open-index/open-wikipedia-markdown huggingface dataset:
Vernissasje

**Vernissasje** (fra fransk *vernisser*, å fernissere) er en noe uformell åpning av en maleriutstilling, gjerne dagen før den offisielle åpningen. Begrepet er vanlig brukt også for den offisielle åpningen. Et relatert begrep er *privat visning*, men det er ikke nødvendigvis knyttet til en pre premiere.

Historisk kommer begrepet fra samlinger utstillende malere på *[[Parissalongen|Salongen]]* i Paris hadde i forkant av sine utstillinger. De inviterte da med seg en person til å se på utstillingen mens kunstnerne foretok en siste fernissering, siste justeringer, av bildene. Dette ble kalt *Le jour de vernissage*. Det er senere blitt vanligere å innby også andre interesserte, kjente mennesker, politikere og så videre. Det har medført en utvanning av bruken av begrepet og vernissasje brukes nå like gjerne om det den offisielle åpningen av utstillingen.
Bondebevæpningen

**Bondebevæpningen** var bevæpning av norske bønder på 1600-tallet til forsvar av Norge.

I en periode var forsvaret i Norge basert på at bøndene eide egne våpen, og de som ikke holdt egne kunne bli straffet. Våpnene bestod ofte av bjørnespyd og bondestridsøkser. Landværnbolken i *Norske lovboken* fra 1604 sa: «Hver odelsbonde eller leilending som bor på full gård skal ha en langt gevær med hjullås samt krutt og kuler, en sabel og en øks.» Bønder på mindre gårder måtte ha et gevær med luntelås.

Etterhvert ble det erfart at bøndene uten krigserfaring eller minimal krigstrening ikke kunne stille opp mot erfarne soldater, og en profesjonell hær ble bygget opp.

## Litteratur
*Norheim, Per Terje, Fuglseth, Erik: *Våpen i Norge*, Damm forlag (2000) ISBN 8251205239
*Mathisen, Trygve: *Fra bondeoppbud til legdshær*, Gyldendal (1952)
*Kong Christian den Fjerdes norske Lovbog af 1604

## Eksterne lenker
* Økser som våpen hos Maihaugen
Wolf Parade

**Wolf Parade** er et rockeband fra Montréal i Canada som gis ut på plateselskapet Sub Pop. 

## Medlemmer
*Dan Boeckner – vokal, gitar
*Spencer Krug – vokal, keyboard
*Arlen Thompson – trommer
*Dante DeCaro – gitar, bass, perkusjon, keyboard

## Diskografi
### Album
**[[Apologies to the Queen Mary]]* (2005) 
**[[At Mount Zoomer]]* (2008) 
**[[Expo 86]]* (2010)

## Eksterne lenker
* 
* 
* 
* Nettside
* Wolf Parade på MySpace
Missionskollegiet

**Missionskollegiet** (*Collegium de cursu evangelii promovendo*) ble opprettet i 1714 for å utbre evangeliet blant hedninger. 

Misjonsvesenet hadde hittil hørt under Danske Kancelli som fortsatt beholdt en del av sakene. Misjonssakenes antall hadde vært få i kanselliet, og opprettelsen av kollegiet betød at man tilla denne siden av den kirkelige politikk økt vekt.

I 1715 fikk kollegiet overdratt misjonen i Fin- og Lapmarken (se Finnemisjonen), og kort etter ble misjonsområdet utvidet sydpå, men denne «nordenfjeldske» virksomhet bortfalt ved tapet av Norge i 1814. Større betydning fikk det at kollegiet i 1737 overtok tilsynet med misjonen på Vestgrønland. 

Misjonen i Ostindien (Trankebar) hørte under kollegiet, men en del av sakene gikk på 1700-tallet gjennom kanselliet. I 1847 ble Trankebarmisjonen overført til misjonsselskapet i Leipzig.

Den vestindiske misjon hørte under Generalkirkeinspektionskollegiet, men etter dets opphevelse i 1791 overgikk tilsynet til Missionskollegiet, som imidlertid allerede i 1797 måtte avgi det til det Vestindisk-guineiske rente- og generaltoldkammer og Danske 
Kancelli. Missionskollegiet ble nedlagt i 1859.

Misjonskollegiet var selvstendig regjeringskollegium med forestillingsrett fram til 1771. Deretter var det underordnet Danske Kanselli.

Deler av Misjonskollegiets arkiv ble oppbevart i Vaisenhuset i København. Det brant i 1795, og deler av Misjonskollegiets arkiv gikk dermed tapt.

Protokoll- og pakkeserier som i hovedsak gjelder misjonsvirksomhet og kirkestell i Nord-Norge, ble etter 1814 skilt ut og overført til riksarkivet i Norge (NRA). Det utgjør  6,4 hyllemeter og dekker perioden 1700-1811. Noe materiale fra tiden før Misjonskollegiet ble opprettet, inngår i arkivet.

## Etablering
Missionskollegiet ble opprettet og skilt ut fra Danske Kanselli ved missiv 10. desember 1714 og var et fellesorgan for Danmark og Norge. Kollegiet fikk opprinnelig misjonsvirksomhet og kirkestell i de østindiske koloniene som arbeidsfelt. Opprettelsen var et resultat av pietismens stigende innflytelse i de kongelige kretser. Ved missiv av 19. april 1715 ble kollegiet også overdratt ansvaret for misjonen blant samene i Finnmark. Dette ble ved reskript av 12. januar 1720 utvidet til å omfatte samene i Nordland og Trøndelag. Fra 1737 fikk kollegiet tilsyn med misjonsvirksomheten på Grønland. Da Generalkirkeinspeksjonskollegiet ble nedlagt i 1791, kom også den vestindiske misjonen til å sortere under Misjonskollegiet. Dette varte imidlertid bare fram til 1797, da Generaltollkammeret og Danske Kanselli overtok den vestindiske misjonen.

## Referanser


## Litteratur
Adolf Steen: *Samenes kristning og finnemisjonen til 1888*, Egedeinstituttet, Oslo (1954)

## Eksterne lenker
*  Rigsarkivets Samlinger
Elgåa

**Elgåa** kan vise til:

*Elgåa (Nærøy) – ei elv i Nærøy kommune i Nord-Trøndelag
*Elgåa (Engerdal) – ei elv i Engerdal kommune i Hedmark
*Elgå – ei bygd i Engerdal kommune i Hedmark
*Elgå – et annet navn på elva Elja i Halden kommune i Østfold
Erlend Jordal

**Erlend Jordal** (født 1979) er en norsk politiker (H). Etter valget i 2023 er Jordal gruppeleder for fylkestingsgruppen til Rogaland Høyre. Han overtok den rollen etter Ole Ueland som ble valgt til fylkesordfører i Rogaland etter valget i 2023. 

## Bakgrunn
Jordal har eksamen fra St. Olav videregående skole fra 1998, årsstudium i engelsk og samfunnsvitenskap fra Whittier College fra 1999, bachelorgrad i internasjonal politikk fra Lancaster University fra 2002 samt praktisk-pedagogisk utdanning fra Universitetet i Stavanger. 

Jordal var leder av Rogaland Unge Høyre i tiden 2003-2005.

##### Arbeidserfaring
Jordal arbeidet i en prosjektstilling i kommunikasjonsavdelingen ved Universitetet i Stavanger fra august 2004 til februar 2005, der han hadde ansvar for å koordinere arrangementer og aktiviteter knyttet til at den daværende Høgskolen i Stavanger fikk universitetsstatus.

I perioden 2005-2007 var han politisk rådgiver for Stavanger Høyres bystyregruppe, blant annet med daværende ordfører Leif Johan Sevland.

Jordal var leder av Stavanger Høyre 2008–2012.

Mellom 2014 og 2020 arbeidet han i bransjeorganisasjonen Norsk olje og gass (Offshore Norge). Der ble han først ansatt som Informasjonssjef for næringspolitikk, senere som fagsjef for samfunnskontakt for Sør- og Vestlandet.

Jordal fikk permisjon fra Bransjeforeningen Offshore Norge, i mars 2019 for å vikariere som politisk spesialrådgiver for Stavangers daværende ordfører Christine Sagen Helgø til desember 2019. 

Fra mars 2020 til februar 2021 var han politisk rådgiver for daværende olje- og energiminister Tina Bru.

##### Folkevalgte verv
Jordal var medlem av Sola kommunestyre 2003–2006.

Han har vært medlem av Stavanger bystyre og Rogaland fylkesting siden 2007, utenom en periode i fylkestinget 2015 - 2019 og var kommunalråd for oppvekst i Stavanger kommune 2007–2011 og og ledet Administrasjonsutvalget i Stavanger 2011-2014. I perioden 2019-2023 var han leder av fylkestingets kontrollutvalg.  

## Referanser
Elgåa (Engerdal)

**Elgåa** er ei elv i Engerdal kommune i Innlandet. Den har sine kilder sørvest for Elgåhogna i Femundsmarka nasjonalpark og munner ut i Femunden to kilometer sørvest for bygda Elgå. Elva er  lang, og har et nedbørfelt på . Middelvannføringen ved munningen er .

## Referanser
Nytorv (København)

__NOTOC__

**Nytorv** er et torv i det indre København som grenser opp til Strøget og Gammeltorv.

Inntil Christian IV besluttet seg for å renovere København rådhus og rydde det omkringliggende området, var Nytorv tett bebodd. Her lå byens avlsgård med tilhørende staller og her hadde medlemmene av bystyret sine boliger og dessuten bodde bøddelen her, rett ved fangehullet i rådhusets kjeller.

Da Christian IV i årene 1606-10 beordret at København rådhus skulle utvides og moderniseres i Rosenborg-stil, gjorde han det klart at han ønsket et rådhus som var byen verdig. Et ledd i denne prosessen var etableringen av et nytt torv i området bak ved rådhuset som dengang vendte ut mot Gammeltorv. 
Dette ble senere i dagligtale til Nytorv.

I tillegg til å være et offentlig møtested var Nytorv i perioden fra ca. 1610-1850 også det sentrale kjøttmarkedet. 

## Rettersted

Byens kak (pæl til bruk ved kakstryking) ble stilt opp på det nye torvet. Den sto på et høyt åttekantet fundament som under siste renovering av torvet er markert med en liten forhøyning i brolegningen. Fra 1627 foregikk heller ikke halshoggingen lenger på Gammeltorv, men på et midlertidig skafott som ble plassert på Nytorv bak ved rådhuset. Det var først etter at rådhuset var brent ned under Københavns brann i 1728, at det ble oppført et permanent skafott på Nytorv.

Den siste henrettelsen på Nytorv fant sted 7. desember 1758; en dobbelthenrettelse av nordmannen Frederik Hammond (1719-58) og hans svenske bestyrer, Anders Sundblad, begge velansette borgere. Hammond hadde hatt Ludvig Holberg som studieveileder og gjort karriere som kanselliråd, før et feilslått industriforetak på Eidsvold (som han omdøpte til Fridrichsvold) fristet ham til å trykke opp falske verdipapirer for  riksdaler. 

Brennemerkingene og piskingene fortsatte en årrekke etter inntil kaken i 1780 ble flyttet ut til fengselet Blåtårn ved Langebro.

## Byretten

Under Københavns brann i 1728 og Københavns brann i 1795 brant rådhuset ned. Den danske arkitekten C.F. Hansen fikk i oppdrag å bygge et nytt råd- og domhus på Nytorv der hvor vajsenhuset hadde stått. Kronprins Frederik VI la ned grunnstenen 28. september 1805 og i 1808 sto bygningen klar. 

Resultatet ble den nyklassisistiske bygningen som i dag fungerer som Københavns byret. Opprinnelig huset bygningen ikke bare råd- og Domhuset, men også politistasjon og fengsel.
Men da Martin Nyrop hadde bygget Københavns nye rådhus som ble innviet i 1905, flyttet bystyret dit.
Københavns Politi ble imidlertid værende inntil 1924, hvor politigården ble innviet. Siden da har det gamle rådhuset utelukkende vært benyttet som Københavns Byret.

## Beboere på Nytorv
Søren Kierkegaard bodde på hjørnet av Strøget og Nytorv der Danske Bank ligger i dag.

Ludvig Holberg bodde på hjørnet av Nygade og beskrev boligen sin som lå mellom Gammeltorv og Nytorv i et latinsk epigram:

## Referanser


## Eksterne lenker
* Magtens korridorer – Københavns rådhuse i 500 år – fra Københavns Stadsarkiv. Omfattende side med flere underartikler
* Københavns byret(Domstol.dk)
Cecil Skotnes

**Cecil Skotnes** (født 1. juni 1926, død 4. april 2009) var en sørafrikansk kunstner. Han regnes som en foregangsmann for moderne kunst i Sør-Afrika og gjorde seg bemerket for sitt bidrag til kunstutdanning på tvers av raseskillepolitikken i Sør-Afrika.

Skotnes var sønn av nordmannen Edvin Andor Eilertsen Skotnes og hans canadiske kone. Foreldrene virket som misjonærer i Mosambik og Sør-Afrika, der sønnen Cecil ble født i byen East London. Under andre verdenskrig deltok Skotnes i kampene i Egypt og Italia, der han mot slutten av krigen fikk anledning til å studere kunst i Firenze. Han studerte senere videre ved Witwatersrand Technical Art School og University of the Witwatersrand i Sør-Afrika.

Som kunstner arbeidet Skotnes i en rekke teknikker. Han utførte oljemalerier og tresnitt, og arbeidet med fresker, trearbeider, skulptur og tegninger. Han fikk utsmykningsoppdrag, inkludert flere kirker. Videre formgav han tepper og utførte frimerker for det sørafrikanske postverket. 

Skotnes ledet kunstskoler, som under apartheid likevel var åpne for afrikanske elever. I 1961 var han med på å danne kunstgruppen Amadlozi. Fra 1979 av bodde og arbeidet han i Kappstaden. Skotnes stilte ut sine arbeider også i utlandet og var fire ganger representert ved biennalene i São Paulo og Venezia. 
I 2001 besøkte Skotnes Norge etter invitasjon fra NORAD og Norges ambassade i Sør-Afrika. Han stilte da ut arbeider i Bergen og Tromsø.

Skotnes ble i 2003 tildelt Ikhamanga-ordenen i gull for sin innsats for å fremme kunst, for å motarbeide raseskille i kunsten og for å fremme svarte kunstneres virke.

## Utstillingskatalog
* Skotnes, Pippa: *«...Bearded Seals and Fifteen Geese»: Cecil Skotnes, a South African artist in Norway*, Cape Town: LLAREC, 2001

## Referanser


## Eksterne lenker
*
Cellulitis

**Cellulitis** er en diffus betennelse i bindevevet, med alvorlig betennelse i dermal- og underhudslaget av huden. Cellulitis må ikke forveksles med cellulitter. Cellulitis kan være forårsaket av normal hudflora eller eksogene bakterier, og oppstår ofte der huden tidligere har blitt brutt: sprekker i huden, kutt, blemmer, forbrenninger, insektbitt, kirurgiske sår, eller områder der intravenøse kateter har vært satt inn. Huden i ansiktet eller nedre del av beina er vanligvis berørt av denne infeksjonen, men cellulitis kan også oppstå på andre deler av kroppen.
Kjersti Borgen

**Kjersti Borgen** (født 6. mars 1938 i Trysil, død 10. juli 2018 i Elverum) var en norsk lokalpolitiker som representerte Senterpartiet. Hun var ordfører i Elverum fra 1980 til 1983, og ledet Hedmark Senterparti fra 1982 til 1986. Hun var den første kvinnelige ordføreren i Hedmark, og var i 1980 en av elleve kvinnelige ordførere i Norge. Hun ble ordfører med støtte fra Sosialistisk Venstreparti, som fikk varaordføreren. 

Hun var medlem av Statens flyktningesekretariat og av Buvik-utvalget. I 1983 stilte hun til nestledervalg i Senterpartiet, men partiet valgte Anne Enger Lahnstein.

Borgen var utdannet adjunkt og var blant annet undervisningsinspektør i Elverum.

## Referanser
Pavel Eljanov

**Pavel Vladimirovitsj Eljanov**, russisk Павел Владимирович Эльянов, ukrainsk *Pavlo Volodymyrovytsj Eljanov* (Павло Володимирович Ельянов) (født 1983) er en ukrainsk stormester i sjakk.

I 1999 ble han medlem av det ukrainske ungdomslaget, som vant sjakkolympiaden i klassen U-16 i Artek, Ukraina.
I 2007 vant han B-gruppen i Corus-turneringen i Wijk aan Zee, Nederland med en poengsum på 9 av 13. Dette resultatet gjorde at han kvalifiserte seg for A-gruppen det påfølgende året.

Eljanov klatret stødig oppover på FIDEs verdensranking fram til september 2010, da han hadde en rating på 2761. Dette gjorde ham til nummer 1 i Ukraina og nummer 6 i verden. I mai 2010 vant han FIDEs Grand Prix-turnering i Astrakhan med en poengsum på 8 av 13.

Etter å ha falt litt på rankinglistene, og i perioder ha vært ute av den uoffisielle, men eksklusive klubben av "super-stormestere" (spillere med 2700+ i Elo-rating), oppnådde han høsten 2015 igjen så gode resultater at han på FIDEs liste for desember 2015 sto oppført som nummer 13 i verden, med ny personlig bestenotering på 2763 i rating.

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Statistikk hos ChessWorld.net
* Intervju med Pavel Eljanov
Maglebylille

**Maglebylille** var en mindre by på Amager ved Sjælland, som  måtte vike da Københavns Lufthavn skulle utvide sitt areal. Byens beboere ble flyttet til de nærliggende byer Store Magleby og Dragør.

## Historie
Byen nevnes allerede i en beretning fra 1370 som "*Maghleby litlæ*", og omkring år 1700 var byen den nest største på Amager, kun overgått av Store Magleby. En landingsbro til fiskere ble oppført ved byens kystlinje i 1858, og her ble det fisket helt frem til 1962. En bebyggelse med hus og sommerhus ble anlagt langs landingsbroen *Maglebyleje* på starten av 1900-tallet, i et idyllisk område.  

Byggingen av Kastrup Lufthavn i 1925 betød de første ekspropriasjoner i Maglebylille, og ved følgende utvidelser i 1969-70 forsvant landsbyen helt. Kunstneren Theodor Philipsen (1840&ndash;1920) har blant andet hatt Maglebylille som motiv. 

Lufthavnsterminalen fra 1939, tegnet av arkitekten Vilhelm Lauritzen, ble i 1999 flyttet til Vilhelm Lauritzen Allé 2 i Maglebylille, og i år 2000 gjenskapt etter de opprinnelige tegninger. Bygningen er nå fredet. 

## Referanser


## Eksterne lenker

* Tårnby bibliotek om Maglebylille
* Bilder fra Maglebylille
* malerier av Theodor Philipsen
Vigdis Ystad

**Åse Vigdis Ystad** (født 13. januar 1942 i Verdal, død 7. desember 2019) var professor i nordisk litteratur ved Universitetet i Oslo (UiO), og hadde en rekke faglige og forskningspolitiske verv i Norge.

Hun forsvarte dr.philos.-graden i 1974 på en avhandling om Kristofer Uppdals lyrikk. Hun var universitetslektor ved UiO 1973–74, dosent 1975–79 og professor fra 1979. Fra 1998 til 2009 ledet hun prosjektet for komplett tekstkritisk  og kommenterende utgivelse av Henrik Ibsens skrifter. Skriftene ble publisert i 16 bind. Utgivelsen representerte det hittil største prosjekt i sitt slag i Norge. Prosjektet involverte et titalls forskere og tyvetalls tilknyttede i ti år og hadde som mål å utgi en vitenskapelig kommentert utgave av Ibsens samlede verker.

I 2002 gav hun ut boka «Historien om 'Ja, vi elsker'» sammen med Jon Gunnar Jørgensen og Anne Jorun Kydland (Lysdahl) som var en analyse av Norges nasjonalsang.

Hun var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi, Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala, Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien, Det Norske Akademi for Språk og Litteratur, Det norske språk- og litteraturselskap, Det Danske Sprog- og Litteraturselskab og Nordisk Nettverk for Edisjonsfilologer. Hun var styremedlem i Fondet for dansk-norsk samarbeid 1978–2000, formann i den norske styreavdelingen og formann i Fellesstyret 1993–2000. Hun hadde en rekke forskningspolitiske verv, bl.a. som medlem av Norges allmennvitenskapelige forskningsråd 1979-1985, medlem av Forskningspolitisk råd 1982-84, formann i Rådet for humanistisk forskning 1985. Hun var medlem av Det akademiske kollegium ved Universitetet i Oslo 1990-2002, medlem av Fellesrådet for representanter for Storting og vitenskap fra 1981 og styremedlem fra 1985. Hun var styremedlem og styreformann i Senter for høyere studier ved Det Norske Videnskaps-Akademi 1989-1993. Videre var hun formann for Professorforeningen (til 2006).

Vigdis Ystad ble i 2012 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk kulturliv.

Hun var gift med litteraturviter og professor Daniel Haakonsen (1917-1989).

## Referanser


## Eksterne lenker
* 

*  ibsen.net Artikler av Vigdis Ystad
*  Ibsens kvinne - portrett i Klassekampen 2016
*  Forskningen forringes  - intervju i Klassekampen 2017
*  Vigdis Ystad, minneord i Dag og Tid  - 2019dd
*  Ved veis ende. Kampkvinnen, minneord i Klassekampen
Ståle Wikshåland

**Ståle Wikshåland** (1953-2017) var en norsk professor i musikkvitenskap og musikkritiker. Han var musikkanmelder for klassisk musikk i *[[Dagbladet]]* fra 1980 og redigerte *Ballade* - tidsskrift for Ny Musikk 1978—1986.

## Liv og virke
Ståle Wikshåland var elev ved Stavanger katedralskole.Han studerte musikkvitenskap i Oslo fra 1971, tok filosofisk magistergrad på Theodor W. Adorno i 1977 og  doktorgraden i musikkvitenskap i 1995 på en avhandling om Claudio Monteverdi: *.[http://www.nb.no/nbsok/nb/65a97adf326e606f98553f2063f4907c?lang=en#0 ..en melodi som unnslipper, en innskrift som består]. Studier i Claudio Monteverdi og musikalsk barokk* Han arbeidet som musikk-koordinator ved Henie Onstad Kunstsenter i 1981–84 og var ansatt ved Institutt for musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo fra 1988. Han ble professor i 1995. Wikshåland sto for en estetisk-historisk tilnærming til klassisk musikk, en tilnærming som ikke var så vanlig i Norge.

Wikshåland var med på å grunnlegge prosjektet Norsk musikkarv på 2000-tallet, i et samarbeid med en rekke høyere norske musikkinstitusjoner. De siste årene viet han seg mer og mer til studier av barokken og musikalsk retorikk. Sammen med operasjef Per Boye Hansen initierte han et samarbeid mellom Institutt for musikkvitenskap og Den Norske Opera & Ballett, med studentundervisning og internasjonale seminarer knyttet opp til produksjon og framføringer ved Den Norske Opera & Ballett. 

## Verk
* *Fortolkningens århundre*. *Essays om musikk og musikkforståelse.* Scandinavian Academic Press, 2009. ISBN 9788230400470

## Referanser


## Litteratur

## Eksterne lenker
* Ansatteside ved Universitetet i Oslo
* Minneord om Ståle Wikshåland
Vangede

**Vangede** er en forstad til København, i den nordvestlige del av Gentofte kommune.

## Historie
De tidligste skrevne kilder om landsbyen fra 1300-tallet kaller den for *Wongwethe* eller *Wongwith*. Bynavnet antyder, at det er fremkommet mellom år 700 og år 900. *Wong*-forstavelsen, en *vang*, er et innhegnet jordstykke, og *-with* betyr et skogdekket område.

I motsetning til Gentofte, som ligger på den andre siden av Gentofte Sø og Lyngby motorveien der til en vis grad lager et naturlig klasseskille, er Vangede ikke opstått med en storgård som drivende kraft. Det er snarere tale om en by, som er vokst frem, fordi uavhengige bønder valgte å legge deres gårder i nærheten av hverandre. På tross av det har både kongen og kirken eid betydelige dele av Vangedes eiendommer gjennom tiden. I 1688 bestod byen av 14 gårder, hvorav kongen hadde 8, og Vartov-hospitalet eide 5. Dessuten eide universitetet en enkelt.

Jorden kom inn under Bernstorff Slot i 1764 sammen med Gentoftes og Ordrups jorder, og kort tid efter begynte landboreformene å ta fart med utflytting av gårder og avskaffelse av hoveriet. Mange så det som en usikker tid, hvor man blant annet omfordelte jorden ved loddtrekning; og nettopp i Vangede var man så urolige at man skrev en samlet appell til kongen om å stoppe utskiftningen av jord. Det fikk dog ingen innflytelse på historiens gang.

## I dag
Vangede er i dag en forstad til København, der er sammenvokst med de omkringliggende områder, området har to stasjoner på S-tog, Vangede og Dyssegård. Men Vangede har i moderne tid sin egen selvforståelse, som vel nok er mest kjent fra Dan Turèlls bok *Vangede Billeder*; Turèll skildrer her sin oppvekst i et middelklasse arbeidermiljø, som står i sterk motsetning til Gentofte «på den anden side af Lyngbyvejen», som skildres som rike villakvarterer. Selv om det skillet ikke lenger er så uttalt på grunn av sammenvoksningen med de omkringliggende forsteder i Gladsaxe og København, står Vangede stadig i sterk kontrast til «dem på den rigtige side af motorvejen», hvilket i 2007 stadig kan leses tydelig i Vangedes demografi

Vangede fikk den 19. mars 2007 en plass oppkalt etter Dan Turéll: Dan Turèlls Plads. Gentofte kommune arbeider på et prosjekt med etablering av en bokstavskulptur til minne om forfatteren.

Vangede kirke fra 1974 er tegnet av arkitekt Johan Otto von Spreckelsen.

## Litteratur
* L. Gotfredsen, *Gentofte fra Istid til Nutid* (1951)

## Eksterne lenker
* Gentofte Kommune
* Vangedes egen hjemmeside
* Bilder fra Vangede
Alheden

**Alheden** dekker 250 km² i Midtjylland, og de største landsbyene er Karup som har en liten helligkilde fra gammel tid, og Frederiks.*Store norske leksikon* (2005-07); Pihl, Roger: «Alheden» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 17. april 2024 fra https://snl.no/Alheden Navnet betyr «den felles hede», for hedene var tidligere så øde at de lå utenfor sogneinndelingen og fungerte som en allmenning, et felles uoppdyrket beiteland. 

Alheden var beryktet for sine omstreifende ulver. Kongenshus minnepark der vedlikeholdet foretas av Nordens største saueflokk, rundt tusen beitende sauer, er en rest av Alheden. Ved Hald sjø kan en se hvordan siste istid skapte dette landskapet, skurt ned av sand, grus og smeltevann fra breen. 

I Daugbjerg og Mønsted ligger de gamle gruvene der det ble hentet kalk til mørtel i nesten tusen år. I vår tid er kalkgruvene noen av Europas viktigste vinterhi for flaggermus.



Frederik 4. som regjerte Danmark-Norge 1699-1730, ønsket å få oppdyrket de skrinne lyngheiene, men først fra 1754 begynte dette så smått på Alheden. I 1758 lyktes Frederik 5. å lokke rundt tusen tyske bønder til området, og mange av dem slo seg ned for godt. Disse 265 tyske familiene ble kjent som «kartoffeltyskere», ikke i nedsettende betydning, men fordi de innførte dyrkningen av poteter («kartofler»), hvitkål, rødkål, grønnkål, gulrøtter, erter og hirse, som tidligere hadde vært så godt som ukjente i Danmark.
«Potettyskernes» etterkommere har sin egen forening.

St. St. Blicher og Jeppe Aakjær fant inspirasjon til diktningen sin i dette landskapet.

## Referanser


## Se også
* Hede
Ordrup

**Ordrup** er i dag en forstad til København i Gentofte kommune, men er opprinnelig en landsby med historiske røtter langt tilbake i tiden.

## Historie
Den første skriftlige henvisning til byen har man omkring 1170 hvor deler av byen ble overdratt fra Esrum Kloster til biskop Absalon; den bestod da av åtte gårder. Som det var tilfellet andre steder på den tid, så var gårdene ofte eid, av enten kronen eller kirken. Kronens besittelser og aktivitet i egnen ble større med tiden med opprettelse av lyst- og jaktslott i Jægersborg og Charlottenlund, og Jægersborg Dyrehave som ble opprettet i 1669. 

*Ordrup Jagtvej* ble opprettet for å knytte Charlottenlund slott med Dyrehaven så der var lettere adgang for kongens jaktselskaper. I 1765 kom Ordrups jorder inn under Bernstorff Slot, og kort etter ble det gjennomført landboreformer med utskifting av mark som ga bøndene selveie. I 1789 kom byen ut for en større katastrofe, da en brann den 6. september la stort sett hele byen i aske.

Utviklingen fra landsby til sammenhengende byområde begynte på 1800-tallets siste halvdel. Utbyggingen av offentlig transport og alminnelig utstykning tok fart og villakvarterene skjøt opp i begynnelsen av 1900-tallet. *Ordrup Realskole* ble opprettet i 1867, og den lille privatskolen *Friser Skole*, som ble anlagt i 1879, vokste hurtig i popularitet og skiftet i 1911 navn til Ordrup Gymnasium.

Ordrup Kirke ble oppført i 1878 og i 1891 ble Ordrup Sogn skilt ut av Gentofte Sogn.

## Dagens Ordrup
I dag er Ordrup vokst sammen med de omkringliggende forstadsområder i Gentofte kommune.
BioFoto

**BioFoto** er en nordisk forening av naturfotografer, stiftet i 1979. Foreningen er åpen for alle naturfotografer og organiseres nasjonalt i lokallag og internasjonalt i landslag (,  og ).

BioFoto Norge er representert med følgende lokallag: Rogaland, Hordaland, Østlandet, Indre Østland, Møre og Romsdal, Midt-Norge, Nordland, og Troms. Ifølge foreningens profil på Facebook har den norske avdelingen omkring  medlemmer.

Foreningen utgir fire ganger årlig tidsskriftet «Naturfotografen». Den arrangerer dessuten en årlig fotokonkurranse, der «Årets Fotograf» og «Årets beste lokallag» kåres.

## Historie
Organisasjonen sprang ut fra studentmiljøet rundt Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, Museet.

## Eksterne lenker
* BioFoto (hjemmeside)
Mette Wikborg

**Mette Ingeborgdatter Wikborg** (født 1963) er en norsk embedsmann. Hun er departementsråd, det vil si øverste administrative leder i Nærings- og fiskeridepartementet.

Mette Wikborg er utdannet samfunnsøkonom fra Universitetet i Oslo, der hun også har jobbet som universitetslektor. Wikborg har vært Fulbright-stipendiat ved Harvard University. Hun har vært rådgiver i Finansdepartementet, og konsulent i McKinsey & Company. Frem til april 2008 var hun ekspedisjonssjef i departementets avdeling for forskning og innovasjonspolitikk. Frem til 2018 var hun leder av eierskapsavdelingen i Nærings- og handelsdepartementet som forvalter statens eierandeler i rundt 80 kommersielle selskaper, blant de største er Statoil, Telenor, Statkraft, Norsk Hydro og Yara International.

Fra 2002 til 2003 var Wikborg medlem av Skauge-utvalget som utarbeidet forslag til nytt skattereform. 

Wikborg var i flere år styreleder for den norske nasjonalkomiteen i United World Colleges. 

## Referanser


## Eksterne lenker
* Biografiside Regjeringen.no
Trine Wiggen

**Trine Amalie Wiggen** (født 1968) er skuespiller ved Nationaltheatret. 

Trine Wiggen studerte ved Statens teaterhøgskole fra 1991 til 1994. Hun har jobbet ved Den Nationale Scene, Oslo Nye Teater i tillegg til hennes nåværende stilling ved Nationaltheatret. Hun vant i 2006 Gablerprisen for beste kvinnelige hovedrolle Una i *Blackbird* av David Harrower. I 2010 vant hun Heddaprisen for beste kvinnelige hovedrolle for for tittelrollen i *Valerie Solanas skal bli president i Amerika* Teatret på Torshov, Nationaltheatret. I 2014 hadde hun rollen som Liv Holm i den norske krimserien Det Tredje Øyet

Hun har hatt filmroller i *[[En folkefiende (film)|En folkefiende]]*, *[[Varg Veum – Bitre blomster]]*, *[[Vinterkyss]]*, *[[I et speil i en gåte (film)|I et speil i en gåte]]*, *[[Mannen som elsket Yngve]]*, *[[Fritt vilt III]]*, *[[Jeg reiser alene]]* og *[[Som du ser meg]]*.

Trine Wiggen vokste opp i Stjørdal.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Skerpikjøt

**Skerpikjøt** (, dansk: *skærpekød*), eller **skarpræstur**, er færøysk fenalår av sauekjøtt som er tørket på en særegen måte. Kjøttet lagres 5–9 måneder i en *hjallur* (uthus med vindtrekk). Oppbevaringen i uthuset deles inn i tre faser som alle får innvirkning på det ferdige kjøttets smak, konsistens og lukt. Ferdigtørket skerpikjøt skjæres i tynne skiver og brukes ofte som pålegg på grovbrød, på samme måte som andre typer spekeskinke. Kjøttet kan også spises sammen med kokte poteter, varme eller kalde. Skerpikjøt skal derimot ikke varmebehandles.

## Referanser
Thomas Couture

**Thomas Couture** (født 21. desember 1815 i Senlis, død 30. mars 1879 i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise) var en fransk kunstner kjent for sine portrett-, historie- og sjangermalerier. Han drev også som lærer.

## Liv og virke
### Bakgrunn
Couture ble født i Senlis, Frankrike og flyttet 11 år gammel med sin familie til Paris, der han begynte å studere ved den industrielle kunstskolen (École des Arts et métiers) og seinere ved École des Beaux-Arts.Han studerte under Antoine-Jean Gros og Paul Delaroche. 

Han mislyktes seks ganger å vinne Écoles prestigefylte pris Prix de Rome, men han mente at problemet lå mer hos École enn hos ham selv. Couture fikk tilslutt prisen i 1837.

### Karriere
Fra 1840 begynte han å stille ut historie- og sjangermalerier i Paris Salon og fikk flere medaljer for sine verk. Spesielt for hans verk fra 1847, *Les Romains de la décadence* (*Romerne i dekadansens rike*). Kort tid etter denne suksessen startet Couture et uavhengig atelier med mål å utfordre École des Beaux-Arts gjennom å få fram de beste nye historiemalerne.

Couture innovative tekniker fikk mye oppmerksomhet, og på slutten av 1840-tallet til 1850-tallet bestilte både regjeringen og kirken veggmalerier. Han avsluttet allikevel aldri de to første oppdragene, mens det tredje fikk blandet kritikk. Opprørt av det ufordelaktig mottagelsen av hans veggmalerier forlot han Paris i 1860, for en tid å vende tilbake til sin hjemby i Senlis. Der fortsatte han å undervise unge kunstnere som kom til ham. I 1867 pekte han nese til akademikerne gjennom å publisere en bok om sine egne idéer og arbeidsmetoder.

Couture underviste flere blivende forgrunnsfigurer innen kunstverden som Edouard Manet, Henri Fantin-Latour, John La Farge og Pierre Puvis de Chavannes. Også mange nordiske kunstnere studerte hos ham, for eksempel nordmannen Olaf Isaachsen og svenskene August Malmström og Bengt Nordenberg.

Da han ble spurt av en utgiver å skrive en selvbiografi, svarte Couture «Biografien er en opphøyelse av personligheten – og personlighet er vår tids gissel».

Couture døde i Villiers-le-Bel, Val-d'Oise, og ble begravet i Père Lachaise, Paris, Frankrike.

## Galleri


Fil:Thomas Couture Autoritratto.jpg|Selvportrett
Fil:CoutureT.jpg|*Portrett av ung jente*


## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Thomas Couture hos Stor Norske Leksikon
* Finn graven-profil for Thomas Couture
Aschbergschanze

**Große Aschbergschanze** (norsk: *Store Aschbergbakken*) var en hoppbakke i Klingenthal i Tyskland. Bakken ble bygd i 1958 og revet i 1990/91. Den var arena for ett verdenscuprenn i hopp i 1986.

Forgjengeren til Aschbergschanze, Curt A. Seydel-Schanze (*Curt A. Seydel-bakken*), ble bygd i 1924, og var blant annet arena for det tyske mesterskapet i 1929. Byggingen av Aschbergschanze startet i mai 1958, og det offisielle åpningsrennet 1. februar 1959 ble sett av ca. 70 000 tilskuere. Helmut Recknagel vant åpningsrennet og satte bakkerekord med 89,5 meter i bakken som da hadde K-punkt 82,5 meter.

I løpet av bakkens levetid ble DDR-mesterskapet i skihopping arrangert 14 ganger i Aschbergschanze. Fra 1984 hadde bakken K-punkt 102 meter; den siste bakkerekorden var 107,5 meter, satt av Jens Weißflog (DDR) i 1985. Etter verdenscuprennet i 1986, som trakk 32 000 tilsukere, forfalt bakken, og det siste rennet ble holdt 11. februar 1989. Hoppet og det meste av ovarennet ble revet 26. september 1990, og selve tårnet ble sprengt og heisen i bakken revet 7. november 1991.

En interesseforening med formål å få Aschbergschanze bygd opp igjen ble stiftet i desember 1991. Initiativet mislyktes, men i stedet ble det bygd en helt ny storbakke i Schwarzberg i Klingenthal fra 2003 til 2005. Nye Vogtland Arena ble tatt i bruk i desember 2005.

I 1970 ble det bygd en K35-bakke i nærheten av Aschbergschanze. Denne lille bakken ble i 2001 erstattet av tre bakker med størrelse K40, K25 og K12, som fremdeles er i bruk. De små Aschbergschanzen har plastmatter til helårsbruk.

## Bakkerekorder

## Viktige renn

## Kilder
* Klingenthal.de: Die Geschichte der "Großen Aschberg-Schanze"(1959–1989)
* Vogtland Arena: Geschichte
* Skisprungschanzen-Archiv: Klingenthal (Aschberg)
* Skisprungschanzen-Archiv: Historie der Großen „Asch“

## Eksterne lenker
*
What Has Government Done to Our Money?

***What Has Government Done to Our Money?*** er en bok skrevet av Murray N. Rothbard som beskriver pengebrukens historie, fra de byttehandel til gullstandarden, til dagens papirpenger. Boken inneholder tre deler med tilsammen 35 kapitler. Den ble først utgitt i 1963, og har siden blitt utgitt på spansk, tysk og kinesisk.

## Referanser
Biantidae

* Se systematisk inndeling

**Biantidae** er en gruppe av edderkoppdyr som tilhører ordenen vevkjerringer (Opiliones). 

## Utseende
Små til middelsstore (1,5-5,5 mm) vevkjerringer med forholdsvis lange bein. Som andre Laniatores har de kraftige pedipalper med store pigger. På farge er de ofte mørkbrune, eller gule med mørke tegninger.

## Levevis

## Utbredelse
Familien er først og fremst utbredt i Afrika, India og Madagaskar, men underfamilien Stenostygninae lever i Vestindia, én art også på fastlandet i Sør-Amerika.

## Systematisk inndeling

* Edderkoppdyr (Arachnida)
** Vevkjerringer (Opiliones) 
*** underorden Laniatores Thorell, 1876
**** gruppe (infraorden) Grassatores
***** overfamilie Samooidea Sørensen, 1886
****** familie Biantidae Thorell, 1889
******* underfamilie Biantinae
******** slekten *[[Anaceros]]* Lawrence, 1959 — Madagaskar (4 arter)
******** slekten *[[Biantella]]* Roewer, 1927 — Kamerun (1 art)
******** slekten *[[Biantes]]* Simon, 1885 — Nepal, India, Burma, Sumatra, Seychellene (30 arter)
******** slekten *[[Biantessus]]* Roewer, 1949 — Sør-Afrika (2 arter)
******** slekten *[[Biantomma]]* Roewer, 1942 — Bioko (1 art)
******** slekten *[[Clinobiantes]]* Roewer, 1927 — Kamerun (1 art)
******** slekten *[[Cryptobiantes]]* Kauri, 1962 (1 art)
******** slekten *[[Eubiantes]]* Roewer, 1915 — Øst-Afrika (1 art)
******** slekten *[[Fageibiantes]]* Roewer, 1949 — Madagaskar (2 arter)
******** slekten *[[Hinzuanius]]* Karsch, 1880 — Madagaskar, Sokotra, Komorene, Etiopia (14 arter)
******** slekten *[[Ivobiantes]]* Lawrence, 1965 (1 art)
******** slekten *[[Metabiantes]]* Roewer, 1915 — Afrika (41 arter)
******** slekten *[[Monobiantes]]* Lawrence, 1962 (1 art)
******** slekten *[[Probiantes]]* Roewer, 1927 — India (1 art)
******* underfamilie Lacurbsinae
******** slekten *[[Eulacurbs]]* Roewer, 1949 — Ghana (1 art)
******** slekten *[[Heterolacurbs]]* Roewer, 1912 — Togo (1 art)
******** slekten *[[Lacurbs]]* Sørensen, 1896 — Kamerun, Elfenbenskysten (2 arter)
******** slekten *[[Metalacurbs]]* Roewer, 1914 — Vest-Afrika (4 arter)
******** slekten *[[Prolacurbs]]* Roewer, 1949 — Ghana (1 art)
******* underfamilie Stenostygninae
******** slekten *[[Bidoma]]* Silhavy, 1973 — Haiti (1 art)
******** slekten *[[Caribbiantes]]* Silhavy, 1973 — Cuba (1 art)
******** slekten *[[Decuella]]* Avram, 1977 — Cuba (1 art)
******** slekten *[[Galibrotus]]* Silhavy, 1973 — Cuba (3 arter)
******** slekten *[[Manahunca]]* Silhavy, 1973 — Cuba (3 arter)
******** slekten *[[Martibianta]]* Silhavy, 1973 — Jomfruøyene (1 art)
******** slekten *[[Negreaella]]* Avram, 1977 — Cuba (5 arter)
******** slekten *[[Stenostygnus]]* Simon, 1879 — nordlige Sør-Amerika (1 art)
******** slekten *[[Vestitecola]]* Silhavy, 1973 — Haiti (1 art)
******* underfamilie Zairebiantinae
******** slekten *[[Zairebiantes]]* Kauri, 1985 — Zaire (1 art)

## Kilder

## Eksterne lenker
*
Klampenborgbanen

**Klampenborgbanen** er en dansk jernbanestrekning mellom Hellerup stasjon og Klampenborg stasjon i den nordlige delen av København.

Strekningen ble åpnet  som en sidelinje til Nordbanen mellom København og  via . I 1934 ble strekningen del av Københavns første S-togstrekning som gikk mellom Klampenborg og Frederiksberg.

## Linjekart

|}

## Referanser


## Litteratur
* 
* 
* 

## Eksterne lenker
* Banedanmark
Kunståret 1815

**Kunståret 1815** er en oversikt over hendelser, fødte og avdøde kunstnerpersonligheter i 1815.

## Hendelser
*Gjenoppbyggingen av Brighton Pavilion av John Nash påbegynnes.

## Verk

*Antonio Canova – *De tre gratier*
*Francisco Goya – *Tauromaquia*
*J.M.W. Turner – *Crossing the Brook*

## Priser
*Prix de Rome
** maleri – Jean Alaux (dit le Romain)
** skulptur – Étienne-Jules Ramey

## Fødsler

|-
|September
|29. || Andreas Achenbach ||  tysk || kunstner og professor ||align=center|94 ||align=center|1910 || 
|}
* 9. januar – Reinhard Sebastian Zimmermann, tysk maler (død 1893)
* 18. februar – Baron Leys, belgisk maler (død 1869)
* 28. april – Karl von Blaas, østerriksk maler (død 1894)
* 20. mai – Barthélemy Menn, sveitsisk maler (død 1893) 
* 11. juni – Julia Margaret Cameron, britisk fotograf (død 1879) 
* 16. juni – Julius Schrader, tysk maler (død 1900) 
* 23. juni – Georg Wilhelm Volkhart, tysk maler (død 1876) 
* 4. juli – Pavel Fedotov, russisk maler (død 1852) 
* 12. juli – Hablot Knight Browne, engelsk illustratør ("Phiz") (død 1882)
* 22. juli – Robert Eberle, tysk maler (død 1860) 
* 2. august – Adolf Friedrich von Schack, tysk dikter, kunst- og litteraturhistoriker (død 1894) 
* 1. september – Emma Stebbins, amerikansk billedhugger (død 1882)
* 28. oktober – Franz Bernhard Schiller, tysk billedhugger (død 1857) 
* 8. desember – Adolf Menzel, tysk maler, tegner og illustratør (død 1905)
* 13. desember – Johann Gottfried Steffan, sveitsisk landskapsmaler (død 1905)
* 18. desember – Egron Lundgren, svensk kunstner og forfatter (død 1875)
* 21. desember – Thomas Couture, fransk maler og kunstlærer (død 1879)
*Uno Troili, svensk portrettmaler (død 1875)
*John Absolon, engelsk kunstner (død 1895)

## Dødsfall
*7. mars – Francesco Bartolozzi, italiensk gravør (født 1725)
*28. juni – Torii Kiyonaga, japansk *[[ukiyo-e]]* grafiker og maler av Torii school (født 1752)
*1. august – James Gillray, britisk karikaturtegner (født 1757)
*9. september – John Singleton Copley, amerikansk-engelsk maler (født 1737)
*9. november – Giuseppe Bossi, italiensk maler, kunstadministrator og kunstskribent (født 1777)
*15. desember – Giuseppe Bossi, italiensk maler og lærer (født 1777)
*31. desember – Thomas Burke, irsk gravør og maler (født 1749)
*Charlotta Cedercreutz, svensk maler og adelsmann (født 1736)

## Bildegalleri

Heinrich_von_Angeli_Professor_Andreas_Achenbach.jpg|Andreas Achenbach(1815–1910)


## Referanser


## Eksterne lenker
*
Senlis

**Senlis** er en by og kommune nord i Frankrike. Den er *[[Underprefektur i Frankrike|sous-préfecture]]* (underprefektur) i departementet Oise i regionen Hauts-de-France, og har omtrent 17&nbsp;000 innbyggere. Byen ligger ca. 50&nbsp;km nord for Paris.

Senlis ligger ved elven Nonette, som er en sideelv til elven Oise.

## Historie
Senlis var først en gallo-romersk bosetning. Monarkene i det tidlige franske dynastiet bodde her nær skogen Forêt de Chantilly og rådyra der. De bygde et slott over den gamle romerske bosetningen. I 987 kalte erkebiskopen av Reims, Adalberon, sammen en forsamlning og ba dem velge Hugo Capet som konge av Frankrike. Monarkene i Frankrike forlot derimot snart byen og holdt seg heller i Compiègne og Fontainebleau. Byen fikk nytt liv på 1100-tallet og det ble bygget festningsvoller, men det gikk så sakte nedover med byen igjen. I dag trekker byen til seg turister på grunn av sin lange historie og bånd til monarkiet.

## Befolkningsutvikling
***Antall innbyggere i kommunen Senlis***

## Referanser


## Eksterne lenker
* 
* Kommunedata INSEE
* Historisk og arkeologisk forbund i Senlis
Vanlig sverdplante

**Vanlig sverdplante** er en art i gruppen *[[Echinodorus]]*.
Den vokser under vann. Den har 40-60 cm lange blader. Bladene er lansettformet eller formet som smale ovaler.

Vanlig sverdplante er kjent fra Amazonas-vassdraget.

Den har det vitenskapelige *Echinodorus bleheri*, oppkalt etter Amanda Bleher som i det 20. århundre var den første til å eksporterte arten fra Brasil som akvarieplante.

## Referanser




## Eksterne lenker
*
Nordland nasjonalparksenter

**Nordland nasjonalparksenter** ligger på Storjord i Saltdal, like nord for Saltfjellet. Senteret, som ble åpnet i 2005, består av Besøkssenter nasjonalpark Nordland og Adde Zetterquist kunstgalleri (2013). Besøkssenter nasjonalpark Nordland er autorisert av Miljødirektoratet som besøkssenter for Saltfjellet- Svartisen, Junkerdal, Sjunkhatten, Rago og Láhko nasjonalpark. Senteret formidler også om natur, verneområder og de andre nasjonalparkene i Nordland.

## Senterets formål
Vårt formål er å være et informasjons- og besøkssenter som skal dokumentere og formidle kunnskap om nasjonalparker, andre verneområder, natur, kunst, norsk og samisk kultur i Nordland samt stimulere til aktivt friluftsliv. Vår kjernevirksomhet er kunstformidling og naturveiledning – som vi skaper gode opplevelser rundt.

## Tilknyttede nasjonalparker
Det er 9 nasjonalparker i Nordland fylke:
* Børgefjell nasjonalpark
* Lomsdal-Visten nasjonalpark
* Saltfjellet-Svartisen nasjonalpark
* Junkerdal nasjonalpark
* Rago nasjonalpark
* Sjunkhatten nasjonalpark
* Møysalen nasjonalpark
* Láhko nasjonalpark
* Lofotodden nasjonalpark

Nordland nasjonalparksenter er plassert midt mellom to av de største nasjonalparkene i Nordland; Saltfjellet-Svartisen og Junkerdal nasjonalpark. Både lange og korte turløyper  starter her og nedenfor senteret ligger Nystadnesstua (Storjordstua), som er en turistforeningshytte. Flere turstier i området er universelt utformet.

## Om stiftelsen
Stiftelsen Nordland nasjonalparksenter ble etablert 1. januar 2005 med følgende formålsparagraf:
 
«*Nordland nasjonalparksenter skal være et informasjons- og besøkssenter som skal dokumentere og formidle kunnskap om nasjonalparker, andre verneområder, natur, samt norsk og samisk kultur i Nordland. Den samlede virksomheten skal fremstå som et utstillingsvindu for Nordlands naturverdier og stimulere til aktivt friluftsliv.*»
 
Bak stiftelsen står følgenede kommuner og instanser:
 
* Hattfjelldal kommune
* Grane kommune
* Beiarn kommune
* Skjerstad kommune
* Saltdal kommune
* Fauske kommune
* Sørfold kommune
* Hadsel kommune
* Sortland kommune
* Lødingen kommune
* Rana kommune
* Forum for natur og friluftsliv, Nordland
* Fylkesmannen i Nordland
* Norges Naturvernforbund, Nordland
* Saltdal bondelag
* Salten regionråd
* Statskog SF
* Den Norske Turistforening
* Arran lulesamisk senter
* Nordland reindriftssamers fylkeslag
* Helgeland museum
* Høgskolen i Bodø
* Saltdal bonde og småbrukerlag
* Nordlandsmuseet

## Eksterne lenker
* Nordland nasjonalparksenter.
* Adde Zetterquist kunstgalleri
* Besøkssentre  hos Miljødirektoratet
Klokke

**Klokke** kan referere til:

## Lyd
* Klokke, i utgangspunktet et instrument til å skape lyd med.
** Kampanologi, læren om klokker, klokkenes historikk, utforming, støp og teknologien rundt.
** Håndklokke
** Kirkeklokke
** Klokkespill
*** Carillon, konsertklokkespill bestående av minst 23 støpte klokker.
*** Klokkespill i Norge
*** Klokkespill i Danmark
** Gårdsklokke eller matklokke
** Skipsklokke
** Klokketårn
*** Beffroi, et sentralt plassert klokketårn
*** Klokketårnene i Belgia og Frankrike, en samling av klokketårn på UNESCOs verdensarvliste
** Rørklokker, et musikkinstrument
** Klokkestøperi
*** Klokkestøper
** Bjeller
*** Dombjelle
*** Kubjelle
*** Sykkelbjelle

## Tid
* Biologisk klokke
* Klokke (ur)
** Astronomisk klokke
** Atomur
** Kronograf
** Kronometer
** Pulsklokke
** Radiostyrt ur
** Vekkerklokke
* Klokke (elektronikk)
** Klokkefrekvens

## Dykking
* Dykkerklokke
** Batyskaf

## Planter
* Klokkefamilien, Campanulaceae, en gruppe planter
** Klokkeslekten, *Campanula*

## Se også
* Zvon, ringing med klokker
* Klokker, kirkelig stilling

__NOTOC__
Warszawa hoppbakke

**Warszawa hoppbakke** var en hoppbakke i Polen som var i bruk fra 1959 til 1989. Bakken lå i distriktet Mokotów, i vesthellingen til elva Wisła. Den hadde K-punkt 38 meter.

Byggingen av bakken startet i 1955, men problemer med grunnforholdene gjorde at bakken først kunne åpnes i 1959. Den var blant de 20 første hoppbakkene i verden som fikk plastmatter til sommerbruk, og den første i Polen som fikk dette underlaget. Plastunderlaget gjorde bakken til et viktig treningssenter for polsk hoppsport. Med tiden avtok imidlertid bakkens betydning, delvis fordi bakken ble for liten for elitehopperne, delvis fordi også hoppbakkene i Zakopane, Wisła og Szczyrk i Karpatene ble utstyrt med plastmatter.

I 1980-årene forfalt bakken. Det siste rennet ble holdt i 1989, og den midtre delen av ovarennet ble revet i midten av 1990-årene. Kort tid etter ble også plastmattene fjernet. Men tårnet, hoppet og den nedre delen av ovarennet ble stående, og var en uvanlig ruin i Warszawa. Restene av hoppbakken ble til slutt revet vinteren 2010/2011.

Anerkjent bakkerekord var 40,5 meter, satt av Antoni Łaciak. Aller lengste hopp i bakken var 48 meter, gjort av Janusz Duda.

## Kilder
* Warszawikia: Skocznia narciarska (polsk, besøkt 4. juni 2010)
* Skijumping.pl: Internetowy przewodnik po skoczniach narciarskich w Polsce (side 13, polsk)
* Skisprungschanzen-Archiv: Warszawa (Skarpa) (besøkt 5. november 2011)

## Eksterne lenker
* 
* YouTube: Polska Kronika Filmowa (Polens filmavis): Skihopping i Skarpa (nr. 45A/1980, skihopping 9.05-10.03)