Norsk morfologi

**Norsk morfologi** er morfologien, dvs. bøyingslæra og avleiingslæra til norsk.

## Bøying

Norsk er eit språk med relativt lite bøying.

### Substantiv

Norske substantiv blir bøygd i bestemtheit og numerus.

Som i dei fleste andre indoeuropeiske språka er substantiva i norsk delt inn i bøyingsklasser.

### Adjektiv

Norske adjektiv blir bøygd i grad (*fin – finare – finast*) og genus. Med unntak av *liten* (*lita, lite*) er opposisjonen mellom maskulinum og femininum nøytralisert, og berre nøytrumsforma er avvikande. Dette gjeld berre for adjektiv i positiv ubestemt eintal, gradbøygde adjektiv, og adjektiv i fleirtal og/eller bestemt form (*finare, finast, finaste, fine*) har ikkje genusbøying.

Adjektiva blir bøygd i bestemtheit og numerus, som substantiv. Dei skil seg likevel frå kvarandre ved at dei ved substantiva er inherente kategoriar, der adjektiva rettar seg etter substantivet. Eksponentane for dei ulike trekka i kvar kategori er også heilt ulike dei eksponentane vi finn innanfor substantivbøyinga. Fleirtal blir uttrykt med *-e* for adjektiva men med m.a. *-ar/er* for substantiva (*gul*'e** bil**ar**'').

=== Verb ===

Regelmessige norske [[verb]] har sju [[bøying]]sformer, med verbet ''leve'' som døme er det formene i tabellen nedanfor:



Dei infinitte formene opptrer på same måten som substantiv og verb i setningar:

* ''Livet/Å sykle er lett.'' (substantiv/infinitiv)
* ''Det var ein tung/rullande/kasta stein'' (adjektiv/partisipp)

I skolegrammatikken blir den imperfektive partisippen kalla «presens partisipp», men setningar som ''Han kom syklande'' viser at karakteristisk for dei heller er at dei karakteriserer ei uavslutta handling.

Presens- og preteritumsformene kan kombinerast med dei infinitte verbformene infinitiv og/eller partisipp for å lage samansette verbal. Nokre døme går fram av tabellen nedanfor.



Verb kan delast i ulike bøyingstypar, i ''svake'' og ''sterke'', etter om dei dannar preteritum med suffiks eller ikkje. Svake verb dannar preteritum med suffiksa ''-a'' eller ''-te/-(d)de'', fordelinga dei i mellom er avhengig av fonologiske eigenskapar ved stammen. Einstava stammar (''å nå'') har suffikset ''-dde'', stammar med trykk på siste staving og [[tonelag]] 1 (''å reparere'') har suffikset ''-te'', det same har stammar med visse fonologiske strukturar. Alle andre verb dannar preteritum med ''-a''.

Eldre versjonar av skolegrammatikken sette opp eit anna system. Samanliknar vi dei to systema, får vi dette biletet:

<table cellspacing="0" cellpadding="1" class="t1" border="1" align="center">
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">**Namn**</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">**Døme**</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">**FØR NO**</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">**FRAMOVER**</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">**ATTENDE**</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">**Eldre termar**</p>

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Presens</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''reiser''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Preteritum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''reiste''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Presens perfektum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''har reist''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">Perfektum</p>

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Preteritum perfektum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''hadde reist''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">pluskvamperfektum</p>

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Presens futurum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''skal reise''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">1. Futurum</p>

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Preteritum futurum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''skulle reise''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">1. kondisjonalis</p>

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Presens futurum perfektum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''skal ha reist''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">-</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">2. Futurum</p>

      </td>
    </tr>
    <tr>
      <td valign="top" class="td1">
        <p class="p1">Preteritum futurum perfektum</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td2">
        <p class="p1">''skulle ha reist''</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td3">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td4">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td5">
        <p class="p2">+</p>

      </td>
      <td valign="top" class="td6">
        <p class="p1">2. kondisjonalis</p>

      </td>
    </tr>
</table>

[[Språkrådet]] tilrår bruk av dei nye termane i kolonnen til venstre i staden for dei tradisjonelle i skolesamanheng, jf. [http://www.sprakrad.no/upload/Gramterm.pdf Språkrådets framlegg til grammatiske termar].

Norske verb kan også delast inn i [[hovudverb]] og [[hjelpeverb]]. Hjelpeverba er ei lukka klasse av verb som blir brukt dels til å lage samansette tidsformer som i tabellen ovanfor (''skulle'' og ''ha'' er hjelpeverba der), og dels til å markere talaren si innstilling til innhaldet i setninga (''Vi må gå no''). Syntaktisk skil hjelpeverba seg frå andre verb ved at dei tar [[infinitiv]]ar kom komplement utan [[infinitivsmerke]], jf. ''Vi prøver **å*' gå no*, der *prøver*, til skilnad frå *må*, ikkje er eit hjelpeverb.

#### Lukka ordklasser i norsk

Artiklane adverb, determinativ, interjeksjon, konjunksjon, preposisjon, pronomen, subjunksjon inneheld alle drøftingar av desse ordklassene i norsk.

## Litteratur

*