Taksvale

**Taksvale** (*Delichon urbicum*) er en spurvefugl i svalefamilien (Hirundinidae) og inngår i slekten *[[Delichon]]* (taksvaler), som nå teller fire arter. Arten regnes som en langdistansetrekkfugl og er én av tre svalearter som hekker i Norge. De to andre artene er låvesvale og sandsvale. Av disse er det bare taksvale som har hvit gump, noe som klart skiller den fra de to andre svalene. To underarter aksepteres. Taksvale ble av BirdLife Norge valgt som «Årets fugl 2017».

## Taksonomi
Taksvale har inntil ganske nylig blitt behandlet som konspesifikk med *[[Delichon lagopodum|D. lagopodum]]* («sibirtaksvale», som ikke er navngitt enda på norsk), men sistnevnte er nå skilt ut som en selvstendig art. Dette støttes blant annet av IOC World Bird List i henhold til Gill, Donsker & Rasmussen (2022), men det har ikke kommet til uttrykk hos Birds of the World, selv om del Hoyo, Turner, Kirwan & Collar (2020) klart uttrykker forskjeller som indikerer en selvsteendig art. BirdLife Norge følger imidlertid IOC World Bird List.

## Biologi

Taksvale blir 13–14 cm lang og veier 10,3–23 g, mens vingespennet utgjør 26–29 cm. Hodet er stort i forhold til kroppen og de nedre ekstremitetene dårlig utviklet og lite egnet til gå rundt på bakken med. Fuglene tilbringer derfor det meste av dagen på vingene, som er lange og smale.

Hanner i hekkedrakt har skinnende blå krone og rygg, hvit gump, noen ganger hvite fjærbaser som vises i bakhodet; vinger og hale svart, og halen moderat kløftet; helt hvit under, ben med hvit fjær på. I vinterdrakt har hannen hvit bakdel og ansiktssider, mens strupen og flankene er brungrå flekkete. Hunnen ligner hannen, mer er mer grålig på undersiden.

Habitatet består av åpne områder, kystklipper, dyrket mark og menneskelige bosettinger, inkludert i tettsteder og byer; i fjellområder typisk opp til cirka  i Europa, og opp til  i Sentral-Asia. Fuglene hviler i redet, noen ganger felles, og i trær og på klipper, sjelden i siv; mulig de også sover på vingene, spesielt i vinterkvarterene.

Dietten består nesten utelukkende av små bevingede insekter som fuglene fanger i flukt. Jakten på mat foregår som oftest i flokk, og kan foregå opptil 2 km fra redet. Fuglene vil også følge etter beitedyr eller en bonde som pløyer marka for å jakte på insekter.

Utbredelsesområdet er nesten hele Europa og de fjellrike ikke-tropiske delene av Asia. Taksvaler er utpregede trekkfugler. De som hekker i det vesteurasiske området overvintrer som regel i Afrika fra Saharas sydgrense til  Kapp-provinsen. De østasiatiske hekkefuglene holder seg vinterstid i et område som strekker seg fra det sydlige Kina over Indonesia til Assam.

Taksvala hekker over hele Norge, men mer spredt i Nord-Norge enn i Sør-Norge. Arten er utbredt fra lavlandet og opp til over skoggrensa. Fuglene er kolonihekkere som bygger redet oppunder taket på utsiden av bygninger, under broer, i bergvegger og på lignende plasser. Den norske hekkebestanden ble i 2015 anslått til omkring  individer, men den har vært i nedgang over lengre tid. Det er blitt pekt på at nedgang i bestander av flygende insekter, for eksempel som en følge av bruk av pesticider i jord- og skogbruket, kan medføre mindre tilgang på føde. Mangel på gunstige reirplasser og predasjon er andre mulige årsaker til de observerte bestandsnedgangene.

Hekkesesongen varierer i takt med utbredelsen. Fugler som hekker på høye breddegrader starter ofte tidligere enn de på lave. I Nordvest- og Sentral-Europa legger hunnen eggene fra mai, mens hun gjerne legger dem fra slutten av mai–juni i Nord- og Nordøst-Europa. I Sør-Spania og Nord-Afrika foregår leggingen fra mars–juni, mens den i Kashmir på det indiske subkontinent skjer i juni–juli. Sesongen er over rundt august–september/oktober. Ofte etter to årlige kull. Redene bygges i kolonier og kan enkelte plasser stå så tett som med  mellomrom. Det bygges av begge foreldrene og tar cirka 8–18 dager. Hunnen legger normalt 4–5 egg, men 1–7 regnes som normalt. Snittet er 4,8 egg i det første kullet og 3,3 egg i de andre. Inkubasjonen tar 14–16  dager og klekkingen er tilnærmet synkron. Begge foreldrene steller og mater ungene, men hannens atferd er noe mer variabel. Ungene får flygedyktig fjærdrakt etter 22–32 dager, litt avhengig av både kullstørrelsen og været.

## Inndeling
Inndelingen følger IOC World Bird List i henhold til Gill, Donsker & Rasmussen (2022). Norske navn på artene følger Norsk navnekomité for fugl og Artsdatabanken i henhold til Syvertsen *et al.* (2008, 2017, 2020). Artsnavn i parentes er ikke offisielle.

* Passeriformes, spurvefugler
** Passeri, sangfugler
*** Hirundindae, svalefamilien
**** Pseudochelidoninae, (elvesvaler)
**** Hirundininae, (egentlige svaler)
***** *[[Delichon]]*, (taksvaler)
****** *[[taksvale|D. urbicum]]*, taksvale
******* *D. u. urbicum *, nominatformen hekker fra det nordlige, vestlige og sentrale Europa østerover til Vest-Sibir; overvintrer i Afrika sør for Sahara
******* *D. u. meridionale*, hekker fra Nord-Afrika og Sør-Europa østover til det sørsentrale Asia (Mongolia, Tien Shan og Kashmir); overvintrer i Afrika og Sørvest-Asia
****** *[[Delichon lagopodum|D. lagopodum]]*, (sibirtaksvale)
****** *[[nepaltaksvale|D. nipalense]]*, nepaltaksvale
****** *[[orienttaksvale|D. dasypus]]*, orienttaksvale

## Referanser




## Eksterne lenker
*