open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Trond Moi

**Trond Moi** (født 1969) er en norsk kokk og vinkelner fra Liknes i Kvinesdal. Sammen med sommelieren Toralf Bølgen startet han restauranten Bølgen & Moi i 1995, som de siden utviklet til en norsk restaurantkjede.

Etter et års kokkeskole i Kristiansand og læretid ved Hotel Sheraton i Oslo, studerte Moi i Frankrike hos Michel Guérard. I 1989 arbeidet han på kafé Holberg og var *chef comis* for Michel Guérards kjøkkensjef Lars Erik Underthun, da Underthun fikk sølv i Bocuse d'Or i 1991. Fra 1991 arbeidet han som lærer ved Gastronomisk Institutt i Stavanger.  

Moi var på Norges kokkelandslag fra 1993. I 1995 startet han opp en restaurant på Henie Onstad kunstsenter sammen med Toralf Bølgen, som ble starten på restaurantkjeden Bølgen & Moi. 

## TV-opptredener
Sammen med Charlotte Mohn, Erling Sundal og Jan Vardøen deltok han i reality-serien ''4-stjerners middag''; episoden der Moi var vertskap hadde TV-premiere den 4. februar 2011. I 2021 var Moi deltager i en sesong av gameshowet *[[Fangene på fortet]]*.

I 2023 vant Moi den syvende sesongen av reality-konkurransen *[[Farmen kjendis]]*; sesongen ble innspilt i 2022.

## Priser, konkurranseseiere o.l.
* 1989: Hans R. Larsens legat 1989 på kroner 30&nbsp;000
* 1991: assistent for sølvvinneren Lars Erik Underthun i Bocuse d'Or 1991
* Norgesmesterskapet i kokkekunst
** Sølv i 1993 og 1994
** Gull i 1995, 1996 og 1997
* Kokke-OL: Deltaker i 1996 (sølv sammenlagt)
* 1997: nordisk mester i kokkekunst
* Årets fiskekokk: 199?
* 2023: Vinner av *[[Farmen kjendis (Norge) sesong 7|Farmen Kjendis]]* sesong&nbsp;7

## Utgivelser
* 1995: *Mat og hus – en kulturhistorisk bokekok*, Bonytt. Med Else Rønnevig og Sølvi dos Santos
* 1995: *Moi's lille røde*, Henie-Onstads kunstsenter
* 1997: *Smak!* Med Knut Bry
* 1998: *Smak av Sørland*, Fædrelandsvennen. Med Bjørg Bøe
* 1999: *Jazzpizza*, Grøndahl og Dreyer. Med Craig Whinston, Tore Gjesteland og Peder Austrud
* 1999: *Himmelsk – mat & mirakler*, Geelmuyden.Kiese. Oppskrifter fra en tur til Israel påsken 1999. Skildret i TV-programmet *Himmelsk mat* (to episoder), som ble vist på TV 2 julen 1999. Med Håvard Rem og Knut Bry.
* 2001: *Mat & Vin*, Gyldendal. Med Toralf Bølgen, Widén, Hånes og Hansen
* 2002: *Blå*, Frost. Med Toralf Bølgen, Kjell Nupen, Hansen, Bølgen & Moi Kristiansand, Knut Bry og Håvard Rem
* 2004: *Sopp! Sopp! En soppkokebok*. Med Hånes og Knut Bry.
* 2004: *Kraft – [[Frelsesarmeen]]s suppebok*. Med Ole Paus og Christian Houge
* 2004: *Tid for mat*. Med Kjersti Bergesen
* 2005: *Sopp*, Gyldendal. Med Toralf Bølgen.
* 2005: *Helt nøtt – mat og drikke med nøtter*. Med Knut Bry.
* 2005: *100 retter og matoppskrifter*. Med Widen, Hansen og Morten Aamodt
* 2006: *Sopptur – en soppkokebok*. Med Knut Bry og Hånes
* 2006: *Fisk og vin*, Gyldendal. Med Toralf Bølgen
* 2007: *Eple, ikon og myte*. Med Knut Bry, Øivind Hånes og Kenneth Hansen
* 2008: *Cocktails & tapas*, Gyldendal. Med Mats Widén og Toralf Bølgen.
* 2008: *Kjøtt og vin*, Gyldendal. Med Toralf Bølgen.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Ringsveen

**Ringsveen, også kalt Ringsvea** er et småbruk i Lillehammer kommune, fem kilometer fra sentrum. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom maleren Jakob Weidemann (1923–2001) bodde her i årene 1968–2001.

Jakob Weidemann oppdaget stedet da han i 1967 utførte en monumentaldekorasjon på Maihaugen i 1967. Sammen med kona Anne Marie f. Frøisland (1921–2010) flyttet han hit fra Oslo i 1968, og de hadde siden stedet som base for liv og kunst. Bruket er på rundt 30 mål innmark og 200 mål skog. Bygningsmassen på stedet omfatter hovedbygningen fra 1780, og tre små laftede stuer, et stabbur og noe annet. De fleste bygningene ble flyttet til Ringsveen etter at Anne og Jakob Weidemann overtok i 1967. 

Weidemanns faste motivkrets i senere år var *skogbunnen*, i abstrahert form, og det er få konkrete spor etter Ringsveen i hans kunst.

Huset var frem til 2023 eid av *Stiftelsen Ringsveen*, som hadde til formål å stille huset til disposisjon som bolig for yngre kunstnere. Stiftelsen ble opprettet i 1999 av Jakob og Anne Weidemann, og mottok i tillegg til eiendommen Ringsveen en samling bondeantikviteter og en kapital på cirka åtte millioner kroner.  

I 2021 annonserte stiftelsen at de ønsket å selge eiendommen på det åpne markedet grunnet mangel på kapital til vedlikehold og drift av eiendommen. En debatt i lokalpressen om brukets fremtid fulgte. Denne munnet blant annet ut i et politisk forslag, ført til pennen av tidligere stortingspresident Olemic Thommessen, om å utvikle eiendommen til kunstnerboliger. Lillehammer kommune stemte ned forslaget. Eiendommen ble lagt ut for salg, og senere kjøpt av kunstnerparet Solveig Lønseth og Andreas Öman. 

## Referanser


## Litteratur
* nrk.no, 16.6.2008 «- Raserer kunstnerhjemmet»
* Aftenposten, 2.6.2009 «Tilstanden på Ringsveen», av Anders Eckhoff, styreleder Stiftelsen Ringsveen 
* Klassekampen, 2.1.2004 «Mytemaker og fargemester», intervju med Karin Hellandsjø, i forbindelse med lansering av Weidemann-biografi
* Gudbrandsdølen Dagningen, 24.10.2017 «Arven etter Weidemann satt i stand», av Gunnar Tore Larsen
A Perfect Day (sang)

**«A Perfect Day»** er en amerikansk parlor song med melodi og tekst av Carrie Jacobs-Bond (1862–1946). Hun skrev den på the Mission Inn, Riverside, California.

Jacobs-Bond skrev teksten etter å ha sett solnedgangen over Mount Rubidoux fra sitt rom i fjerde etasje.

Hun kom frem med melodien tre måneder senere da hun turnerte i Mojaveørkenen.

I 1929 ved Lake Arrowhead, mens «A Perfect Day» ble spilt på grammofon, begikk Jacobs-Bonds eneste sønn, Frederick Jacobs smith, selvmord.

I mange år har Mission Inn spilt «A Perfect Day» på sitt klokkespill på slutten av dagen.

## Popularitet
«A Perfect Day» ble en fenomenal suksess da den først ble publisert i 1910. Åtte millioner noteeksemplarer og fem millioner plater ble solgt i løpet av ett år. 25 milliioner noteeksemplarer ble solgt i Jacobs-Bonds levetid. 

Den var hennes mest ønskede nummer da Jacobs-Bond underholdt soldatene på amerikanske baser i Europa under den første verdenskrig. Populariteten til «A Perfect Day» ble så stor at til og med Jacob-Bonds indikerte i sin selvbiografi at hun hadde blitt «trett» av å høre den.

Sammen med «Just Awearyin' for You» og «I Love You Truly» – begge publisert i 1901 som en del av samlingen *Seven Songs as Unpretentious as the Wild Rose* – forsterket «A Perfect Day» Carrie-Jacobs karriere som den første kvinnen som gjorde et levebrød av å komponere.

## Artister
Foruten den vemodsfylte instrumentalutførelsen til McKee Trio fra 1915 har «A Perfect Day» blitt spilt inn på plate av tallrike artister med ulike bakgrunner, innbefattet:

*Den engelske barytonen Sir Thomas Allen akkompagnert av skotske Malcolm Martineau
*Skottlands Moira Anderson
*Peggy Balansuela (sanger) og William Hughes (piano)
*David Bispham
*Blue Mountains Trio
*Clara Butt
*Australias Judith Durham
*Nelson Eddy
*Virgil Fox (kun orgel)
*The Fureys (Irland)
*Tysklands Annah Graefe
*Svensk-amerikanske Alan Lindquest
*Engelskmannen John McHugh
*Italiensk-amerikanske Rosa Ponselle
*Afrikansk-amerikaneren Paul Robeson
*Østerrikes Richard Tauber
*Evan Williams

Akkompagnert av Barbara Stanwyck på piano fremførte Sterling Holloway «A Perfect Day» i spillefilmen *Remember the Night* (1940).

## Norsk versjon
Otto Leisner har skrevet en dansk tekst som den norske bygger på. Den norske tittelen er «En deilig dag».

### Innspillinger
*Arild Berggren med Arne Bendiksens orkester. Arr.: Arne Bendiksen. Utgitt på 78-platen Philips P&nbsp;53028&nbsp;H i 1955.
*Erling Volden med Ragnar Danielsens orkester. Arr.: Ragnar Danielsen. Utgitt på singlen Philips 353&nbsp;207&nbsp;PF.
*Sissel Kyrkjebø

## Referanser
Mei Lanfang

**Mei Lanfang** (tradisjonell kinesisk: 梅蘭芳; forenklet kinesisk: 梅兰芳, pinyin: *Méi Lánfāng*, født 22. oktober 1894 i Beijing i Kina, død 8. august 1961 samme sted) var en kinesisk skuespiller/sanger innen pekingoperaen. Han er kjent for sine *qingyi*roller, en type ''dan''-rolle. Dette var roller for kvinneskikkelser. 

*Mei Lanfang* er hans teaternavn, og oppfattes på kinesisk gjennomgående som et feminint navn. Hans egentlige navn var **Méi Lán** ().

Mei, Shang Xiaoyun,  Cheng Yanqiu og Xun Huisheng ble på 1920-tallet kjent som de fire Dan fra Pekingoperaens blomstringstid. .

## Liv og virke
### Bakgrunn
Meis familiebakgrunn var fra Taizhou i provinsen Jiangsu; familien hadde bakgrunn innen  pekingopera (jingju) og kunju. Allerede som 10-åring innledet han sin karriere på scenen i Guangheteateret. ; den skulle vare i femti år.

### Karriere
Hans spesialitet var kvinneroller som han spilte og sang på et meget mykt og dannet vis. Han forble i *dan*-sporet, men utviklet stadig nye teknikker innen stilen. Hans mest kjente roller, alle av kvinneskikkelser, ble utført med en *flair* som skulle danne skole innen kinesisk opera - «Mei-skolen».

Han betød også meget for å videreføre *kunqu*tradisjonen, og ble særlig husket for sine tolkninger av Du Liniang (杜麗娘; i *[[Peonpaviljongen]]*) og Bai Suzhen (白素貞; i *[[Leifengpagoden]]*) og den skjønne Yu (i *[[Farvel min konkubine (teater)|Farvel min konkubine]]*). Meis berømte tolkning av Den skjønne Yu har så historisk minneverdig at Wenting Song fremholder at han var en av det moderne Kinas fremste vokalartister.

Han ble også lagt merke til utenlands. Både Charlie Chaplin og Bertolt Brecht var fascinert av hans kunst; sistnevnte skrev en rekke essayas om det kinesiske teater i alminnelighet og om behandlingen av «fremmedgjøring» eller «desillusjon» i særdeleshet. Blant andre beundrere av Mei Lanfang var Douglas Fairbanks, Sergei Eisenstein og Vsevolod Meyerhold.

I 1949 ble Mei sjef for Beijings pekingopera, og fikk også andre tunge kulturposter.

## Filmatisering
I 2000 ble det produsert en kinesisk dokumentarfilm om Mei Lanfang.

Mei Lanfangs livshistorie ble i 2008 også til en spillefilm, redigert av Chen Kaige, med hongkongkineseren Leon Lai i hovedrollen, Chen Hong som hans første hustru og Zhang Ziyi som hans elskerinne. 

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Shanghai store teater

**Shanghai store teater** (kinesisk: 上海大剧院) er et teater, konserthus og operahus i Shanghai; det ligger ved nordsiden av Folkets plass i bydistriktet Huangpu.

Bygningen ble tegnet av den franske arkitekt Jean-Marie Charpentier og har et gulvareal på 11&nbsp;528 m². Det ble åpnet i 1998.

## Eksterne lenker
*
Bakken (Risør)

**«Bakken»** er en villa i Risør, med adresse *Prestegata 11*. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Dikken Zwilgmeyer (1853–1913) vokste opp og bodde her i årene fra 1860 til 1878.

Huset ble påbegynt i 1797, men sto ikke ferdig før byens tollkasserer, Wleugel, kjøpte det i 1809. Da byfogden Peter Gustav Zwilgmeyer kom til Risør i 1860 hadde Wleugel dødd året før, og huset var til leie.

Dikken Zwilgmeyer bodde her fra hun var 8 til hun var 25 år gammel, da flyttet hele familien til Kristiania. Hennes tolv bøker om Inger Johanne er lagt til et miljø som tilsvarer Risør i hennes oppvekst.

Huset er i privat eie. En statue av Zwilgmeyers romanfigur, Inger Johanne, står i Risør sentrum.

## Se også
*Liste over norske kunstnerhjem
## Referanser
Gasolin’ (album)

***Gasolin***' (også kjent som *GAS 1*) er debutalbumet til det danske rockebandet Gasolin'. Det ble utgitt  21. november 1971 av plateselskapet CBS, og ble bandets minst kommersielt suksessfulle albumutgivelse.

Albumet ble produsert av bandet selv i København, og ble mikset i Trident Studios i London av lydtekniker Freddy Hansson sammen med Roy Thomas Baker. Omslagsbildet på albumet er en tegning av den belgiske tegneserieskaperen Hergé.

## Sporliste

### Side 1
#«Langebro» (3:20) (Trad/Larsen-Jönsson-Beckerlee)
#«Hey Christoffer» (4:13) (Larsen-Beckerlee)
#«Fra Dag til Dag» (4:26) (Jönsson-Beckerlee)
#«Lille Henry» (2:28) (Larsen)
#«Tremastet beton» (5:29) (Jönsson-M. Mogensen)
### Side 2
#«Solfangen» (3:14) (Jönsson-Beckerlee)
#«Laphophora Williamsii» (3:23) (Jönsson-Beckerlee)
#«Jeg Kan Høre Dig Kalde» (3:15) (Larsen-Berlev)
#«Strengt Fortroligt» (4:31) (Larsen-Jönsson-Beckerlee)
#«Lilli-Lilli» (5:02) (Larsen-Jönsson)

## Personell
### Gasolin'
* Franz Beckerlee &ndash; el-gitar, altsaksofon, munnspill, vokal
* Søren Berlev &ndash; trommer, vokal og akustisk gitar på «Jeg Kan Høre Dig Kalde»
* Wili Jönsson &ndash; bassgitar, piano, vokal
* Kim Larsen &ndash; akustisk gitar, vokal

### Øvrige
* Mogens Mogensen &ndash; vokal på «Tremastet Beton»
### Produksjon
* Produsent: Gasolin', Sture Lindén & Poul Bruun
* Lydtekniker: Freddy Hansson
* Mikser: Roy Thomas Baker & Freddy Hansson (Trident Studios, London)

## Eksterne lenker
*
Hergisheim

**Hergisheim** er en villa i Stavern. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatterne Gisken (1895–1985) og Herman Wildenvey (1885–1959) bodde her fra 1927.

Wildenveys kom til Stavern i 1923, på leting etter et landsted. Leiligheten de hadde bodd i København 1913–20 hadde brent ned, og forsikringsoppgjøret ble en innledende byggekapital. Tomten ble kjøpt på hennes initiativ, og hans brødre utførte byggearbeidene. De flyttet inn til jul i 1927, etter tidligere å ha bodd til leie i Stavern. 

Huset er skildret i hennes memoarer *Kjærlighet varer lengst* (1975), og i Tom Lotheringtons biografi om ham, *Wildenvey – et dikterliv* (1993). 

Navnet Hergisheim er dannet fra ekteparets fornavn. Huset eies i dag av familien.

## Litteratur
* Wildenvey-selskapet: Hergisheim
Wesselstuen

**Wesselstuen** eller **Johnsrud** er et gammelt bolighus i Vestby kommune. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom forfatteren Johan Herman Wessel (1742–1785) ble født her. 

Wessel bodde i Vestby til han var 16 år gammel, i årene 1742–1758. De første seks årene bodde familien i dette huset, senere i prestegården, etter at faren, Jonas Wessel, ble forfremmet til sogneprest. Huset var «kapellanstue», og ligger på prestegårdens jord. Johan Herman var en av tretten søsken, og hans brødre Ole Christopher Wessel og Caspar Wessel vokste også opp i dette huset. 

Huset eies i dag av Vestby kommune, og brukes til kulturarrangement og som selskapslokaler. 

## Litteratur
* Hilde Diesen. *Dikterhus*. Tell forlag, 1994 (''bokhylla.no – fulltekst)
* vestby.kommune.no/wesselstua 
* Aftenposten Aften; 28.07.1992 «En gjøgler og rimsmed fyller 250»
Guangheteateret

**Guangheteateret** (kinesisk: 广和剧场, pinyin: *Guǎnghé Jùchǎng*) er et teater i bydistriktet Qianmen i Beijing. Det huset lenge pekingopera-oppsetninger, og det var her at Mei Lanfang begynte sin karriere da han var ti år gammel. Den er det eldste teateret i byen.

De første bygningene ble reist i den senere del av Mingdynastiet (1368-1644), og var en rik salthandelsmanns hjem. Anlegget ble omgjort til teater under Qing-dynastiet av Qianlong-keiseren (1711-1799), og det ble fremført pekingopera her frem til 1970-årene. Etter det gikk publikumstilstrømningen tilbake. Forsøk i 1980-årene på å holde det i live som denselokale og kinofremvisninget slo feil, og stedet forfalt. Bygningen ble stengt i 2000 etter at den ble erklært utrygg.

I april 2007 ble det kunngjort at området skulle saneres, men at teateret skulle erstattes med mer moderne fasiliteter annetstedst.

## Referanser



## Eksterne lenker
* "Ancient opera theaters struggle to survive" Beijing Official Website (International).
Quetzaltenango

**Quetzaltenango**, også kjent under sitt mayiske navn **Xelajú** (/), eller oftere som **Xela** (), er den nest mest folkerike byen i Guatemala, etter hovedstaden Guatemala by. Den er administrativt senter for departementet Quetzaltenango.

Byen har en befolkning på 180 706 (folketelling 2018), som består av 61 % urfolk, 34 % mestiser og 5 % europeere. Quetzaltenango ligger i en fjelldal på  meters høyde.

Navnet *Quetzaltenango* er nahuatl og betyr «quetzal-stedet».

Fotballklubben Xelajú MC fra Quetzaltenango spiller sine hjemmekamper på **Estadio Mario Camposeco, og er'' den meste suksessrike fotballklubben (i antall seriemesterskap) i Guatemala som ikke holder til i hovedstaden.

## Vennskapsbyer
*  Campeche
*  Livermore
*  Torino
*  Tromsø

## Se også
*  hos Wikivoyage
* Kart over Quetzaltenango

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Sandro Pertini

**Alessandro Pertini**, best kjent som **Sandro** (1896–1990), var en italiensk sosialistisk politiker som ble valgt til den syvende presidenten i den italienske republikken. Han satt som president i syv år mellom 1978 og 1985.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Pertini studerte samfunnsvitenskap og rettsvitenskap og tok sine eksamener ved Universitetet i Genova.

### Politisk virke etter første verdenskrig

### Etter andre verdenskrig
Etter den 25. april 1945 (som var slutten på andre verdenskrig i Italia) ble han valgt inn til det første parlamentet i den nye italienske republikken (dette parlamentet skapte den moderne italienske grunnloven).

I etterkrigsårene var han et prominent medlem av ledelsen av det italienske sosialistiske parti (PSI, som PSU var gått inn i).

Han ble valgt til statsminister i 1968.

### President
I 1978 ble den da 81 år gamle Pertini valgt til Italias president. Under Brigate Rosse-terrorismen under (*[[Anni di piombo]]* gikk Pertini åpent ut mot volden. I 1985 trådte han tilbake fra presidentembedet.

Pertini var venn av pave Johannes Paul II, som han møttes i offentlige og private sammenhenger og ofte førte telefonsamtaler med.

### Senator på livstid
Han ble senator på livstid, men den eneste offisielle rolle han gikk med på under denne siste livsfase var som president for *Filippo Turati-stiftelsen for historiske studier* i Firenze, som ble åpnet i 1985 og som gransket og tok vare på den sosialistiske bevegelses historie i landet.

## Referanser


## Litteratur
* Stefano Caretti, Maurizio degl’ Innocenti und Gianni Silei (Hrsg.): *Scrivere con la sinistra*. Dalla Carta intestata a Internet, 2002, Casa Editrice Piero Lacaita, Roma
* Stefano Caretti, Maurizio degl’ Innocenti: *Sandro Pertini – Combattente per la Libertà*, 2002, Casa Editrice Piero Lacaita, Roma
* G. Arfé, P. Caretti, F. Cerofolini, D. Cofrancesco, Maurizio degl’ Innocenti, E. Gallo, A. Ghirelli, A. Manzella, G. Negri, G. Vassali, Angelo Ventura: *Sandro Pertini nella Storia d’Italia*, 1997, Casa Editrice Piero Lacaita, Roma

## Eksterne lenker
* 
* 
* Internettsiden til kulturforeningen Sandro Pertini
Machine Machine Records

**Machine Machine Records** var et plateselskap i Trondheim, startet i 1997 av Tor Erik Munkvold og Kjell Eirik Jakobsen. Machine Machine Records ga ut plater med artister som The Nomad Nipples, Basaflak og Askil Holm, samt samlerserien We Are Hello som blant annet ga ut artister som Gåte, Lasse Marhaug, Schtimm i samarbeid med Rec 90.

Machine Machine Records hentet navnet sitt fra det norske Ny Veiv/punkbandet Blaupunkts låt «Maskin Maskin». Under en konsert med The Nomad Nipples opptrådte også Kåre Bernzen fra Blaupunkt som gjesteartist på akkurat «Maskin Maskin».

Machine Machine Records er fortsatt aktivt.

## Diskografi

* The Nomad Nipples: Septiculture (1994)  
* The Nomad Nipples: Septiculture Part 1 (1996)
* Tripcat: Feelikeshit *(yeah yeah yeah)* (1998)
* We Are Hello: Volume 1 (1998)  [mmr005] 
* We Are Hello: Volume 2 (1999) [mmr006] 
* Picture Me Naked: In Peace and Harmony (1999) [mmr007] 
* The Nomad Nipples: International *(New York, London, Paris)* (1999) [mmr008] 
* Tripcat: It's OK kids *(It`s all part of the show)* (2000) [mmr009] 
* Lorenzo: No Fidelity (2000) [mmr010] 
* Basaflak: Jern (2000) [mmr011] 
* Askil Holm: The Boy with the Boomerang (2001) [mmr012] 
* We Are Hello: Volume 4.1 (2001) [mmr013] 
* We Are Hello: Volume 4.2 (2001) [mmr014] 
* The Slaughter Slits: Bad Dogs Die (2011) 
* The Nomad Nipples: December (2012) 
* The Nomad Nipples: Maskin Maskin EP (2015) 
* The Nomad Nipples: Latrine Nation (2015) 
* The Slaughter Slits: Ripped, Raped & Torn Apart (2017) 
* The Slaughter Slits: TBA (2018)
* The Nomad Nipples: TBA (TBA)

## Sampleplatekonseptet: We Are Hello
I 1998 utviklet Machine Machine Records samleplate-konseptet We Are Hello i samarbeid med Lasse Marhaug fra Jazzassin records. We Are Hello skulle vise frem ukjente norske band og artister og ha et musikalsk spekter som gikk fra alternativ pop og rock til visesang og støy. We Are Hello fikk raskt oppmerksomhet både regionalt og nasjonalt. Utgivelsene ble i hovedsak finansiert og distribuert av bandene. På de første utgivelsene ble releaseparty holdt på UFFA i Trondheim. Konfransier var Knut Folkestad (Knut i bygget, NRK P3, NRK P13) og Rune Nilson (NRK P3, Ikke gjør dette hjemme)

We Are Hello fikk mye oppmerksomhet og på We Are Hello 3 kom Rec 90 som medkonspiratør og EMI Norge som distributør. We Are Hello 3 fikk god mottakelse i pressen og ble blant annet omtalt som «Norges viktigste samleplate-konsept» av Adresseavisa, Musikkavisen.no og Nordlandsposten. I 2000 ble We Are Hello 3 nominert til årets plate av Natt og Dag Trondheim, sammen med blant annet Motorpsycho som også vant denne prisen. I 2000 og fram til begynnelsen av 2001 endret konseptet seg, og fra å holde årlige releaseparties ble det i stedet satset på hyppigere showcaser i form av We Are Hello Show, disse ble i hovedsak arrangert av Tor Erik Munkvold fra Machine Machine Records og Askil Holm fra Apache Records. I begynnelsen av 2001 etter utgivelsen av WAH 4.2 ble Machine Machine Records og We Are Hello lagt dødt.

## Eksterne lenker
* Machine Machine på YouTube
* Machine Machine
Kunståret 1745

**Kunståret 1745** er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1745.

## Hendelser
*

## Verk
*

## Fødsler
* 2. februar - John Nichols (printer), engelsk grafiker og forfatter (død 1826)
* 7. februar - Joseph Boze, fransk kunstner (død 1826)
* 21. februar - Olof Tempelman, svensk arkitekt, professor ved det svenske kunstakademiet fra 1779
* 29. mars - John Russell, engelsk portrettmaler (død 1806)
* 5. mai - Carl August Ehrensvärd, svensk sjøoffiser, maler, tegner, forfatter og nyklassisistisk arkitekt (død 1800)
* 12. mai - Jens Juel, dansk portrettmaler (død 1802)
* 3. august - Domenico Pozzi, sveitsisk maler (død 1796)
* 6. oktober - Franciszek Smuglewicz, polsk tegner og maler (død 1807)
**ukjent dato*
**Kim Hong-do - Koreansk maler fra seint i Joseon-perioden (død 1806)
**Pjotr Drozhdin -  russisk maler (død 1805)
**Yi Inmun - koreansk hoffmaler fra seint i Joseon-perioden, som hovedsakelig malte landskapsmalerier (død 1821)
**Uragami Gyokudo, japansk musiker, maler, dikter og kalligraf (død 1820)
**Sydney Parkinson, britisk naturforsker og tegner (død 1771)
**Christina Elisabeth Carowsky, svensk kunstner (død 1797)

## Dødsfall
* 23. februar - Joseph Effner, tysk arkitekt og interiørdekoratør (født 1687)
* 13. mai - Franz Trumler, østerriksk steinhoggermester og billedhogger (født 1687)
* 13. juni - Domenico Antonio Vaccaro, italiensk maler, billedhugger og arkitekt (født 1678)
* 28. juni - Giovanni Maria delle Piane, italiensk hoffmaler (født 1660)
* 3. august - Johann Paul Schilck, østerriksk steinhoggermester og billedhogger (født 1667)
* 14. september - Martino Altomonte, italiensk freskomaler (født 1657)
* 19. desember - Jean-Baptiste van Loo, nederlandsk maler (født 1684)
**ukjent dato* – Willem Van der Hagen, nederlandsk maler som slo seg ned i Irland, grunnlegger av den irske skolen av landskaps maleri (ukjent fødselsår)
**sannsynligvis* - Johan Richter, svensk landskapsmaler eller veduta av Venizia (født 1665)

## Referanser


## Eksterne lenker
*
George Ball

**George Wildman Ball** (født 21. desember 1909 i Des Moines i Iowa, død 26. mai 1994 i New York City) var en amerikansk diplomat. Han var *Under Secretary of State* fra 1961 til 1968 i regjeringene til både John F. Kennedy (D) og Lyndon B. Johnson (D). Han hadde også en kortvarig stilling som USAs ambassadør til FN.

## Biografi
### Bakgrunn
George Ball bodde i ung alder i Evanston, Illinois og han ble uteksaminert ved Northwestern University i Illinois med en  B.S. og en Juris Doctor (JD). Ball begynte i et advokatfirma i Chicago der Adlai Stevenson II var en av partnerne, og ble en protesjé av Stevenson.

I 1942 ble han med i embedsverket for Lend Lease-programmet. I 1944 og 1945 var han direktør for Strategic Bombing Survey i London.

### Regjeringskarriere
Han var statssekretær for økonomiske og landbruksrelaterte saker regjeringene til John F. Kennedy og Lyndon B. Johnson, og han var godt kjent for sin motstand mot eskalering i Vietnamkrigen. Han skal også ha ment at krigen kunne koste så mye som 300.000 menneskeliv i løpet av dens levetid. Kennedy svarte med latter og sa «*Well, George, you're supposed one of the smartest guys in town, but you're crazier than hell. That will never happen.*» Krigen hadde ved sin slutt krevd nærmere 300.000 liv fra Sør-Vietnam, USA og allierte, samt estimert 600.000 liv på Nord-Vietnams side. 

Ball var også USAs ambassadør til FN fra 26. juni til 25. september 1968. I Richard Nixon-regjeringen jobbet George Ball med forslag til amerikansk politikk i Persiabukta. Ball var også kritisk til USAs støtte til Israelsk politikk overfor de arabiske landene rundt. Ball var medforfatter av *The Passionate* (1992) som han skrev med sin sønn, Douglas Ball, som var en bok rettet mot amerikansk politisk holdning til Israel. Boken hevdet at den amerikanske støtten til Israel ville bli (og hadde allerede vært) kostbar både økonomisk og moralsk.

Han brukte ofte aforismen «*Nothing propinks like propinquity*», som betyr at din tittel avgjør ingenting, men din påvirkningsmulighet til presidenten er hva som gir en makt. Hans økonomiske politiske ståsted kan sies å være elitistisk, da han var tilhenger av frihandel og ville ha opphør i det han mente var en foreldet nasjonalstatstenkning. 

Både før og etter hans politiske karriere jobbet han i Lehman Brothers Kuhn Loeb som administrerende direktør, og der jobbet han til han pensjonerte seg i 1982. Ball var en av de første nordamerikanere som deltok i Bilderberg-gruppen (årlig privat konferanse for «eliten» innen politikk og økonomi).

Balls grav er på Princeton Cemetery i Princeton i New Jersey.

## Bibliografi
* The Passionate Attachment: America's Involvement With Israel, 1947 to the Present, med Douglas B. Ball, ISBN 0-393-02933-6.

## Referanser
Den andre siden (TV-program)

***Den andre siden*** er et norsk livsstilsprogram som ble første gang sendt på FEM den 8. januar i 2009. Programmet begynte som en torsdagsvariant av ''Studio 5'', men fra 2010 ble det skilt ut som et eget program. Programmet tok opp alternative tema som astrologi, UFO og åndelige ting og ble ledet av Mira Craig, Gro-Helén Sørum, Marianne Solberg Behn og Birgitte Lund Nakken.

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Brecker Brothers

**Brecker Brothers** var en musikalsk duo med brødrene Michael (saxofon og EWI) og Randy Brecker (trompet og flygelhorn) som hadde kommersiell suksess med sine Jazz-fusion album på 70-, 80- og 90- tallet. De hadde en nevneverdig hit med singelen *East River* i 1979. Den kom så høyt som på 34 plass på singellisten *[[UK Singles Chart]]*

I tillegg til å spille inn deres egne komposisjoner, stilte brødrene ofte som studiomusikere som for bandet *[[Parliament (band)|Parliament]]* på deres album *«[[Mothership Connection]]»* og på bandet *[[Casiopea (band)|Casiopea]]s* album *«[[Casiopea (album)|Casiopea]]»*, samtidig som de hadde utgivelser hver for seg.

Deres samarbeid stoppet i 2007 da Michael Brecker døde av leukemi.

## Diskografi
* *The Brecker Brothers* (Arista 1975)
* *Back To Back* (Arista 1976)
* *Don't Stop The Music* (Arista 1977)
* *Heavy Metal Be-Bop* (Arista 1978)
* *Detente* (Arista 1980)
* *Straphangin* (Arista 1981)
* *Return Of The Brecker Brothers* (GRP 1992)
* *Out Of The Loop* (GRP 1994)
* *Electric Jazz Fusion* (Lamey 1999)

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* 
* 
*  Michael Brecker.com
*  Randy Brecker.com
Marcelo Salas

**José Marcelo Salas Melinao** (født 24. desember 1974 i Temuco), bedre kjent som **Marcelo Salas**, er en tidligere profesjonell fotballspiller fra Chile. Han er en av Chiles største fotballstjerner igjennom tidene  og har fått kallenavnet: *El Matador*.

Etter å ha startet karrieren sin i Universidad de Chile, (75 kamper og 50 mål) byttet han klubb til River Plate, for deretter å dra videre til Italia, nærmere bestemt klubben Lazio. Etter å ha gjort sakene siden godt i Lazio, gikk turen til Juventus, hvor benken ble hans nye venn i fire år fremover. Det ble kun 18 kamper på disse årene. Etter ett kort utlånsopphold i River Plate, dro han tilbake til moderklubben og avsluttet sin karriere der.

Han spilte 329 kamper for de ovennevnte klubbene tilsammen og scoret 155 mål. Han fortsatte med samme stil på landslaget, og var en av grunnene til Chiles gode VM i 1998. Salas spilte 71 kamper og leverte 37 mål på landslaget.
## Eksterne lenker
*
Baruch Samuel Blumberg

**Baruch Samuel Blumberg** (født 28. juli 1925 i Brooklyn i New York City i USA, død 5. april 2011 i Mountain View i California) var en amerikansk lege og mottaker av Nobelprisen i fysiologi eller medisin for 1976 på grunn av sine «funn om nye mekanismer for opprinnelsen og spredning av smittsomme og farlige sykdommer.» 

## Liv og virke
### Bakgrunn
Blumberg vokste opp i Brooklyn. Han var sønn av Ida (Simonoff) og Meyer Blumberg, en advokat. Hans første skolegang var ved den jødisk-ortodokse Yeshivah of Flatbush, der han lærte seg å skrive og tale hebraisk, og å studere Bebelen og jødiske tekster på originalspråket.

Hans medisinske universitetsudsannelse var i Usa, men ble avsluttet med doktorgrad i 1957 ved Balliol College i Oxford i England.

### Forskning
Blumberg har identifisert flere farlige virus som f. eks. Hepatitt B-virus og han utviklet en vaksine for dette. 

Blumberg har vært medlem av Fox Chase Cancer Center som holder til i Philadelphia siden 1964 og har holdt graden universitetsprofessor i medisin og antropologi ved University of Pennsylvania siden 1977. Samtidig satt han som Master of Balliol College mellom 1989 og 1994. Fra 1999 til 2002 var han også direktør for NASA Astrobiology Institute ved Ames Research Center, California Moffett Field. 

Hans datter Jane Blumberg har giftet seg med generaldirektøren i BBC Mark Thompson. 

## Referanser


## Eksterne lenker
Quicksilver

**Quicksilver (Pietro Django Maximoff)** er en tegneseriefigur skapt av Stan Lee og Jack Kirby som opptrer i ''Marvel Comics''' superhelttegneserier. Hans første opptreden var i *X-Men* nr. 4. Quicksilver var opprinnelig en superskurk og medlem av *The Brotherhood of Evil.* 

*Mutants*, men gikk senere over til superheltgruppen ''Avengers'' sammen med sin søster *[[Scarlet Witch]]*.

I 1997/98 ble det utgitt en egen 14 delers serie kalt *Quicksilver*. Serien ble skrevet av Joe Edkin, John Ostrander og Tom Peyer.

## Referanser
John Warcup Cornforth

**John Warcup Cornforth**  (født 7. september 1917 i Sydney, Australia, død 14. desember 2013 i Brighton) var en australsk vitenskapsmann som i 1975 ble tildelt Nobelprisen i kjemi for sitt arbeid med forskning på stereokjemi av enzym-katalysert reaksjoner.

Han var døv siden tidlig i tenårene. Cornforth ble født i Sydney og utdannet ved Sydney Boys High School og University of Sydney hvor han møtte sin fremtidige kone Rita Harradence. Cornforth hadde en stor innflytelse på arbeidet med å utvikle penicillin under andre verdenskrig. Han hjalp til med å skrive boken *The Chemistry of Penicillin*.

Han studerte organisk kjemi ved School of Chemistry ved Universitetet i Sydney og ble uteksaminert med laud og universitetsmedaljen i 1937. Han ble tilbudt et stipend for å studere ved St. Catherine's College i Oxford, og han flyttet dit sammen med kjæresten Rita Harradence.

Cornforth virket ved University of Sussex.

Han ble tildelt Nobels fredspris i kjemi sammen med Vladimir Prelog fra Sveits i 1975 og han ble adlet i 1977. Han ble tildelt Corday-Morgan-medaljen i 1953, Royal Medal i 1976 og Copley Medal i 1982. Han var medlem av Royal Society.

Han ble kåret til «*Australian of the Year*» i 1975 sammen med generalmajor Alan Stretton.

## Referanser


## Eksterne lenker
Mulgrew Miller

**Mulgrew Miller** (født 13. august 1955 i Greenwood i fylket Leflore, Mississippi, USA, død 29. mai 2013 i Allentown i Philadelphia, USA) var en amerikansk jazzpianist.

Barndomsårene var fylt av musikk, for det meste gospel i den lokale kirken, samt R&B og blues til dans.
Miller holdt hele tiden på med litt jazz og på high school startet han en trio som spilte på *cocktail parties*. Han har senere forklart at *[...]de ikke visste hva de holdt på med, men at de heller spilte med en tilnærming til jazz*.

Det sies at Miller bestemte seg for å bli jazzmusiker da han hørte Oscar Peterson på TV. Mye av Millers pianospill kan sammenlignes med Petersons når det gjeller teknikk og fremførelse.

Miller spilte med Art Blakey’s Jazz Messengers i flere år, og senere med trompetisten Woody Shaw, sangeren Betty Carter og the Duke Ellington Orchestra under ledelse av Ellingtons sønn, Mercer. Miller var også del av en kvintett ledet av trommeslageren Tony Williams' fra midten av 1980-årene og til Williams døde i 1997.

I de senere årene arbeidet Miller i en trio med Ivan Taylor (bass) og Rodney Green (trommer), og med bassisten Ron Carters Golden Striker Trio. Han har utgitt fire album sammen med Derrick Hodge (bass) og Karriem Riggins (trommer) (alle på plateselskapet *Max Jazz Records*): 
* *Live At Yoshi's Vol. *1 (2004)
* *Live At Yoshi's Vol. 2* (2005)
* *Live At The Kennedy Center Vol. 1* (2006)
* *Live At The Kennedy Center Vol. 2* (2007).

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Eric Williams

**Eric Eustace Williams** (født 25. september 1911, død 29. mars 1981) var den første statsministeren på øystaten Trinidad og Tobago. Denne stillingen hadde han fra 1956 til hans død i 1981. Han var også historiker, da spesielt innen karibisk historie. 

Han utdannet seg ved Oxford University og var en avgjørende politiker i frigjøringen av øystaten fra den britiske kolonimakten. Øyen fikk sin uavhengighet i 1962. Williams var motstander av slaveri. Han var etterkommer av de Boissière-familien som gjorde sin formue ved å selge afrikanske slaver ulovlig etter at slavehandelen ble avskaffet i 1807. Williams spesialisert seg på studiet av avskaffelsen av slavehandelen. 

I sin bok *Kapitalisme og slaveri* fra 1944 hevdet han at britene avskaffet slavehandelen for primært å tjene på det økonomisk, og ikke for altruismens skyld. I 1969 ble han en av de utvalgte ledere i verden til å legge inn en beskjed på en CD som skulle bli med Apollo 11 opp til Månen. Hans beskjed lød «It is our earnest hope for mankind that while we gain the moon, we shall not lose the world.»

## Referanser
Jamie Parslow

**Jamie Parslow** (født 23. juni 1943 i California, USA) er en amerikansk fotograf og bildekunstner, bosatt i Oslo.

Parslow studerte statsvitenskap ved universitetet i Berkeley på 1960-tallet. Senere flyttet han til New York og fotograferte blant annet for ulike musikkblader og for New York International Film Festival. 

I 1974 flyttet han til Norge med sin norske samboer. Tre år etter var han med på å etablere Fotogalleriet i Oslo. I Norge har han blant annet undervist ved Statens kunstakademi, arbeidet som reisende utstillingsleder for Samtidsmuseet og som professor ved Institutt for fotografi i Bergen.  

Han har hatt en rekke utstillinger i inn- og utland. Parslow er tilknyttet bildebyrået Samfoto.

## Utstillinger
* 1974	«American Portraits», USAs ambassade i Oslo.
* 1977	«Rain Shadows, 1977». Henie Onstad Kunstsenter.
* 1984	«Sketches From A Diary, 1981-84», Fotogalleriet, Oslo.
* 1989	«Rain Shadows 1977-89», Union of Polish Art Photographers (ZPAF) Gallery, Kraków, Polen.
* 1990	«Lubitel», Ram Galleri, Oslo.
* 1991	«Lubitel», Galleri Paparazzi, Stockholm.
* 1995	«Postcards», Bodø Kunstforening.
* 1996	«Postcards», Gallery AHO, Arkitekthøgskolen i Oslo.
* 2005	«Once Upon A Time, Photographs 1970-2005». Norsk museum for fotografi – Preus fotomuseum, Horten.
* 2009	«The Garden», Risør Kunstforening, Risør Internasjonale Fotofestival.

## Referanser




## Eksterne lenker
* Jamie Parslows hjemmeside
* Jamie Parslows Instagram-profil
Krogstad Storband

**Krogstad Storband** (etablert i 1976) er et storband fra Eiker med utgangspunkt i Krokstadelva. Storbandet ble startet av Bjørn Sannerhaugen. Musikalsk leder er Trond Nilsen.
Krogstad Storband har konsertert bl.a. i Konserthuset i Oslo, Ibsenhuset i Skien, Teateret i Drammen og diverse lokale scener på Østlandet, i tillegg til årlige spilleoppdrag i speilsalen på Grand Hotel i Oslo.

## Eksterne lenker
*
Cevdet Sunay

**Cevdet Sunay** (født 10. februar 1899, død 22. mai 1982) var en tyrkisk militær offiser, politiker og Tyrkias femte president. 

Sunay ble født i Çaykara, Trabzon, i Det osmanske riket i 1899. Etter å ha gått grunnskolen i Erzurum og Edirne, ble han uteksaminert fra Kuleli Military High School i Istanbul. Under første verdenskrig kjempet han i front for Palestina i 1917 og han ble tatt til fange av britene i Egypt i 1918. Etter løslatelsen kjempet han først på den sørlige fronten, og deretter på vestfronten under den tyrkiske uavhengighetskrigen.

Sunay fullførte sin militære utdannelse i 1927, og ble uteksaminert fra militærakademiet i 1930 som stabsoffiser. 19 år senere hadde han steget i gradene og ble i 1949 utpekt til general. Ti år senere ble han en fire-stjerners general som gjorde at han hadde mange meget viktige militære verv. I 1960 ble han utnevnt til hærsjef og senere felles stabssjef. 14. mars 1966 ble innhentet til den daværende presidenten Cemal Gürsels administrasjon og fungerte som en del av senatet. Da imidlertid Gürsel fikk sviktende helse, var det i henhold til grunnloven Sunays posisjon som skulle overta presidentvervet. Cevdet Sunay valgt til president av *Grand National Assembly of Turkey* den 28. mars 1966. Økende terroristvirksomhet, studentopptøyer og trusler om statskupp ble en del av hans virkelighet som president, men han opprettholdt sin posisjon på tross av dette. Han fullførte sitt presidentskap (7 år i Tyrkia) og ble politisk senator i 1973.

Sunay giftet seg i 1929 og fikk tre barn. Han døde 22. mai 1982 i Istanbul. Hans legeme ble flyttet i 1988 til en permanent gravplass i Ankara.

## Referanser


## Litteratur
* Oppslagsordet *Cevdet Sunay* i: *Internationales Biographisches Archiv 38/1982* av 13. september 1982, i Munzinger-Archiv
Riksvei 706

**Riksvei 706** (**Rv706**) går mellom Fossestuvegen og Rotvoll rundkjøring i Trondheim. Den danner en omkjøringsveg nord for sentrum som ble åpnet 27. mai 2010.

Den består av tidligere fylkesvei 715 fra Fossestuveien til Marienborg, Nordre avlastningsvei (Trondheim)
til rundkjøringa på Nedre Elvehavn og Innherredsvegen til E6 Rotvoll rundkjøring.

1980 var Omkjøringsveien skiltet Rv706, denne har blitt del av E6' hovedtrasé.

 var før 24. juni 2014 en del av riksvei 706.

16. oktober 2023 ble Nydalsbrua offisielt åpnet sammen med en nybygd strekning mellom Stavne og Kroppankrysset.

## Kommuner og knutepunkter

### 

 Rotvoll – Nedre Elvehavn/Nyhavna (4,0&nbsp;km)

## Referanser




## Eksterne lenker
* Vegvesenets vegkart
* 
* Riksvei 706 på openstreetmap.org
Christopher Soames

**Arthur Christopher John Soames**, baron Soames, (født 12. oktober 1920 i Penn i England, død 16. september 1987) var en britisk, konservativ politiker og svigersønn av den britiske statsministeren Winston Churchill. Han var EU-kommissær og den siste britiske guvernøren i Sør-Rhodesia. Han hadde tidligere vært et langvarig medlem av parlamentet for Bedford i 16 år mellom 1950 og 1966.

Soames var sønn av kaptein Arthur Granville Soames, en etterkommer av en bryggeri-familie som var blitt en del av godseieraristokratiet, og hans kone Mary Hope Woodbine Parish. Hans foreldre skilte seg tidlig i livet hans, og moren giftet seg på nytt med den åttende baron Dynevor (etterkommer av den første og siste jarl Talbot).

Etter endt militærtjeneste under den andre verdenskrig, fungerte Soames som assisterende militærattaché til Frankrike. Han var EU-kommissær for eksterne relasjoner fra 1973 til 1977,  mens han fungerte som guvernør av Sør-Rhodesia fra desember 1979 til april 1980.  I 1958 hadde han blitt tatt opp i det kongelige råd. I 1979 ble han utnevnt til livstidspeer som *baron Soames.*

## Personlig liv og virke
Soames giftet seg med Mary Churchill, det yngste barnet av statsminister Winston Churchill og Clementine Hozier, den 11. februar 1947. De fikk fem barn sammen, hvorav de mest kjente av dem er hans eldste sønn, Nicholas Soames, som ble utnevnt til statssekretær for det britiske Forsvarsdepartementet. Soames døde av pankreatitt i en alder av 66 år, og ble etter sin død gravlagt ved St. Martins kirke nær Woodstock i Oxfordshire.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
*
Prins Rahotep

**Prins Rahotep** var en kongelig person som tilhørte det 4. egyptiske dynasti. Han var kanskje sønn av farao Snofru og altså bror av Kheops, skjønt det også har blitt fremholdt at han kan ha vært sønn av farao Huni.

Rahotep var gift med prinsesse Nofret. De fikk tre sønner, Djedi, Itu og Neferkau, og tre døtre, Mereret, Nedjemib og Sethtet. 

De to statuene av Rahotep og Nofret er et interessant funn. Statuene hørte med til graven deres. De to statuene var malt og malingen har ikke forsvunnet. 

## Eksterne lenker
*
Wannsee

**Wannsee** er en ortsteil i den sydvestlige utkanten av Berlin i bydelen Steglitz-Zehlendorf. Området Wannsee ligger hovedsakelig mellom to sjøer, store og lille Wannsee og er et populært utfartssted for berlinere og turister. 

## Historie
Wannsee ga navnet til Wannsee-konferansen som ble avholdt i 1942 for å finne hva som ble beskrevet som *[[den endelige løsning]]* på jødespørsmålet.

## Beliggenhet

Wannsee ligger mellom to sjøer, Großer Wannsee og Kleiner Wannsee og er forbundet med vassdraget Havel, bare adskildt av Wannseebroen. Hoveddelen av Wannseområdet er dermed en kunstig øy. I den vestlige delen av Wannsee-området finner man Glienicke Brücke, som binder Wannsee sammen med byen Potsdam. Forøvrig finnes Alsenbrücke, Hubertusbrücke og Parkbrücke. I Wannsee finner man Schloss Glienicke, Jagdschloss Glienicke og Pfaueninsel. Siden 1990 har dette vært en del av parkene og palassene i Potsdam og Berlin som står på UNESCOs Verdensarvliste. 

Wannseeområdet er også kjent som «den grønne forstaden» på grunn av alle sine store villaer som ligger inne i store hager. Wannsee er et tradisjonelt utfartsområde for berlinere for seiling og bading. På østbredden av Grosser Wannsee ligger Strandbad Wannsee som i 2007 var 100 år. Under den kalde krigen var området viktig som rekreasjonsområde for befolkningen i Vest-Berlin. 

## Severdigheter
* Den tidligere villakolonien Alsen fra midten av det 19. århundre
* Villaen til den tyske kunstneren Max Liebermann
* Villaen hvor Wannsee-konferansen ble avholdt.

## Transport
S-Bahn: Wannsee (S1,S7); Bus: 318, 118, 316, 114, 218.
Hovedveien Bundessrasse B1 går gjennom Wannsee.

## Se også
* Wannsee-konferansen
* Schloss Glienicke

## Eksterne lenker
*
Aslak Aarhus

**Aslak Aarhus** (født 27. august 1952) er en norsk fotograf og filmskaper, bosatt i Asker.

Aarhus har bakgrunn som fotoreporter fra internasjonale konfliktområder og har laget flere større multimedia-programmer fra Latin-Amerika og Afrika, for eksempel «Eldorado» og «Hvite skygger». Han har laget over 20 dokumentarer fra tre kontinenter for NRK og TV 2. Flere av filmprosjektene har han utført i samarbeid med Ole Bernt Frøshaug. I 2006 ble han tildelt Ole Bull-prisen for dokumentarfilmen *[[Ole Bull]] – himmelstormeren* der han var regissør.

Aslak Aarhus er tilknyttet bildebyrået Samfoto.

## Bibliografi
* *Draumar i krysseld* (sammen med Sigrun Slapgard), Samlaget (1989) ISBN 9788252134421

## Filmer
* *Når øyeblikket synger* (sammen med Ole Bernt Frøshaug).
* *Stygg men deilig*, om iguaner (sammen med Ole Bernt Frøshaug).
* *Under en mykere himmel*, fra El Salvador (sammen med Ole Bernt Frøshaug).
* *Sex i solen*, om sexturisme på Cuba.
* *[[Ole Bull]] – himmelstormeren*. 
* *Underet i Drammen*.

## Eksterne lenker
* www.visions.no 
* Ole Bull-prisen
Chung Il-kwon

**Chung Il-kwon** (født 21. november 1917 i Nord-Hamgyong i nåværende Nord-Korea, daværende Kriserriket Japan, død 17. januar 1994 i Seoul, Sør-Korea) (japansk navn: *Nakashima Ikken*) var en sørkoreansk general under Koreakrigen. Han ledet sørkoreanske styrker det meste av krigen, deriblant under Operation Chromite, som var FN-styrkenes invasjonen av Incheon fra sjøsiden. Senere var han statsminister og to ganger ambassadør for Sør-Korea i USA. I periodene 17. desember 1963 – 24. juli 1964 og 17. desember 1966 – 29. juni 1967 var han sørkoreansk utenriksminister.

## Referanser


## Eksterne lenker
* Nekrolog i New York Times (engelsk)
Rauf Denktaş

**Rauf Raif Denktaş** (født 26. januar 1924 i Páfos i Britisk Kypros, død 13. januar 2012 i Nikosia) var grunnlegger og den første presidenten i den tyrkiske republikken Nord-Kypros (TRNC), en de facto stat som bare er blitt anerkjent av Tyrkia. 

I 1957 begynte Denktaş innen den tyrkiske motstandsbevegelsen TMT. Han ble den første presidenten i TRNC og holdt denne posisjonen mellom 1983 og 2005. Han ble gjenvalgt som president ved valgene i 1985, 1990, 1995 og igjen i 2000. 

Denktaş mottok mange utmerkelser og ble utnevnt til æresdoktor ved ulike universiteter i Tyrkia og i USA. Denktaş var æresmedlem av The International Raoul Wallenberg Foundation.

Hans sønn Serdar Denktaş var fra 2007 leder av det Nord-Kypriotiske demokratiske partiet.

## Referanser
Russulaceae

**[[Macowanites]]*
**[[Arcangeliella]]*
**[[Boidinia]]*
**[[Elasmomyces]]*
*risker
**[[Pseudoxenasma]]*
*kremler
**[[Gloeopeniophorella]]*
**[[Zelleromyces]]*
**[[Lactifluus]]*

**Russulaceae**, populært kalt kremlefamilien, er en familie av sopper. Til familien hører kremler og risker, i tillegg til blant annet noen asiatiske arter.

## Beskrivelse
De to største slektene, risker og kremler, kjennetegnes av at soppens fruktlegeme har sprøtt kjøtt, ikke fibret, slik de fleste sopper har. Hvis man brekker stilken vil den brytes av på tvers, i stedet for at den trevles opp på langs. Denne egenskapen skiller disse slektene fra svært giftige sopper. 

Det er også flere andre egenskaper som kjennetegner denne soppfamilien. Hatthuden er vanligvis tørr og matt eller blank og sjelden slimete.  Fruktlegemene har ikke ytre hylster og vil derfor ikke ha slør, eller slørrester. De har ikke ring på stilken eller slire eller knoll ved bunnen av foten. Alle danner mykhorizza med forskjellige trær og busker. 

Hver for seg har de to slektene andre særegne trekk som skiller dem fra hverandre. Et slikt trekk ved riskene er at de har melkesaft, en væske som skilles ut av kutt og bruddflater. Et særegent trekk ved kremlene er at de kan ha svært fargerike hatter.

## Taksonomi
Den hollandske botanisten Johannes Paulus Lotsy gav denne familien dens vitenskapelige navn i 1907. Han inkluderte den gangen de tre slektene kremler (*Russula*), risker (*Lactarius*) og *Russulina*. Den sistnevnte regnes idag som et synonym til slekten kremler. Selv om slekten tidligere ble beskrevet av den franske mykologen Ernst Roze i 1876 regnes ikke publiseringen som gyldig fordi han ikke anvendte korrekt nomenklatur.

Totalt omfatter Russulaceae over  aksepterte arter. Den mest artsrike slekten i denne familien er kremler, etterfulgt av risker og flere andre slekter.

## Galleri

Milchlinge-Fleisch.jpg|Brudd på tvers av stilken hos en riske(*Lactarius vellereus*)
Pilzfleisch.jpeg|Brudd med langsgående trevler hos en sopp i en annen familie (*Suillus variegatus*)


## Referanser

## Eksterne lenker
*