har over 6000 seire og ble kåret til landschampion (den travkusken som har vunnet flest løp i Norge) i 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022 og 2023. Ved utgangen av 2023 hadde han 15 championat og hadde kjørt inn 275 millioner kroner.

## Referanser
Knut M. Hansson

**Knut Mørch Hansson** (1920–1994) var en norsk skuespiller, sceneinstruktør og debattant.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Knut M. Hansson var sønn av Michael Hansson (1875–1944) og Emilie «Minnie» Christensen (1883–1981), og bror til diplomaten Arthur Mørch Hansson (1910–1969) og skipsrederen Michael Sigfried Mørch Hansson (1912–1988). Begge brødrene (både Arthur og Michael) var motstandsfolk under den andre verdenskrig.

Knut Hansson ble født i Egypt, der faren Michael Hansson var dommer. Da faren tok over som president for Det internasjonale Nansenkontoret, flyttet familien videre til Genève. Først da faren ble sorenskriver i Nedenes i 1931, kom Knut M. Hansson til Norge.

### Karriere
Etter studier i Norge og utlandet begynte Hansson i 1940 som elev ved Det Nye Teater. Under andre verdenskrig deltok han blant annet i Gudbrandsdalen under den tyske invasjonen, og han var med i den senere motstandskampen mot den tyske okkupasjonen. Han sa opp jobben ved teatret i 1941, og i september samme år ble han arrestert i Trondheim. Han ble dømt til døden, og satt internert på Møllergata 19 og Grini før han ble sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen i Tyskland.

Høsten 1945 var han tilbake på scenen, denne gang ved det nyåpnede Studioteatret.

Hans avskjedsforestilling fant sted ved Oslo Nye Teater i 1990.

### Samfunnsengasjement
Hansson var svært samfunnsengasjert og opptatt av en rekke ulike saker. I en lang rekke kommentarer, innlegg, artikler og kronikker engasjerte han seg for blant annet Israels sak og vietnamesiske båtflyktningers skjebne. Knut M. Hansson utgav sine erindringer fra krigen i *Kurér og fange* (1992). I *Ilden og lyset* (1988) skrev han ned den norske jøden Herman Kahans memoarer.

### Familie
I sitt andre ekteskap ble Knut M. Hansson far til biolog, miljøverner og stortingspolitiker Rasmus Johan Michael Hansson (født 1954).

## Bibliografi
* *Ilden og lyset*, med Herman Kahan,  J. W. Cappelens forlag 1988, ISBN 8202112001 (e-bok fra NB)
* *Kurer og fange : krigserindringer*, J. W. Cappelens forlag 1992, ISBN 82-02-13829-9 (e-bok fra NB)

## Referanser


## Kilder
* Nekrolog *Aftenposten* 9. desember 1994
* ''Store norske leksikon''s artikkel 
* *Hvem er hvem*, 1973

## Eksterne lenker
*
Radio-nytt

***Radio-nytt*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

*Radio-nytt* ble utgitt av folk med tilknytning til Norges Kommunistiske Parti (NKP), og hadde base i Oslo. Det var en av de største illegale avisene som kom ut under krigen. Den kom med ett eller to nummer i uka. Til sammen ble det utgitt nær 300 utgaver. De samlede opplagstallene er usikre, men anslag tyder på at avisen var på størrelse med *[[London-Nytt]]*, noe som indikerer et samlet opplag på rundt 1,5 millioner.

Gestapo foretok flere arrestasjoner blant folk knyttet til avisen, og mange ble utsatt for okkupantenes brutale forhørsmetoder. Tross dette klarte kommunistene å holde driften i gang helt til krigens slutt. Avisen ble stensilert på flere steder, og spredt langt utenfor Oslo.

Christian Hilt var første redaktøren. Senere redigerte Lars Nordbø den en tid. Tormod Nygaard var blant dem som grunnla avisen. Både Nordbø og Nygaard ble tatt av Gestapo og mistet livet. En sentral person var Haakon Flesje, som redigerte avisen fra 1942 til slutten av krigen.

Noen måneder etter at *Radio-nytt* var startet ble den produsert hjemme hos Aksel Wold på Hellerud utenfor Oslo. Der jobbet han sammen med sønnen Kristian og Walther Rygh. Av forsiktighetshensyn ble imidlertid trykkeriet flyttet til en hytte i nærheten. Tyskerne slo til hjemme hos Wold, som ble arrestert. Rygh klarte å flykte gjennom et vindu. Han fikk advart gruppa, som kunne bringe trykkeutstyret i sikkerhet.

Dagmar Eilerth var sentral i produksjonen. Hun var dyktig, både som stenograf og skribent. Hun ble arrestert i august 1944 sammen med sønnen Einride. Anders Ekanger ble tatt da avisen skulle bringes fra trykkeriet til kurerer. Han klarte på dramatisk vis å flykte.

NKPs avis hadde navnelikhet med et par andre illegale aviser; *Radionytt* på Hamar og *Radio nytt* i Bergen. Denne fortsatte senere som *Radioavisen*.

## Falsk NS-utgave
For å bekjempe motstandsbevegelsen og den illegale pressa benyttet Gestapo, statspolitiet og norske nazister falske «illegale aviser». De ble laget for å skape forvirring og splid i motstanden, eller som rene provokasjoner for å nøste opp motstandsbevegelsen og de illegale avisene. Ved minst en anledning ble det sendt ut en falsk utgave av kommunistenes radioavis.

## Referanser
Till the World Ends

**«Till the World Ends»** er en sang med Britney Spears, og den andre singelen fra hennes syvende studioalbum *[[Femme Fatale]]*. Sangen ble skrevet av vokalist Kesha, og ble lansert 4. mars 2011.

## Format og sporliste
*;Digital download
# "Till the World Ends" &ndash; 3:58

*;Digital download &ndash; remixes
# "Till the World Ends" &ndash; 3:58
# "Till the World Ends" (Bloody Beatroots Extended Remix) &ndash; 4:06
# "Till the World Ends" (White Sea Extended Club Remix) &ndash; 4:50
# "Till the World Ends" (Kik Klap Radio Remix) &ndash; 3:41
# "Till the World Ends" (Alex Suarez Radio Remix) &ndash; 3:56
# "Till the World Ends" (Friscia and Lamboy Club Remix) &ndash; 9:57
# "Till the World Ends" (Varsity Team Radio Remix) &ndash; 4:15
# "Till the World Ends" (Karmatronic Extended Club Remix) &ndash; 6:47

*;German CD-Singel
# "Till the World Ends" &ndash; 3:57
# "Till the World Ends" (Instrumental) &ndash; 3:57

## Referanser
Albertine (tidsskrift)

***Albertine*** er et norsk tidsskrift som blir utgitt av Prostituertes Interesseorganisasjon i Norge (PION), i de første årene med tilskudd fra Oslo kommunes Helse- og velferdsetat mens de siste tiåret har tidsskriftet fått støtte fra Helsedirektoratet  Navnet spiller på maleren Christian Krohgs maleri *Albertine i politilægens venteværelse* som henger i Nasjonalgalleriet.

Tidsskriftet har fokus på tema, problemstillinger og politikk relatert til sexarbeid, sexarbeidere, seksuell helse og seksualitet. Tidsskriftet blir blant andre distribuert til  offentlige tiltak og organisasjoner som jobber relatert til sexarbeid og seksuell helse og rettigheter, studenter, folkevalgte politikere, politiske partier og privatpersoner i Norge samt til prostitusjonstiltak og privatpersoner i Danmark og Sverige.  

Filmskaperen Lars Daniel Krutzkoff Jacobsen har fungert som kronikør for *Albertine*. 

## Referanser
Mediodactylus heteropholis

***Mediodactylus heteropholis*** er en gekko fra Zagrosfjellene i Irak og Iran.

Bare noen få eksemplarer er kjent, men den lever antakelig i eikeskog.

Det første eksemplaret som ble funnet ble i 1959 feilaktig beskrevet som *Alsophylax persicus*. I 1970 ble det samme eksemplaret brukt som holotype for arten *Tropiocolotes heteropholis*. Golubev & Szczerbak opprettet i 1981 slekten *Carinatogecko* for denne arten, og den arten som nå kalles *[[Mediodactylus aspratilis]]*. Et kjennetegn for slekten er at skjellene har en tydelig kjøl (latin *carina*, kjøl). I 2010 ble begge artene flyttet til slekten *[[Mediodactylus]]*. Det er uklart om *M. aspratilis* er en gyldig art, eller et synonym for *M. heteropholis*.

## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
*
Ståle Busch

**Ståle Harald Busch** (født 28. februar 1957 i Bindal) er en norsk kommunal tjenestemann og politiker (FrP).

Han var medlem av Namsos kommunestyre og leder for FrPs kommunestyregruppe 1999–2011, medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1999–2007 og 2011–2015 og leder for FrPs fylkestingsgruppe 2011–2014. Han var formann i Namsos FrP 1998–2001 og politisk nestformann i Nord-Trøndelag FrP 1998–2000.

Busch seilte som matros i utenriksfart og arbeidet som yrkessjåfør før han utdannet seg til allmennlærer ved Høgskolen i Nord-Trøndelag. Han ble lærer ved Høknes barneskole i Namsos i 1994, undervisningsinspektør i 1996 og assisterende rektor i 1999. I 2006 ble han forvaltnings-, drifts- og vedlikeholdsleder i eiendomsavdelingen i Namsos kommune.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Tungepiercing

En **tungepiercing** er en kroppspiercing som vanligvis blir tatt gjennom tungens sentrum. Siden dets tilbakegang i popularitet rundt 2011, har det sett en oppgang som nylig gjorde det nå til den nest mest populære piercing blant unge kvinner i alderen 18–25 år i 2019. Det er fortsatt upopulært blant menn.

Standard tungepiercinger eller ett hull i midten av tungen, er den vanligste og sikreste måten å få tungen gjennomboret.

## Bilder

Fil:Venom piercings 2.jpg|To tungepiercinger
Fil:Detalle tongue piercing.jpg|Tungepiercing i detalj
Fil:Jacklyn Tongue by Tommy T Body piercing.jpg|To forskjellige tongepiercinger
Fil:Tongue piercing - (Poupette).jpg|Kvinne som viser sin tungepiercing
Fil:Tongue piercings.jpg|To tungepiercinger i en annen utforming


## Eksterne lenker
*
5. serierunde i Tippeligaen 2011

**5. serierunde i [[Tippeligaen 2011]]** ble alle kampene spilt mandag 25. april. Runden begynte klokken 16:00 med Lillestrøm mot Haugesund på Åråsen Stadion, og ble avsluttet med hovedkampen mellom Rosenborg og Vålerenga på Lerkendal stadion klokken 20:00.

## Fakta

### Referanser
John Rutter

**John Milford Rutter** (født 1945) er en  britisk komponist og dirigent. Han er kommandør av den britiske imperieordenen.

Rutter er utdannet ved Clare College i Cambridge; her har han også arbeidet som lærer.  Han har startet et eget profesjonelt ensemble, Cambridge Singers,  som han har gjort flere plateinnspillinger med.

Komposisjonene og arrangementene til Rutter blir fremført over hele verden.  Rutter er mest kjent for kirkemusikk, det meste forankret i den britiske korkulturen. Han har komponert og arrangert mange koraler, særlig julesanger, og han har komponert større korverk som Gloria og Requiem.

## Liste over komposisjoner
### Sanger til jul
* «Angels' Carol»
* «Candlelight Carol»
* «Christmas Lullaby»
* «Donkey Carol»
* «Jesus Child»
* «Nativity Carol» 
* «Shepherd's Pipe Carol» 
* «Star Carol»
* «What Sweeter Music»
* «Wild Wood Carol»

### Andre sanger og komposisjoner

* All Creatures of our God and King: 
* All things bright and beautiful 
* As the bridegroom to his chosen 
* Be Thou my vision
* Behold, the Tabernacle of God
* Blow, Blow, Thou Winter Wind
* Children's chorus, opt.
* A Choral Amen
* A Choral Fanfare
* Christ the Lord is risen again 
* A Clare Benediction
* Distant Land
* Feel the Spirit
* For the beauty of the Earth
* Gloria
* Go forth into the world in peace 
* God be in my head
* Gregorian Chant
* How Firm A Foundation 
* Hymn to the Creator of Light 
* I believe in springtime
* I will lift up mine eyes
* I will sing with the spirit 
* I will worship the Lord 
* Let us go in peace
* Look at the World
* The Lord bless you and keep you 
* The Lord is my light and my salvation 
* The Lord is my Shepherd: SATB & organ
* Loving shepherd of thy sheep
* Magnificat
* Mass of the Children
* Now thank we all our God
* O be joyful in the Lord 
* O clap your hands
* Open Thou Mine Eyes 
* The Peace of God 
* Pie Jesu
* Praise the Lord, O my soul 
* Praise ye the Lord
* A Prayer of Saint Patrick 
* Te Deum
* The Peace of God 
* Thy Perfect love
* Requiem
* When Icicles Hang
* When the saints go marching in 
* Wings of the Morning

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* 
*  Om Rutter på Oxford University Press' webbplats
*  Collegium Records inklusive en biografi
Baebia (gens)

**Baebia** var en plebeiersk romersk slekt. I den senere perioden av den romerske republikk, ble Baebii hyppig forbundet med den patrisiske slekten Aemilia.

## Praenomina
Baebia-slekten brukte praenominaene Quintus, Gnaeus, Marcus, Lucius, Gaius og Aulus.

## Grener og Cognomina
Cognomen som bæres av medlemmer av Baebia-slekten, er *Dives*, *Herennius*, *Sulca* og *Tamphilus*. Det siste av disse er det eneste cognomn som er brukt på mynt, og da stavet *Tampilus*. Alle konsulene og de fleste pretorene i denne slekten tilhørte denne familiegrenen.

## Se også
*Liste over romerske gentes

## Referanser
Landesparlament

**Landesparlament** er et samlebegrep for parlamentene til delstatene i Tyskland. I Tysklands forfatning Grundgesetz (Art. 28, 54) blir delstatsparlamentene generelt omtalt som *Volksvertretungen der Länder* (delstatenes folkeforsamlinger).

Delstatsparlamentene kalles landdag (tysk:Landtag) i alle delstatene utenom Hamburgs borgerskap, Abgeordnetenhaus von Berlin og Bremens borgerskap. Landdagenes sammensetning blir avgjort gjennom valg og valgperioden varierer mellom fire og fem år. De folkevalgte blir betegnet som medlemmer (*Mitglied*) av landdagen (*MdL*), henholdsvis av Abgeortnetenhaus (*MdA*) og Bürgerschaft i Bremen (*MdBB*) eller Hamburg (*MdHB*).
 
Hovedoppgavene til delstatsparlamentet er å kontrollere delstatsregjeringen og å vedta delstatens lover og budsjett.

## Referanser


## Se også
* Landdag (historisk)
* Tysklands politiske system
Æresstraff

**Æresstraff**, også kalt **skamstraff**, er en straff der den dømte taper ære og blir ydmyket offentlig. Betegnelsen omfatter i vid forstand alle straffeformer som hovedsakelig skal vanære de dømte og påføre dem, og eventuelt familiene deres, en følelse av skam og skyld. Begrepet brukes imidlertid også mer konkret om straffereaksjoner som i Norge Inntil 1842 kunne idømmes som selvstendige straffer eller tilleggsstraffer, for eksempel bruk av gapestokk. Offentlig ydmykelse har gjerne blitt idømt ved mindre alvorlige forbrytelser eller i små, mer eller mindre rettsløse grupper og samfunn. Slike straffer er i moderne rettsstater i stor grad erstattet av fengselsstraff og annet.

Æresstraff kan være en lovlig reaksjonsform i et rettssamfunn eller en rettsløs handling eller tradisjon, for eksempel voldtekt av fiendens kvinner og barn i en krig. 

## Historikk

Æresstraff omfatter stigmatisering av den dømte, enten som offentlig merking på et eller annet vis, eller ved at straffen blir gjennomført som en handling som er synlig for alle. På den måten skal straffen også virke avskrekkende på andre. 

I romerretten betegnet *[[infami]]* «æresløshet» og «vanære». Infami kunne følge som dom i straffesaker, sivile saker og som følge av yrker med svært lav status. Personer fikk da innskrenket rett til å vitne i rettssaker og liknende.

### I Norge
I Christian Vs Norske Lov av 1687 spilte æresstraff en viktig rolle. Den som ble dømt til ærestap ble kalt mindremann og fikk innskrenket sin rettslige status. I Norge ble formelt æresstraffer avskaffet ved kriminalloven av 1842. De er delvis avløst av bestemmelser der de dømte mister retten til for eksempel å ha stillinger og yrker som de har vist seg uskikket til. Skamstraff i Sverige ble avskaffet i 1865.

### Eksempler på æres- og skamstraffer
* Offentlig henrettelse
* Pisking, offentlig pryl, kakstryking  o.l.
* Bruk av gapestokk, halsjern o.l.
* Bruk av steile og hjul
* Voldtekt
* Snauklipping
* Kjølhaling (straffemetode)
* Spissrotgang 
* Bruk av dumrianhatt, jødestjerne og annen synlig merking
* Skalpering, brennmerking, tatovering og annen varig kroppsmerking
* Bruk av skammekrok
* Kirketukt
* Outing

## Se også
* Æreløshet
* Skam, vanære
* Stigmatisering
* Ydmykelse, fornedrelse
* Sosial kontroll
* Syndebukk
Ottone in villa

***Ottone in villa*** (RV 729) er en opera i tre akter av Antonio Vivaldi til en italiensk libretto av Domenico Lalli (psevdonymet til Sebastiano Biancardi). Det var Vivaldis første opera og hadde premiere 17. mai 1713 ved Teatro delle Grazie i Vicenza. Det pastorale dramaet til Lalli er satt til antikkens Roma og ble regnet som en tilpasning av den satiriske librettoen til Francesco Maria Piccioli for Carlo Pallavicinos opera *Messalina* (1679). Lalli endret flere av rollene i librettoen til Piccioli. Valeria Messalina var en ny karakter, Cleonilla. Keisar Claudius ble til en annen romersk keiser, Otho (Ottone), som allerede hadde vært hovedrollen i Monteverdi-operaen *[[L'incoronazione di Poppea]]* (1642) og i Händels *[[Agrippina (opera)|Agrippina]]* (1709).

## Oversikt
Den romerske keiseren Ottone er forelsket i Cleonilla, som ikke klarer å motstå å flørte med de to unge romerne Ostilio og Caio. Ostilio er egentlig en kvinne, Tullia, som kler seg ut fordi hun er forelsket i Caio. Hun har planer om å drepe Cleonilla på grunn av sjalusi, men prøver først å overtale henne fra å gå inn i et forhold med Caio. Caio ser møtet og mistolker det som et romantisk møte. Han advarer Ottone, som kommanderer ham til å drepe Ostilio. Før han setter i verk ordren viser Ostilio seg for ham som Tullia. Cleonilla hevder at hun har visst dette hele tiden for å forsone Ottone. Han tror på henne og operaen ender med et bryllup mellom Tullia og Caio.

## Referanser


## Litteratur
*Casaglia, Gherardo, "17 Maggio 1713, Mercoledì", *Almanacco Amadeus*, 
*Folena, Gianfranco og Arnaldi, Girolamo, ''Storia della cultura veneta'', Vol. 5, pt. 1, N. Pozza, 1976.
*Ketterer, Robert C., ''Ancient Rome in Early Opera'', University of Illinois Press, 2008. ISBN 0252033787 
*Strohm, Reinhard, ''Essays on Handel og Italian opera'', Cambridge University Press Archive, 1985. ISBN 0521264286
*Vasta, Stephen Francis, "Records: Vivaldi: Ottone in Villa", *Opera News*, november 1998.