Gråspurv

**Gråspurv** (*Passer domesticus*) er en art i spurvefamilien, og én av 28 arter i den tallrike slekten *[[Passer (slekt)|Passer]]*. Arten er naturlig utbredt i Den gamle verden, men den har også blitt introdusert til flere nye områder utenfor sin naturlige utbredelse. Som følge av dette er den i dag verdens mest utbredte fugleart.

Den globale bestanden av gråspurv blir av Birds of the World anslått til cirka 500 millioner par. Det regnes med 12 underarter, hvorav nominatformen () har størst utbredelse. Den finnes blant annet i det meste av Europa, inkludert i Skandinavia og store deler av Russland. På IUCNs rødliste regnes arten som *[[livskraftig]]*, men på Norsk rødliste for arter 2021 er status for Norge oppjustert til *[[nær truet]]*. Årsaken er en markant bestandsnedgang de siste 12 årene (tilsvarende tre generasjoner ifølge Bird *et al.* (2020)).

## Taksonomi

Arten danner, sammen med romerspurv (*P. italiae*) og middelhavsspurv (*P. hispaniolensis*), en såkalt superart. Romerspurven er ifølge en norsk studie et resultat av hybridisering mellom de to andre artene. 

Underartene varierer for det meste i fargenyanser og størrelse. De to rasene *domesticus* og *indicus* har blitt hevdet å tilhøre hver sin klade, med basis i at raser under *indicus* ikke parer seg med raser fra *domesticus*. Dette medfører imidlertid ikke riktighet, i det *indicus* hybridiserer med *persicus*, som med en inndeling i to klader klart ville tilhøre *domesticus*. Mer forskning må derfor til før dette spørsmålet kan avklares.

## Biologi
### Beskrivelse
Gråspurven, som har flere lokale navn, ligner mye på den nært beslektede pilfinken (*P. montanus*), som den ofte også forveksles med. Pilfinken skiller seg imidlertid fra gråspurven gjennom å ha en mørk kinnflekk på et lysegrått kinn, og begge kjønn like.

Arten er en kraftig og litt lubben spurv. Den er noe større enn pilfink og preges særlig av sitt store hode og det kraftige, kjegleformede nebbet. Gråspurven blir cirka  lang og veier typisk . Vingene er cirka  lange og vingespennet cirka . Hannen blir noe større enn hunnen.

Hanner og hunner er like store, men fjærdrakten er forskjellig, i motsetning til hos pilfinken. Hannen har sterkere kontraster i fjærdrakten enn hunnen. Den voksne hannen har grå isse, sjokoladebrun nakke og hodesider, svart eller mørkegrå strupe samt svart hakelapp som strekker seg ned på øvre del av brystet. På høsten, etter rugingen, er hakelappen dekket av lyse fjær og den helsvarte hakelappen kommer ikke fram før på vårkanten på grunn av slitasje på fjærene. Kinnene og undersiden er grå til hvitaktig, avhengig av underarten (se bilde), mens toppen er brun med langsgående mørke striper. Om vinteren har den tydelig blekere fjærdrakt og betydelig mindre svart på brystet. 

Hunnen er farget i rustbrun og lyst grått med beigegrått bryst og gråbrunt hode, og mangler hannens brune nakke og svarte strupeflekk. Oversiden er lys gråbrun, ryggen stripet i svartbrunt og gulbrunt. Det gråbrune hodet har en tydelig lys strek fra øynene og bak. Nebbet er gulaktig, men skifter farge til svartgrå i hekketiden.

Ifølge Bird *et al.* (2020) utgjør én generasjon fire år, noe som støttes av Artsdatabankens ekspertkomité for fugler i Norsk rødliste for arter 2021, mens derimot BirdLife International hevder at generasjonslengden er seks år. Lengste kjente levetid for en gråspurv er 13 år og 4 måneder.

### Atferd
Gråspurven er en svært vanlig art i Skandinavia, der den ofte flokker seg i busker og småtrær. Om tilgangen på føde er god, kan flokkene telle flere hundre individer. Arten regnes som en standfuglart, med svært stasjonær tilholdsatferd. Fuglene er selskapelige og generelt uredde for mennesker, men vaktsomme. Den er ofte å finne i fjøs og kraftfôrlagre.

Arten er meget tilpasningsdyktig når det gjelder å skaffe seg mat. Den eter for det meste frø, både ville og kultiverte; inkludert mais, havre, hvete, sorghum og ugressfrø; også insekter og andre små leddyr i hekkesesongen. Annet plantemateriale inkluderer frukt, knopper og bær. Er imidlertid en fullstendig opportunist og eter også et veldig bredt utvalg av annen mat, inkludert små frosker, små bløtdyr og krepsdyr på strandlinjen, samt et bredt utvalg av husholdningsavfall. Frø leter den hovedsakelig etter på bakken. Om vinteren er den en hyppig gjest på fuglebrettet.

### Hekking

Gråspurven hekker i nærheten av mennesker. Reiret plasseres ofte under takskjegg, loftsrom, hull i vegger eller på låver. Den kan også bygge i forlatte svarttrostreder, eller kaste ut en taksvale fra redet sitt. Den legger 3–7 egg, og det er vanlig med 2–4 kull. Under gode forhold har man observert at gråspurven legger opptil 7 kull. Etter 11–14 dager kommer ungene ut av eggene, og de forlater redet etter 14–16 dager.

### Bevegelsesmønster
På bakken hopper arten rundt. Gange blir sjeldent observert og bare hos gamle individer. Den kan også svømme, om den blir tvunget til det. Flukten er hurtig og rett med omkring 13 vingeslag i sekundet, relativt lavt og vanligvis bare fra oppgjøret til et tre eller en busk. De kan da oppnå hastigheter på opptil 60 km/t, men gjennomsnittsfarten ligger rundt  . Distanseflygingen er bølgeformet med et fallende glidemønster. Flukten har likevel mindre opp- og nedturer enn andre spurvefugler.

### Utbredelse
Arten er naturlig utbredt i Den gamle verden, men den er også introdusert til Nord-Amerika, det sørlige Sør-Amerika, det sørlige Afrika og til det østre Australia og New Zealand, og på disse stedene har arten siden hatt omfattende spredning.

## Inndeling
Inndelingen og rekkefølge følger Birds of the World og er i henhold til Winkler, Billerman & Lovette (2020). Norske navn på arter og grupper følger Norsk navnekomité for fugl og er i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017). Eventuelle norske navn i parentes er ikke offisielle, men kun midlertidige beskrivelser.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Passerida
**** Passeroidea
***** Passeridae, spurvefamilien
****** *[[Passer (slekt)|Passer]]*
******* *[[gråspurv|P. domesticus]]*, gråspurv
******** *P. d. domesticus* (nominatformen), Nord- og Vest-Europa sørover til Den iberiske halvøy og østover til det nordsentrale Asia (sør til Ukraina, nord til Mongolia og det nordøstre Kina) og munningen av Amur; lokalt også Sakhalin og den vestre og østre Kamtsjatkahalvøya
******** *P. d. balearoibericus*, Balearene og Sør-Frankrike østover (uten Italia og øyene i Middelhavet) til det vestsentrale Lilleasia
******** *P. d. tingitanus*, fra Marokko til Libya
******** *P. d. rufidorsalis*, fra Nildalen i Sudan østover til Rødehavskysten ved Eritrea
******** *P. d. niloticus*, Nildeltaet og Nildalen i Egypt
******** *P. d. biblicus*, fra Sørøst-Tyrkia, Kypros og Levanten østover til Nordvest-Iran
******** *P. d. indicus*, fra Israel, Palestina og mye av Arabia til Nordøst-Iran, India, Sri Lanka og Sørøst-Asia til Laos
******** *P. d. hufufae*, øst på Den arabiske halvøy
******** *P. d. bactrianus*, Vest-Turkmenistan, Nordøst-Iran og Sør-Kasakhstan østover til Tien Shan, det ekstremt nordvestre Kina (Xinjiang) og nordvestre Pakistan
******** *P. d. hyrcanus*, Sørøst-Aserbajdsjan og Elburzfjellene i Nord-Iran
******** *P. d. persicus*, det sentrale Iran sør for Elburzfjellene og det østre, vestre og sørlige Afghanistan
******** *P. d. parkini*, fra Kasjmir til Sikkim

## Referanser




## Eksterne lenker
*